Справа № 727/1625/20
Провадження № 2/727/194/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Орлецькій Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, -

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину ОСОБА_3 , якого він вважає своїм сином.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він в 2018 р. придбав квартиру АДРЕСА_1 і познайомився з сусідкою з квартири АДРЕСА_2 цього ж будинку ОСОБА_2 .

Вони знайшли спільні інтереси та уподобання і з травня 2013 року стосунки між ними стали близькими, з цього часу вони перебували в цивільному шлюбі та проживали у його квартирі.

В липні 2018 р. ОСОБА_2 повідомила, що вагітна і після народження дитини, перейшла проживати до своєї квартири, оскільки він перебував на військовій службі в АТО. Коли він повернувся, то дізнався, що дитина не записана на його прізвище і на прохання внести відповідну інформацію в актовий запис про народження дитини, відповідач відмовилась, повідомила, що має іншого чоловіка та перестала спілкуватися, відключивши телефон.

Батьки відповідача повідомили йому, що вони не впливають на рішення доньки щодо особистого її життя.

Таким чином, народивши дитину поза шлюбом, ОСОБА_2 у відповідності до 125 СК України не зареєструвала сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на його прізвище, що перешкоджає йому спілкування з останнім.

А тому просив суд визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у матері ОСОБА_2 та внести в актовий запис про народження ОСОБА_4 відомості про батька, вказавши його батьком дитини.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.07.2021 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Ухвалою суду від 07.10.2021 року дане заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду.

Позивач та його представник судове засідання не з`явились, позивач звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про час та місце через смс-повідомлення, яке отримала 23.03.2023 року о 11.07 годині та повісткою про виклик до суду з рекомендованим повідомленням про розгляд справи 06.04.2023 року о 09.30, яке отримала 04.04.2023 року, згідно з розпискою про вручення з особистим підписом ОСОБА_2 . Заяви про відкладення судового засідання не подала, про поважні причини неявки суд не повідомила.

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності ОСОБА_2 суд враховує, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За цих обставин, суд вважає, що неявка відповідачки не є перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у відповідача ОСОБА_2 , яка з відповідачем проживала разом однієюсім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2013 року до народження дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 і в актовому записі про його народження №807 від 10.04.2019 р. в графі відомості про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, зроблений запис: « ОСОБА_5 » (а.с.31).

Дані обставини підтверджується показами свідка ОСОБА_6 , який в судовому засіданні показав, що він знає обох: позивача і відповідача. Вони довгий час проживали разом і у них народилася дитина - син ОСОБА_3 . Позивач забирав з пологового будинку відповідача із сином і він впевнений, що батьком дитини є позивач. Показами свідка ОСОБА_7 , яка показала, що вона знає позивача і відповідача. Її колишній чоловік на даний час є чоловіком відповідача і відповідач розповідала їй про те, що саме позивач ОСОБА_8 є батьком її сина ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Керуючись цим загальним правилом, у ч. 2 ст. 128 СК України допускаються будь-які докази, які засвідчують походження дитини.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 року, №3 роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили.

Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Також, суд бере до уваги, що ухвалами суду: від 28.07.2020 року, від 06.12.2021 року та від 20.10.2022 року по справі було призначено судово-генетичну експертизу щодо кровної спорідненості між відповідачем ОСОБА_1 та дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак жодна з експертиз не була проведена, оскільки відповідач ОСОБА_2 не з`явилась з ОСОБА_4 у відділення для відбору зразків біологічного матеріалу.

Відповідно до ст. 134 СК України: на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства чи материнства, зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до п. 2.16.4 Розділу ІІ Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Суд вважає, що за вказаних обставин слід визнати, що батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та внести в актовий запис № 807 від 10 квітня 2019 року про народження ОСОБА_4 відомості про батька.

Що стосується заяви представника позивача від 03.04.2023 року про визнання дій та бездіяльності ОСОБА_2 зловживанням процесуальними правами слід зазначити наступне.

Заява обґрунтована тим, що відповідачка з надуманих підстав відкладала розгляд справи та жодного разу не з`явилась на виклики для надання генетичного матеріалу та не надала будь-яких пояснень щодо невиконання приписів. Тому просив, визнати дії та бездіяльність ОСОБА_2 зловживанням процесуальними правами та накласти штраф в 10 розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією із засад (принципів) цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України).

Цивільний процесуальний кодекс України зобов`язує суд вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК України).

Пунктом 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати інші процесуальні обов`язки визначені законом або судом.

Згідно із ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи висловлення явної неповаги до суду чи учасників справи.

Види заходів процесуального примусу передбачені ст. 144 ЦПК України.

Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 144 ЦПК України, заходами процесуального примусу є, зокрема, штраф.

Разом з цим, суд приходить до висновку, що в заяві представник позивача не навів обґрунтованих мотивів застосування заходу процесуального примусу (штрафу) до ОСОБА_2 , які б явно свідчили про недобросовісність відповідача у виконанні процесуальних обов`язків чи створення перешкод у вирішенні заявленого спору по суті, лише зазначив, що в її діях наявні ознаки неналежного виконання своїх процесуальних обов`язків, зокрема відкладення розгляду справи та нез`явлення на виклики для надання генетичного матеріалу на виконання ухвал, тому відсутні підстави для визнання судом дій та бездіяльності ОСОБА_2 зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений згідно з квитанцією №51 від 19.02.2020 року (а.с. 1) судовий збір, що становить 841,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 127-129, 134, 135, 146 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 43, 44, 76, 81, 141, 143, 144, 148, 247, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який народився у матері ОСОБА_2 .

Внести в актовий запис № 807 від 10 квітня 2019 року про народження ОСОБА_4 відомості про батька: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 841 (вісімсот сорок одна) гривня.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 14 квітня 2023 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: