КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/391/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року постановлене суддею Ул`яновської О.В. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Святошинського районного суду м. Києва, заінтересовані особи: Бишівська сільська рада, про встановлення факту проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини,-

встановив:

У червні 2021 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, заявники просять суд встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 на момент відкриття спадщини з 03.05.1991 по ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , з яким вони спільно проживали, постійно доглядали за ним, після його смерті займалися організацією поховання. Зазначають, що вони є спадкодавцями першої черги, інших спадкодавців немає, а встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_5 на момент відкриття спадщини необхідне для підтвердження прийняття спадщини і можливість отримати свідоцтво про право на спадщину.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням вимог процесуального та матеріального права, щодо всебічного й повного з`ясування обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів.

Вказують, що постійно проживали з спадкодавцем разом за однією адресою та прийняли спадщину в розумінні ст.1270 ЦК України, однак не були у встановленому порядку зареєстровані, що стало підставою для звернення до суду з позовом встановлення факту проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 28)

Згідно паспортних даних на день смерті ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 26, зв.).

12.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мужейдовою Т.О. винесено постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з пропуском спадкодавцями шестимісячного строку для прийняття спадщини та не зареєстровані із спадкодавцем (а. с. 43-45).

Відповідно до відмов у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, приватним нотаріусом встановлено, що спадкове майно складається з: житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 43-45).

Свідок ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , до дня його смерті з ним спільно проживали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , постійно доглядали за ним, після його смерті займалися організацією поховання, але суд не прийняв до уваги зазначені свідчення, оскільки вони є передчасними у розумінні вірно обраного способу захисту.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що заявниками обрано неправильний спосіб захисту свого порушеного права. Заявникам необхідно звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Однак з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується враховуючи наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду є суперечливими та не відповідають обставинам справи.

Відповідно до постанов про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 22.04.2021 p., відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину відбулась з тієї підстави, що Заявники не надали заяву про прийняття спадщини в 6-місячний термін та вони не були зареєстровані зі Спадкодавцем за однією адресою.

Однак суд першої інстанції не перевірив доводи позивачів та надані на їх підтвердження докази щодо підстав винесення нотаріусом відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, та прийшов до помилкового висновку про те, що відмова нотаріуса винесена лише на підставі пропуску позивачами шести місячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Крім того, судом першої інстанції не було досліджено та не було надано оцінки відповіді нотаріуса від 30.08.2022 року виx. №20-01/1 б на Ухвалу від 22.08.2022 року, в якій нотаріус повторно вказав, що: «Нотаріусу не були подані заяви від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про прийняття спадщини в 6- місячний термін, як того вимагає ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, з дня смерті ОСОБА_5 та вони не були зареєстровані разом зі спадкодавцем за однією адресою (ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України). Факт постійного проживання спадкоємців із спадкодавцем на час відкриття спадщини, нотаріусом не встановлено.».

Отже, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачам з двох підстав: позивачі не надали заяву про прийняття спадщини в шести місячний термін; позивачі не були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори в межах 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини (ст. 1270 ЦК).

Строк, визначений ст. 1270 ЦК України в такому випадку застосовується для відмови від спадщини, а не для її прийняття.

В свою чергу, для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини, (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Згідно з пп. 4.10. п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.

Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини.

Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

У такому випадку вказані обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, законодавець в означеній ситуації висунув вимогу про обов`язковість і постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13).

Підпунктом 4.11 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком.

У відповідності до п.п. 3.21, 3.22. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідний висновок викладений у постанові Верховного суд від 12 квітня 2022 року у справі № 175/2730/20 провадження № 61-19265св21).

Отже, позивачам, після встановлення судом факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, достатньо подати нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, а не заяву про прийняття спадщини (адже вони її фактично прийняли відповідно до норм ст. 1268, 1270 ЦК), тому встановлення їм судом додаткового строку на прийняття спадщини не є необхідним.

Відповідний висновок викладений і в постанові Верховний Суду від 14.04.2021 р. у цивільній справі №205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21)

Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 22.04.2021 р. видана на підставі того, що заявники не надали заяву про прийняття спадщини в 6-місячний термін та вони не були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою.

Отже, у разі, якби позивачі постійно не проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не вважали себе такими, що фактично прийняли спадщину, на підставі ст. 1268 ЦК України, тоді належним способом судового захисту було б звернення до суду із позовом про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини.

Але по справі встановлено, що позивачі постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що було встановлено судом першої інстанції на підставі наданих доказів і показань свідків але через те, що спадкодавець був зареєстрований за іншою адресою ніж позивачі, вони не змогли підтвердити цей факт в іншому порядку, аніж в судовому, і звернулись до суду із відповідною заявою.

Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 зроблено правовий висновок, що згідно зі статтею 2 і гону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Касаційний цивільний суд погодився з позицією щодо встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем по день смерті останнього, що підтверджує наявність у позивача можливостей для вирішення його спадкових прав.

Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18).

Враховуючи викладено суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що позивачами було обрано не вірний спосіб захисту.

Отже, вважаючи встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини, заява підлягає задоволенню, адже після встановлення факту постійного проживання позивачів разом із спадкодавцем по день смерті останнього, вони вважаються такими, що прийняли спадщину, не обмежені жодними строками для оформлення спадщини, і відповідно, можуть отримати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Святошинського районного суду м. Києва, заінтересовані особи: Бишівська сільська рада, про встановлення факту проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини-задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_5 , на момент відкриття спадщини з 03 травня 1991 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_5 , який проживав разом з ОСОБА_2 у кваритрі за адресою АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_2 на праві користування.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник