Справа №351/360/21
Номер провадження №2/351/20/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 березня 2023 року м. Снятин
Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді - Сегіна І.Р.,
за участі секретаря - Том`юк С.М.,
представника позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снятині цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Державний нотаріус Снятинської державної нотаріальної контори Білоконь Катерина Семенівна, Державний виконавець Снятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Івано-Франківськ ) Янчук Василь Васильович, про визнання недійсним договору дарування квартири, -
ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Державний нотаріус Снятинської державної нотаріальної контори Білоконь К.С., Державний виконавець Снятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Янчук В.В., про визнання недійсним договору дарування квартири.
Позовні вимоги мотивувала тим, що 10.12.2019р. ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , під розписку, яку написала власноручно в присутності свідків, отримала від неї гроші в іноземній валюті, а саме: 5000 Євро. Отриману суму коштів ОСОБА_3 пообіцяла повернути ОСОБА_2 після продажу своєї квартири, а 5000 Євро передала своїй доньці ОСОБА_6 на завдаток за квартиру, яку вона купляє в Греції.
Через деякий час вона звернулася до відповідачки ОСОБА_3 з вимогою повернути їй кошти, однак, добровільно повертати кошти ОСОБА_3 не мала наміру, не дивлячись на свої запевнення, що продасть свою квартиру і поверне гроші.
Згідно рішення Снятинського районного суду від 01.07.2020р. у справі № 351/967/20 вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість згідно розписки в сумі 150 250 грн. та судові витрати в розмірі 1 525 грн.
Однак, після проголошення рішення суду ОСОБА_3 , з метою ухилення від виконання зобов`язання з повернення коштів та арешту майна, на яке могла би бути накладена заборона відчуження, в зв`язку із заборгованістю перед ОСОБА_2 та з метою уникнення звернення стягнення на майно, через нотаріуса подарувала квартиру з меблями по АДРЕСА_1 своїй доньці ОСОБА_6
18.08.2020р. Снятинським районним судом було видано виконавчий лист по вищевказаній справі, за яким відкрито виконавче провадження, яке на даний час знаходиться на виконанні у Снятинському районному відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). В ході даного виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3 , зокрема накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .
Вважає, що дії ОСОБА_3 по даруванню квартири з меблями своїй доньці ОСОБА_7 вчинені з наміром ухилитися від виконання своїх зобов`язань перед ОСОБА_2 по сплаті грошової заборгованості в сумі 150 250 грн. та 1 525 грн. судових витрат, а також з наміром виїхати на постійне місце проживання до доньки в Грецію. Вказані дії, на її думку, є шахрайськими.
Тому, 07.12.2020р. вона звернулася до Снятинського ВП Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, в якій вказала, що вважає себе потерпілою від шахрайських дій ОСОБА_3 .
Вважає договір дарування квартири, укладений ОСОБА_3 із ОСОБА_6 вчиненим внаслідок зловмисної домовленості між ними, а отже, укладений правочин є фіктивним та таким, що порушує її законні права, оскільки укладений після вирішення у суді питання про стягнення заборгованості. Так, договір дарування квартири вчинений одразу після ухвалення рішення суду, є укладеним між близькими особами, безоплатно та після укладення договору дарування ОСОБА_3 продовжувала проживати у спірній квартирі до дня смерті. Дії сторін під час його укладення направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а на фіктивний перехід права власності на квартиру з метою приховання належного боржнику нерухомого майна від наступного звернення стягнення на нього.
Просить визнати договір дарування квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 недійсним.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позові. Вважає укладений договір дарування квартири фіктивним та таким, що порушує законні права позивачки, оскільки укладений після вирішення у суді питання про стягнення заборгованості, не відповідає критерію добросовісності, а також, оскаржуваний правочин відноситься до категорії фраудаторних правочинів. Просив позов задоволити.
Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 в судовому заіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивачем не доведено, що при укладенні оспорюваного договору дарування відповідачі діяли без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на перехід права власності на нерухоме майно, з метою свідомого наміру невиконання зобов`язань. Вказаний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених цим договором. Договір дарування квартири укладений у письмовій формі, нотаріально посвідчений, зареєстрований у встановленому порядку і обдаровувана прийняла дарунок, а тому, стала власником цього майна. Текст договору викладено чітко, однозначно, без можливості двоякого розуміння його змісту, договір було підписано сторонами за доброю волею. Позивачем не доведено, що оспорюваним правочином її права та інтереси були порушені. А тому, просив відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору дарування квартири.
Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, а тому, справу слід розглянути заочно у відсутності відповідачки.
Треті особи: Державний нотаріус Снятинської державної нотаріальної контори Білоконь К.С., Державний виконавець Снятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Янчук В.В. в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи.
Вислухавши сторін, дослідивши письмові матеріали, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, суд приходить до висновку, що в позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно рішення Снятинського районного суду у цивільній справі № 351/967/20 від 01.07.2020р. позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою задоволено; вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість згідно розписки в сумі 150 250 грн. та 1525 грн. судових витрат.
Відповідно до договору дарування квартири від 08.07.2020р. ОСОБА_3 подаровано, а ОСОБА_4 прийнято у дар квартиру АДРЕСА_2 .
18.08.2020р. Снятинським районним судом по вищевказаному рішенню суду видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості згідно розписки в сумі 150 250 грн. та 1525 грн. судових витрат.
04.09.2020р. Старшим державним виконавцем Снятинського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіональоного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 заборгованості згідно розписки в сумі 150 250 грн. та 1525 грн. судових витрат.
Того ж дня, 04.09.2020р. ОСОБА_3 Снятинським районним відділом ДВС направлено для відома та виконання постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.09.2020р..
Постановою Снятинського районного відділу ДВС Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 06.11.2020р. накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_3 : все рухоме і нерухоме майно.
Згідно акту державного виконавця Снятинського районного ВДВС від 28.10.2020р., складеного за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення виконавчої дії ОСОБА_3 повідомила, що коштів для повернення боргу не має; планує в майбутньому виїхати за кордон на постійне місце проживання до доньки, яка на даний час проживає в Греції. Також, повідомила, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була подарована доньці 08.07.2020р.
28.12.2020р. на заяву ОСОБА_2 Снятинським відділенням поліції Косівського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області направлено відповідь, згідно якої її повідомлено про те, що працівниками Снятинського ВП розглянуто її звернення, яке зареєстроване в Журналі єдиного обліку Снятинського ВП від 07.12.2020р. за № 4318. За результатами перевірки зазначені факти, з приводу протиправного заволодіння, шляхом обману ОСОБА_10 грошовими коштами в розмірі 5000 грн., не містять достатніх підстав для внесення інформації до ЄРДР, що передбачено КПК України, перевірку завершено та здійснено із законом України «Про звернення громадян». Зі змісту звернення ОСОБА_2 вбачаються цивільно-правові відносини.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 відповідачка ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до довідки Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 21.12.2021р. згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заведена.
Згідно довідки Заболотівської селищної ради, яка надійшла на адресу суду 23.12.2021р., на час смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстроване місце проживання з 22.03.2010р. ОСОБА_4 ..
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.08.2022 за ОСОБА_5 18.12.2020р. зареєстровано право приватної власності на спірну квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2020р.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод /1950р./ ратифікованою Законом від 17 липня 1997р.№475/97ВР, зокрема, ст.1 Першого протоколу до неї /1952р./ передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майно, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користування майно відповідно до загальних інтересів.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують інтереси інших осіб та інтересів суспільства.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до п.6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є: справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до ч.2, 3, 6 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
У відповідності до положень частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною 1 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно ч.ч.1-6 ст. 203 ЦК України, для чинності правочину останній повинен відповідати таким загальним вимогам: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язані повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Суд вважає, що при укладенні 08.07.2020 року оспорюваного правочину між ОСОБА_3 (дарувальником) та ОСОБА_4 (обдарованою) воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою створення умов, при яких виконати судове рішення у справі №351/967/20 про стягнення боргу у сумі 150 250 грн. буде неможливо, оскільки чинним законодавством України не передбачено можливості заміни належного відповідача на стадії виконання рішення суду.
В судовому засіданні також встановлено, що договір дарування квартири вчинений між відповідачкою ОСОБА_3 та її донькою ОСОБА_4 одразу після ухвалення рішення суду, є укладеним між близькими особами, безоплатно. А також, після укладення договору дарування ОСОБА_3 продовжувала проживати у спірній квартирі до дня смерті. Вказані обставини суд розцінює як фіктивність укладеного договору дарування, що має наслідком визнання його недійсним.
Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню оскільки в момент вчинення правочину стороною відповідачем ОСОБА_3 не додержано вимог, викладених у ст. 203 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.247, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 203, 214, 215, 216, 651 - 654, 280-282 ЦК України, суд,-
Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_2 , укладений 08.07.2020р. між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - недійсним.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий Ігор СЕГІН