Справа №347/2397/17
Провадження № 2/938/46/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Чекан Н.М.

з участю: секретаря судового засідання Ласкурійчук С.І., Івасюк Г.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Аверкової Н.О., яка приймає учась у судовому засіданні в режимі відеоконференції

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Розганюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в порядку загального позовного провадження матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки зі спільної власності,-

ВСТАНОВИВ :

До Верховинського районного суду Івано-Франківської області на підставі розпорядження в.о. голови Косівського районного суду Івано-Франківської області поступила справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі у власність частини житлового будинку з господарськими будівлями й спорудами, частини земельної ділянки та припинення права власності відповідача на частини вищевказаного нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.11.2017 року визнано будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя, тобто її та відповідача. Також визнано за нею права власності на вищевказане домогосподарство. Зазначене будинковолодіня розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0394 загальною площею 0, 1137 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. У документах містяться відомості про колишнього власника ОСОБА_3 земельної ділянки та будинку, який продав на той час ще її чоловіку ОСОБА_2 . В подальшому останній зареєстрував за собою одноосібне право власності на вищевказані об`єкти, тому вона, тобто позивач, просить виділити їй у натурі у власність 1/2 частини вищезазначених домогосподарства та земельної ділянки, припинивши право власності відповідача на цю частину нерухомого майна.

Ухвалою суду від 02.12.2022 року справу прийнято до провадження судді Чекан Н.М. та призначено розгляд цієї справи в порядку загального позовного провадження з підготовчого засідання.

21.12.2022 року від відповідача ОСОБА_2 до суду поступив відзив (а.с. 106 109 т.3), в якому він просить відмовити в задоволенні позову повністю, зазначивши, що за ним зареєстровано 1/2 частка вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Позивач теж зареєструвала за собою право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Таким чином, їм обом на праві спільної часткової власності належить дане домоволодіння, відтак вимога позивача про припинення його права власності на 1/2 частку житлового будинку не відповідає вимогам законодавства та суперечить фактичним обставинам справи. Щодо вимоги про виділ в натурі у власність позивача 1/2 частки спірної земельної ділянки відповідач у відзиві зазначає, що, по-перше, рiшенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.11.2017 року в справі №347/1797/16 вказана земельна ділянка не була об`єктом подiлу між колишнім подружжям, а по-друге, вона не належить йому на праві власності, тому не може бути виділена у власність позивача за рішенням суду, як і не може бути припинено його право власності. Вважає, що здійснити реальний поділ будинку на підставі наявної експертизи неможливо, оскільки вона не містить всієї інформації, необхідної для цього, зокрема, щодо необхідних переобладнань та розподілу інженерних мереж, в результаті яких будуть дві окремі ізольовані квартири. При цьому вказав, що, якщо суд все ж таки визначатиме варіанти розподілу, то просить здійснити розподіл будинку по другому варіанту експертизи, виділивши йому частку як співвласнику №2.

02.01.2023 року від позивача ОСОБА_1 до суду поступила відповідь на відзив (а.с.121-123 т.3), в якій вона вказала, що колишній власник земельної ділянки та будинку продав їх на той час її чоловіку ОСОБА_2 , який у подальшому зареєстрував за собою одноосібне право на вищевказані об`єкти та на момент подачі позову до суду був єдиним їх власником.

Ухвалою суду від 16.01.2023 року залишено без задоволення клопотання ОСОБА_4 про залучення її до даної справи як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 16.01.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 09.03.2023 року сторона позивача пояснила, що позов підтримує та просить задоволити. Також вказала, що позивач зареєстрована по АДРЕСА_1 , але фактично проживає по АДРЕСА_2 в будинку дочки через конфлікти з відповідачем та його дружиною. З відповідачем прожила 34 роки в АДРЕСА_2 . Це домогосподарство вона отримала від своїх батьків, яке згодом подарувала дочці. З приводу виділу частки просила виділити їй частку, визначену висновком експерта, як варіант 1 для співвласника 1, оскільки через хвороби їй важко буде користуватися другим поверхом. Позивач заперечила щодо здійснення поділу предмета позову за варіантом 3, визначеним у висновку експертизи. Також сторона позивача в судовому засіданні підтвердила, що на даний час за нею вже зареєстровано право власносі на частини вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Сторона відповідача в судовому засіданні пояснила, що він з теперішньою дружиною та 7-річним сином проживають в домогосподарстві, яке є предметом розгляду справи. Просив відмовити в задоволенні позову, бо не зможе пояснити синові, чому чужа тітка проживає в їх будинку, а також будинок не пристосований для ізольованого проживання двох чужих сімей. Також відповідач вказав про те, що зі запропонованих варіантів поділу йому найбільш підходить варіант 2, як співвласнику 2, який відрізняється від варіанту поділу 1, який хоче позивач, лише приміщенням кухні, вартість якої він готовий компенсувати. Заперечував щодо здійснення поділу предмета позову за варіантом 3, визначеним у висновку експертизи. Крім того, сторона відповідача звернула увагу, що земельна ділянка, на якій розташоване вищевказане домогосподарство, на час його купівлі-продажу, не перебувала у власності попереднього власника, в зв`язку з чим і він не набув права власності на неї.

Суд заслухавши сторони у справі, дослідивши матеріали справи приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 24.02.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №205 (а.с.5-7 т.1), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продала, а ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , купив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_1 . У договорі вказано, що відповідно до правовстановлюючого документа та технічної документації відчужуваний житловий будинок дерев`яний, житловою площею 54 кв.м., загальною площею 140,9 кв.м., позначений в плані літерою А та огорожа №1. Житловий будинок, що продається знаходиться на земельній ділянці площею 0,1137 га, кадастровий номер :02:002:0394.

Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-016 від 17.02.2016 року (а.с.9-13 т.1) вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0394 розташована за адресою: АДРЕСА_1 , її цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, інформація про зареєстроване право власносі не неї відсутня.

Згідно з інформаційною довідкою №69244717 від 28.09.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.16-17 т.1), житловий будинок з господарською спорудою, що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36, який складається з житлового будинку А, загальною площею 140,9 кв. м., житловою площею 54 кв.м., огорожа №1, зареєстрований 24.02.2016 року за власником ОСОБА_2 ,номер запису 13417417.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.11.2017 року (а.с.18 23 т.1) визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , житловою площею 54 кв.м., загальною площею 140,9 кв.м., ринкова вартість якого 132895 гривень. Також визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності кожного на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

У ч. 4 ст. 82 ЦПК України закріплено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, у ході розгляду даної спрви не підлягає доказуванню той факт, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за кожним з яких визнано право власності на 1/2 частину цього домоволодіння.

Як вбачається з інформаційної довідки №196568069 від 16.01.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.3 т.2), за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на частини житлового будинку з господарською спорудою, що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36, який складається з житлового будинку А, загальною площею 140,9 кв. м., житловою площею 54 кв.м., огорожа №1.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та фактично проживає в будинку, який є предметом розгляду даної справи, разом з дружиною та малолітнім сином, 2016 року народження (а.с.13,10-11 т.2).

У ч.1 ст.370 Цивільного кодексу (далі ЦК) України закріплено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності . У ч.2 ст.370 ЦК України та ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу (далі СК) України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч.3 ст.370 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, тобто за правилами віділу частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1,2 ст. 71 СК України) або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України).

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі ( ст. 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

Наведене узгоджується із правовим висновком, висловленим Верховним Судом України у постанові від 08.11. 2017 року в справі № 6-1447цс17.

Як вбачається з висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи від 05.11.2019 року №05/11/19 (а.с.178-209 т.1), оціночна вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 становить 269192 гривень. Визначена експертом оціночна вартість предмета даної справи сторонами в судовому засіданні не оспорювалася.

Експертом запропоновано три варіанти поділу вищезазначеного нерухомого майна, за якими поділяється тільки житловий будинок, а господарську будівлю споруду 1, а саме огорожу експерт пропонує передати сторонам у спільне користування за всіма трьома варіантами поділу. Суд звертає увагу, що, як позивач, так і відповідач, заперечували щодо поділу їх майна за варіантом 3, визначеним експертом, в зв`язку з чим суд і не розглядає його.

Позивачу є найбільш прийнятним вартіант поділу 1 з виділенням їй частки як співвласнику 1, який зазначений у висновку експерта, а для відповідача - варіант 2, як для співвласника 2.

Як вбачається з варіанту поділу 1 та з врахуванням позиції позивача щодо надання їй її частки саме на першому поверсі, пропонується надати ОСОБА_1 , як співвласнику 1, приміщення будинку на першому поверсі загальною площею 65,5 кв.м. загальною вартістю 120582 гривень, що менше від ідеальної частки на 4,95 кв. м. вартістю 9112,5 гривень, та яка складається з І- веранди площею 3,4 кв.м., вартістю 6259 гривень, 1-1 коридор площею 11,9 кв.м вартістю 21907 гривень, 1-2 кімнату площею 20 кв.м. вартістю 36819 гривень, 1-5 -кухню площею 14,8 кв.м. вартістю 27246 гривень, 1-6 кімнату площею 15,4 кв.м. вартістю 28351 гривень.При цьому відповідачу, як співвласнику 2, пропонується надати приміщення будинку на першому поверсі, що складається з 1-3 кімнати площею 18,6 кв. м. вартістю 34242 гривень, 1-4 коридору площею 11,9 кв.м. вартістю 21907 гривень, та на другому поверсі, що складається з ІІ коридору площею 7,8 кв.м. вартістю 14359 гривень, ІІІ- кімнати площею 10.6 кв.м. вартістю 19514 гривень, ІV кімнатти площею 14 кв.м вартістю 25773 гривень, V кімнати площею 12.5 кв.м. вартістю 23012 гривень, що більше від ідеальної частки на на 4,95 кв. м. вартістю 9112,5 гривень, всього по житловому будинку 75,4 кв.м. загальною вартістю 138807 гривень, що більше від ідеальної частки на 4,95 кв. м. вартістю 9112,5 гривень.

Відповідно до варіанту поділу 2, який прийнятний відповідачу,співвласнику 1, тобто позивачу, з врахуванням її позиції щодо надання їй її частки саме на першому поверсі, пропонується надати приміщення будинку на першому поверсі загальною площею 50,7 кв. м загальною вартістю 93336 гривень, що менше від ідеальної частки на 19.75 кв. м. вартістю 36358,5 гривень, та яка складається з І- веранди площею 3,4 кв.м. вартістю 6259 гривень, 1-1 коридор площею 11,9 кв.м вартістю 21907 гривень, 1-2 кімнату площею 20 кв.м. вартістю 36819 гривень, 1-6 кімнату площею 15,4 кв.м. вартістю 28351 гривень. При цьому відповідачу, як співвласнику 2, пропонується надати приміщення будинку на першому поверсі, що складається з 1-3 кімнати площею 18,6 кв. м. вартістю 34242 гривень, 1-4 коридору площею 11,9 кв.м. вартістю 21907 гривень, 1-5 -кухню площею 14,8 кв.м. вартістю 27246 гривень, та на другому поверсі, що складається з ІІ коридору площею 7,8 кв.м. вартістю 14359 гривень, ІІІ- кімнати площею 10.6 кв.м. вартістю 19514 гривень, ІV кімнати площею 14 кв.м вартістю 25773 гривень, V кімнати площею 12.5 кв.м. вартістю 23012 гривень, що більше від ідеальної частки на 19.75 кв. м. вартістю 36358,5 гривень, всього по житловому будинку 90,2 кв.м. загальною вартістю 166053 гривень, що більше від ідеальної частки на 19,75 кв. м. вартістю 36358,5 гривень.

Таким чином, відмінність між варіантами поділу 1 та 2 полягає тільки в тій частині якій стороні (позивачу чи відповідачу) виділити приміщення кухні. При цьому суд звертає увагу, що для обох варіантів характерне відхилення від ідеальної частки, а також на те, що в спірному житлі наявне тільки одне приміщення кухні.

Розглядаючи дану цивільну справу, суд враховує, що в спірному будинку проживає малолітній син відповідача, 2016 року народження, в зв`язку з чим суд зобов`язаний керуватися принципом забезпечення найкращих інтересів дитини, який визначений у п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року. Цією нормою передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також суд враховує п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», в якій роз`яснено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Суд, враховуючи думку сторін (позивача щодо виділення їй приміщень на першому поверсі та відповідача щодо виділення йому приміщення кухні), керуючись принципом забезпечення найкращих інтересів дитини, вважає, що поділ житлового будинку АДРЕСА_1 слід здійснити за варіантом поділу 2, де позивач - співвласник 1, а відповідач співвласник 2, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в розмірі 36 358,50 гривень за відхилення від ідеальної частки.

Щодо похідної позовної вимоги про припинення права власності ОСОБА_2 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3. ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Таким чином, з положень ч.3 ст.370, ч.3 ст.364 ЦК України вбачається, що внаслідок виділу співвласнику частки із спільного майна подружжя на підставі закону припиняється право спільної власності (як спільної сумісної, так спільної часткової), у зв`язку з чим позивач,заявляючи вимогу про припинення права власності відповідача на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку, обрав неналежний спосіб захисту, про що свідчить також той факт, що в процесі розгляду судом даної справи позивач у позасудовому порядку зареєструвала право власності на свою частку домогосподарства.

Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 06.04.2021 року в справі №910/10011/19, від 01.10.2019 року в справі №910/3907/18, від 30.01.2019 року в справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2018 року в справі №905/1926/16, від 05.06.2018 року в справі №338/180/17 сформовано висновки, відповідно до яких застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинення цим діянням наслідкам. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернененя до суду (принцип процесуальної економії).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду, зокрема, в п.99 постанови від 06.04.2021 року в справі №910/10011/19 та п.52 постанови від 02.02.2021 року в справі №925/642/19 вказала, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Щодо позовної вимоги про виділення позивачу в натурі у власність частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0394 загальною площею 0,1137 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій розміщене вищевказане домогосподарство, та щодо похідної позовної вимоги про припинення права власності відповідача на частину цієї земельної ділянки, суд також вважає, що в їх задоволенні слід відмовити з таких підстав.

За загальним правилом, закріпленим у ч.ч.1,2 ст. 377 ЦК України та ч.ч.1,2 ст. 120 Земельного кодексу (далі ЗК) України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим ст. 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача/власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 року в справі № 910/18560/16).

Із договору купівлі - продажу від 24.02.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №205, вбачається, що предметом продажу був тільки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 . У п.3 вказаного договору зазначається, про те, що житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,1137 га кадастровий номер :02:002:0394.

Також, відповідно до рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області 23.11.2017 року(а.с.18 23 т.1) не була предметом розгляду цього суду позовна вимога про визнання права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вищезазначену земельну ділянку.

Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.9 т.1, 109 т.3), відомості щодо власника земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0394 відсутні.

Отже, спірна земельна ділянка має кадастровий номер, визначену площу, однак будь-яке право на неї (власності, користування тощо) не зареєстровано.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про те, що з набуттям відповідачем права власності на вищевказане домогосподарство, яке розташовані на спірній земельній ділянці, до нього, як до нового власника цього нерухомого майна, в силу положень ст. 120 ЗК України та ст.377 ЦК України, не перейшло право власності на спірну земельну ділянку так як продавець на момент укладення договору купівлі - продажу не мав права власності на неї.

Такий висновок суду узгоджується з позицієї Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.05.2020 року в справі № 127/10011/18, провадження № 61-13977св19.

Крім того, суд звертає увагу, що в ст. 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а в ст.12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, які уповноважені розпоряджатися землями територіальних громад, передавати земельні ділянки комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надавати їх у користування, у зв`язку з чим сторони мають право звернутися до органу місцевого самоврядування про передачу їм у власність чи в оренду земельної ділянки, необхідної для обслуговування вищезазначеного житлового будинку в залежності від невикористання чи невикористання раніше ними права одноразової приватизації земельної ділянки цього виду.

Таким чином, оскільки відповідач не набув права власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0394, то нема підстав, як для виділення позивачу в натурі у її власність частини цієї землі, так і для припинення неіснуючого права власності відповідача на неї.

У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України, які покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, то і судові витрати слід поклати на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто порівну.

Судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з залученням експертів ( ст.133 ЦПК України) .

Позивач сплатила 1658,57 гривень судового збору за подання позовної заяви до суду (а.с.1 т.1, 180 т.3, 182 т.3) та 8500 гривень за проведення будівельно-технічної експертизи (а.с.12 т.3), у зв`язку з чим відповідачу слід повернути позивачу 4250 гривень витрат на експертизу та 829,30 гривень судового збору.

Крім того, як позивачем, так і відповідачем заявлено клопотання про стягнення понесених ними витрат на правничу допомогу, які з урахуванням того, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, залишити за сторонами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. 70,71 СК України, ст.ст.12, 120,125 ЗК України, ст.ст. 364, 370, 372,377 ЦК України, ст.ст. 82, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Здійснити реальний розподіл будинковолодіння, яке розміщене по АДРЕСА_1 .

Виділити в натурі у власність ОСОБА_1 36/100 (тридцять шість сотих) частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,7 (п`ятдесят цілих і сім десятих) кв.м., що менше від ідеальної частки на 19,75 кв.м., а саме:

веранду площею 3,4 кв. м., (№ приміщення- І) вартістю 6 259 гривень

коридор площею 11,9 кв.м. (№приміщення 1-1) вартістю 21 907 гривень

кімнату площею 20,0 кв.м. (№ приміщеня 1-2) вартістю 36 819 гривень

кімнату площею 15,4 кв.м. (№ приміщеня 1-6) вартістю 28 351 гривень.

Вартість реальної частки, яка виділяється ОСОБА_1 по житловому будинку (будинковолодінні) складає 93336 (дев`яносто три тисячі триста тридцять шість) гривень, що в оціночній вартості будинковолодіння від ідеальної частки менше на 36 358,50 гривень (тридцять шість тисяч триста п`ятдесят вісім гривень 50 копійок).

Виділити в натурі у власність ОСОБА_2 64/100 (шістдесят чотири сотих) частини житлового будинку (будинковолодіння) що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальноюплощею 90,2 (дев`яносто цілих і дві десятих) кв.м., що більше від ідеальної частки на 19,75 кв.м., а саме:

кімната площею 18,6 кв.м. (№ приміщення 1-3) вартістю 34 242 гривень

коридор площею 11,9 кв.м. (№приміщення 1-4) вартістю 21 907 гривень

кухню площею 14,8 кв.м.(№приміщення 1-5) вартістю 27 246 гривень

коридор площею 7,8 кв.м. (№ приміщення ІІ) вартістю 14 359 гривень

кімната площею 10,6 кв.м. (№ приміщення ІІІ) вартістю 19 514 гривень

кімната площею 14,0 кв.м. (№ приміщення IV) вартістю 25 773 гривень

кімната площею 12,5 кв.м. (№ приміщення V) вартістю 23 012 гривень.

Вартість реальної частки, яка виділяється ОСОБА_2 по житловому будинку (будинковолодінні) складає 166053 (сто шістдесят шість тисяч п`ятдесят три) гривень, що в оціночній вартості будинковолодіння від ідеальної частки більше на 36 358,50 гривень (тридцять шість тисяч триста п`ятдесят вісім гривень 50 копійок).

Споруду №1 огорожу надати у спільне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за відхилення від ідеальної частки при розподілі спірного будинковолодіння грошову компенсацію у розмірі 36358,50 гривень (тридцять шість тисяч триста п`ятдесят вісім гривень 50 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 5079,30 гривень (п`ять тисяч сімдесят дев`ять гривень 30 копійок), що складається із 4250 гривень (чотири тисячі двісті п`ятдесят гривень) витрат на експертизу та 829,30 гривень (вісімсот двадцять дев`ять гривень 30 копійок) судового збору.

Витрати на професійну правничу допомогу, понесені сторонами,залишити за кожним із них.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування або ім`я сторін, інших учасників справи, їх місце знаходження або місце проживання:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Наталія ЧЕКАН