Справа № 191/2115/22
Провадження № 2/191/687/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді- Костеленко Я.Ю.

за участю секретаря - Омельченко К.В.

представника позивачів - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал-Страхування» про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал-Страхування» про стягнення страхового відшкодування, яку обґрунтовують тим, що 08 листопада 2021 року приблизно о 16-40 годин ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2108», державний номер: НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Першотравневій в с.Мала Білозерка Василівського району Запорізької області допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка рухалася в попутному напрямку, і з місця пригоди зник. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 загинула на місці пригоди від отриманих травм. Позивачі є рідними дітьми загиблої, яким внаслідок вказаних подій була спричинена моральна шкода. Відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР за №00000524.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2108», державний номер НОМЕР_1 , була застрахована полісом 202994814 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Арсенал-Страхування». Страхова сума за полісом на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, складає 260000,00 грн.

26 листопада 2021 року позивачі звернулися до відповідача з заявами про страхову подію і заявами про виплату страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП в розмірі 72000,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 08 листопада 2021 року становила 6000,00 грн.). Однак зі сторони відповідача жодних дій щодо виплати моральної шкоди здійснено не було, що змусило позивачів звернутися до суду.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Оскільки відповідач страхове відшкодування позивачам не здійснив, просять суд стягнути з відповідача на користь позивачів страхове відшкодування в розмірі 72000,00 грн. кожному рівними частинами.

Крім того, на підставі ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», ст.625 ЦК України просять стягнути з відповідача на користь позивачів рівними частинами кожному штрафні санкції в розмірі 20066,68 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8100,00 грн.

Представник відповідача надав суду відзив на позов, де зазначив, що позовні вимоги не визнає і вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Так, правовідносини, які склалися між позивачами і страховиком регулюються спеціальним законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і інші норми законів не повинні суперечити вказаному закону. Підставами для виникнення позовних вимог є настання дорожньо-транспортної пригоди 08 листопада 2021 року в с.Мала Білозерка Василівського району Запорізької області по вул.Першотравнева за участю транспортного засобу «ВАЗ 2108», державний номер: НОМЕР_1 , та пішохода ОСОБА_7 . Відомості про кримінальне правопорушення за даним фактом були внесені до ЄРДР за №00000524.

Жодних доказів про результати проведеного розслідування матеріали справи не містять, що свідчить про те, що досудове розслідування кримінального провадження ще триває.

Як зазначено в абз.4 п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Отже, існує пряма норма закону щодо зупинення перебігу строку для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування до прийняття рішення і набрання ним законної сили у відповідній кримінальній справі. Оскільки у цій справі предметом розгляду є правові наслідки дій чи бездіяльності водія забезпеченого транспортного засобу, рішення у кримінальній справі, що набрало законної сили, є обов`язковим для розгляду вказаної цивільної справи. При цьому у кримінальному провадженні встановлюються не тільки наявність або відсутність вини особи, а і інші важливі обставини дорожньо-транспортної пригоди, що можуть вплинути на підстави прийняття рішення страховиком.

У зв`язку з вищевикладеним, саме під час розгляду кримінального провадження суд при ухваленні вироку або орган досудового розслідування чи прокурор при закритті кримінального провадження з передбачених законом підстав повинні встановити і відобразити у відповідному вироку чи постанові про наявність або відсутність причинно-наслідкового зв`язку між подією ДТП, яка мала місце 08 листопада 2021 року, і фактом смерті потерпілої ОСОБА_7 , наявність або відсутність обставин непереборної сили, що спричинили ДТП, відсутність в діях потерпілої під час ДТП будь-якого умислу згідно положень ст.9 КПК України. Ці обставини відносяться до предмету доказування у кримінальному провадженні.

На теперішній час страховик позбавлений об`єктивної можливості встановити всі обставини подій, наявність або відсутність підстав для визнання випадку страховим і прийняти відповідне законне та обґрунтоване рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування.

На підставі вищевикладеного, відповідач вважає, що на теперішній час права позивачів не порушені і позовні вимоги є передчасними.

Крім того, представник відповідача вважає, що згідно ч.1 ст.28 КПК України позивачі не позбавлені можливості в рамках кримінального провадження звернутися до суду з аналогічними цивільними позовами, що може призвести до подвійного відшкодування шкоди і є незаконним.

Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивачів надав відповідь на відзив, де зазначив, що посилання відповідача на абз.4 п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як на підставу зупинення виплати страхового відшкодування є помилковим, оскільки справа щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди не розглядається ні в цивільній, ні в кримінальній, ні в господарській справі. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача, про що свідчить відповідна судова практика.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні, у зв`язку з чим відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування завданої ДТП шкоди.

Відповідно до ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страховик проводить виплату страхового відшкодування протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У даному випадку в порушення вимог ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» відповідач, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинив необхідних дій і не встановивши підстав для відмови у прийнятті такого рішення згідно ст.37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членами сім`ї загиблої вимоги про відшкодування моральної шкоди, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняв, як і не прийняв рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Тому доводи відповідача з приводу зупинення розгляду заяви позивачів про виплату страхового відшкодування є безпідставними з огляду на те, що відповідно до преамбули вказаного закону, він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування, про що свідчать певні рішення Верховного Суду з цього питання. Законом не покладено на позивача обов`язку доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення, де зазначив, що оскільки рішення у кримінальному провадженні ще не прийняте, то на теперішній час обставини дорожньо-транспортної пригоди не є остаточно з`ясованими, у зв`язку з чим і строк для прийняття рішення страховиком щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування не настав.

Також посилається на те, що страховик не є стороною кримінального провадження, у зв`язку з чим позбавлений можливості встановити всі обставини справи власними силами, хоча він розпочав відповідне розслідування, здійснив ряд запитів щодо обставин справи.

Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивачів ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала і просила у їх задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 08 листопада 2021 року приблизно о 16-43 годин сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2108», державний номер: НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Першотравневій в с.Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка рухалася в попутному напрямку, і з місця пригоди зник.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 загинула на місці пригоди від отриманих травм.

Відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР за №00000524, що вбачається з копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2108», державний номер: НОМЕР_1 , була застрахована полісом 202994814 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Арсенал-Страхування». Страхова сума за полісом на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, складає 260000,00 грн. Зазначені факти сторонами не заперечувалися і є встановленими.

Копіями свідоцтв про народження, а також копією довідки про склад сім`ї підтверджується факт того, що позивачі по справі - ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є рідними дітьми загиблої ОСОБА_7 .

26 листопада 2021 року позивачі звернулися до відповідача з заявами про страхову подію і заявами про виплату страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП в розмірі 72000,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 08 листопада 2021 року становила 6000,00 грн.), що підтверджується копіями заяв про виплату по полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР 202994814.

Однак зі сторони відповідача жодних дій щодо виплати моральної шкоди здійснено не було, що змусило позивачів звернутися до суду.

При вирішенні спірних правовідносин судом застосовані наступні норми права.

Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-ІV).

Згідно з пунктами 27.1-27.5 статті 27 Закону № 1961-ІV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону № 1961-ІV.

Згідно з підпунктами 37.1.1-37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-ІV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Пунктами 1, 3 частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Судом встановлено, що шкода, пов`язана із смертю потерпілої ОСОБА_7 , була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом, тому суд вважає, що недоведеність на теперішній час вини водія забезпеченого транспортного засобу та відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду.

Оскільки відповідачем не доведено тих обставин, що потерпіла ОСОБА_7 передбачала, бажала чи свідомо допускала настання ДТП зі смертельним наслідком, то наявні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачів страхового відшкодування в розмірі 72000,00 грн.

Отже, посилання відповідача на те, що позовні вимоги є передчасними, оскільки на теперішній час відсутнє судове рішення у кримінальному провадженні, яке набрало законної сили, та права позивачів не порушені, суд вважає необґрунтованими у зв`язку з вищенаведеними підставами.

У зв`язку з невиплатою страхового відшкодування дітям загиблої (позивачам) у передбачені законодавством строки, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачів інфляційних втрат, 3 % річних від простроченої суми і пені з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України.

Так, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Заява про виплату страхового відшкодування позивачами була подана позивачами 26 листопада 2021 року.

Відповідно до ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страховик проводить виплату страхового відшкодування протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Оскільки останнім днем виплати страхового відшкодування є 27 лютого 2022 року, то саме з цього дня підлягають розрахуванню індекс інфляції, 3 % річних і пеня.

Враховуючи, що за період з березня до травня 2022 року сукупний індекс інфляції склав 1,10648467, то сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції складає 79666,90 грн. (72000,00*1,10648467).

Три відсотки річних за період з 27 лютого 2022 року до 18 серпня 2022 року (кількість днів прострочення страхової виплати становить 172 дня) складає 1017,86 грн. (72000,00*3/100/365*172).

Розмір пені з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ за період з 27 лютого 2022 року до 18 серпня 2022 року складає 11381,92 грн. (72000,00*2*10*96)/(365*100)+(72000,00*2*25*77)/(365*100).

Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що позивачі від сплати судового збору звільнені, то судовий збір в розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.11, 12, 13, 82, 133, 139, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Арсенал-Страхування» на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 рівними частинами страхове відшкодування в розмірі 72000 (сімдесят дві тисячі) гривень 00 коп. та штрафні санкції в розмірі 20066 (двадцять тисяч шістдесят шість) грн. 68 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Арсенал-Страхування» на користь держави (отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106 Код за Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106), судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Позивачі: - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товаристве Страхова компанія «Арсенал-Страхування», 03056 м.Київ вул.Борщагівська, 154, Код 33908322.

На рішення протягом 30 (тридцяти) днів з дня його повного складення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04 липня 2023 року.

Суддя Я. Ю. Костеленко