Справа № 353/318/23
Провадження № 2-н/353/49/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2023 рокум.Тлумач

Суддя Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Луковкіна У.Ю., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Голуба Григорія Степановича про видачу судового наказу про стягнення з Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» заборгованості по виплаті нарахованої, але не виплаченої, заробітної плати та витрат на правову допомогу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Голуба Г.С., звернувся в суд із заявою про видачу судового наказу, у якому просив стягнути з Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на його користь заборгованість по виплаті нарахованої, але не виплаченої, заробітної плати за період з 01.07.2022 року по 14.11.2022 року в сумі 33022 грн., а також 2000,0 грн. понесених витрат на правову допомогу.

Згідно ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Так, статтею 161 ЦПК України передбачено перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 вказаної статті, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Таким чином, вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати входять до переліку тих, за якими може бути видано судовий наказ.

Натомість у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити, виходячи з наступного.

Так на підтвердження понесених заявником витрат на правову допомогу до матеріалів заяви додано договір про надання правової допомоги № 05/04-2023 від 05.04.2023 року, акт виконаних робіт (наданих послуг) та квитанцію про оплату послуг.

Із системного аналізу положень ст.ст. 137, 141 ЦПК України вбачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі і мають бути підтвердженими належними та допустимими доказами, при цьому законодавець надає іншій стороні право надавати пояснення, заперечення, докази щодо обґрунтованості заявлених до стягнення судових витрат та їх співмірність, клопотання про їх зменшення, тощо. Натомість у рамках наказного провадження боржник позбавлений такої можливості.

Вирішення судом питання про розподіл між сторонами витрат на правничу допомогу адвоката відбувається за участю сторін, статус яких статтею 42 ЦПК України визначений лише в справах позовного провадження, в той час, як за приписами частини другої наведеної норми процесуального права при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник. Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом ІІ ЦПК України «Наказне провадження». Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

З урахуванням того, що ст. 161 ЦПК України не передбачено видачу судового наказу про стягнення витрат на правову допомогу та такі витрати не вважаються безспірними, вони не можуть бути стягнуті з боржника при видачі судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

У наказному порядку підлягають стягненню безспірні грошові суми, до яких цивільним процесуальним законодавством із судових витрат віднесено лише судовий збір.

Європейський суд з прав людини в рішенні в справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» зазначив, що рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Таким чином, розмір витрат на правову допомогу та їх обґрунтованість має бути встановлено на засадах рівності та змагальності сторін, а тому заявлені ОСОБА_1 вимоги про стягнення витрат на правову допомогу не можуть бути вирішені в наказному провадженні.

Відповідно ч. 3 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Оскільки вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати можуть бути вирішені в порядку наказного провадження окремо від вимог про стягнення витрат на правову допомогу, вважаю, що у видачі судового наказу в частині стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.

Керуючись ст. 165, 166, 259-261, 353, 355 ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Голуба Григорія Степановича про стягнення з Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» витрат на правову допомогу.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, що є датою її ухвалення, через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяУ. Ю. ЛУКОВКІНА