Справа № 554/7076/22
Провадження № 2/643/1613/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2023 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Скотаря А.Ю.;

за участю секретаря судового засідання Ширіної Я.В.;

розглянувши в приміщенні зали суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій, -

встановив:

29.07.2022 ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ципліцького Д.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в загальному розмірі 14942,55 грн в обґрунтування якого зазначив, що 04.05.2018 між ним як орендодавцем та ФО-П ОСОБА_2 (орендар) укладено договір найму (оренди) нежитлових приміщень (далі по тексту Договір). Відповідно до п. 1.1. Договору орендодавець зобов`язаний передати, а орендар прийняти у платне користування на визначений строк на умовах цього Договору нежитлові приміщення цокольного поверху № 17, № 28 у житловому будинку літ. «А-7», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (на час розгляду справи проспект має назву Героїв Харкова).

07.05.2018 між сторонами Договору підписано Акт здачі-приймання нежилого приміщення. Відповідно до п. 2.1. Договору об`єкт оренди передається в оренду строком на 1 рік, починаючи з 04.05.2018 до 04.05.2019.

Відповідно до п. 6.1. Договору серед інших прав орендар має переважне право перед іншими особами на підписання Договору на новий строк. У випадку непред`явлення орендодавцем вимог про припинення дії договору оренди після закінчення строку, передбаченого п. 2 цього договору, строк договору оренди продовжується ще на один рік на тих же самих умовах, які передбачаються цим договором.

15.04.2019 відповідач письмово звернувся до позивача з листом, в якому просив у зв`язку з закінченням строку дії Договору продовжити строк його дії на підставі домовленостей, викладених у п. 6.1. Договору, на той же самий строк та тих самих умовах, тобто починаючи з 05.05.2019 до 05.05.2020.

03.05.2019 позивач та відповідач підписали додаткову угоду до Договору, в якій погодили продовження строку оренди ще на 1 рік починаючи з 05.05.2019 до 05.05.2020.

Відповідно до п. 5.1. Договору орендна плата за користування об`єктом оренди встановлюється в розмірі 6000,00 грн за один рік. Таким чином, за два роки оренди відповідач був зобов`язаний сплатити позивачу за оренду грошові кошти в розмірі 12000,00 грн.

Відповідно до п. 4.2. Договору у разі припинення Договору об`єкт оренди підлягає поверненню Орендарю. Орендар зобов`язаний передати об`єкт оренди протягом 30 (тридцяти) днів з моменту припинення цього Договору. Протягом цього ж строку Орендар проводить повний розрахунок по орендній платі. Таким чином позивач вважає Договір припиненим з 05.05.2020 внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

23.12.2021 позивач надіслав на адресу відповідача лист від 21.12.2021 в якому повідомив про розірвання договору найму (оренди) нежитлових приміщень від 04.05.2018 та вимагав сплатити грошові кошти в розмірі 12000,00 грн, що є заборгованістю з орендної плати відповідно до умов цього договору.

25.01.2022 вищевказаний лист повернувся на адресу відправника (позивача) із відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи сталу судову практику, позивач вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про необхідність сплатити кошти.

Крім орендної плати в розмірі 12000,00 грн. позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 25.02.2022 до 25.07.2022 в розмірі 1515,62 грн, інфляційні витрати за березень-травень 2022 всього у розмірі 1278,00 грн та три відсотки річних за період з 25.02.2022 до 25.07.2022 в розмірі 148,93 грн (розрахунок наводить у позові).

Крім того позивач зазначив, що аналогічний спір вже розглядався судом. Так, рішенням Московського районного суду м. Харкова у справі № 638/90/21 (провадження № 2/643/2862/21) від 09.12.2021 позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 6141,73 грн. В іншій частині позову відмовлено. Грошові кошти в розмірі 6141,73 грн стягнуті за сплачені комунальні послуги та не є частиною орендної плати, в частині стягнення орендної плати судом відмовлено. Підставою відмови у задоволенні вимог в цій частині слугувало не надання позивачем будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що він пред`явив відповідачу вимогу про припинення дії Договору після закінчення строку його дії, встановленого п. 2 Договору (05.05.2020).

Позивач просить задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти: 12000,00 грн заборгованість з орендної плати, 1515,62 грн пеню, 1278,00 грн інфляційні збитки, 148,93 грн 3% річних; стягнути з відповідача та користь позивача всі понесені судові витрати (включаючи витрати на правову допомогу адвоката).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11.04.2023 вказаний позов передано за підсудністю Московському районному суду м. Харкова.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

14.06.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позов не визнає, вважає позовну заяву незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне: дійсно, 04.05.2018 між ним та позивачем укладено Договір найму (оренди) нежитлових приміщень. 03.05.2019 між сторонами укладена Додаткова угода до вказаного договору оренди, якою строк дії Договору продовжено на той самий строк на тих самих умовах. Вважає вимоги позивача про стягнення орендної плати передчасними та необґрунтованими, адже станом на сьогодні договір оренди не є припиненим. Згідно п. 5.1. Договору орендна плата за користування об`єктом оренди встановлюється в розмірі 6000,00 грн за один рік.

У п. 4.2 Договору встановлено, що у разі його припинення об`єкт оренди підлягає поверненню орендарю. Орендар зобов`язаний передати об`єкт оренди протягом 30 днів з моменту припинення цього Договору. Протягом цього ж строку орендар проводить повний розрахунок по орендній платі. Отже, основною умовою сплати орендної плати є припинення Договору оренди.

У той же час п. 6.1 Договору встановлено, що у випадку непред`явлення орендодавцем (позивачем) вимог про припинення дії договору оренди після закінчення строку, передбаченого п. 2 цього договору, строк договору оренди продовжується ще на 1 рік на тих самих умовах, які передбачаються цим договором.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.12.2021 у справі № 638/90/21, на яке посилається та з яким погодився позивач (рішення не оскаржувалось сторонами) ОСОБА_1 відмовлено з підстав недоведеності припинення Договору та, відповідно, факту настання моменту сплати орендної плати. Вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що на момент розгляду справи, тобто у грудні 2021 року, Договір оренди не був припинений, а в силу дії п. 6.1. Договору був продовжений на 1 рік.

Отже, строк дії Договору у відповідності та на підставі його умов був продовжений не лише до 05.05.2021, а й до 05.05.2022, оскільки останнім не додано доказів направлення повідомлення про розірвання Договору після 05.05.2021. З урахуванням цього, за наявності у позивача бажання розірвати договір оренди, він має надіслати вимогу про припинення дії Договору саме після 05.05.2022, проте такої вимоги Позивачем направлено не було.

Підставою позовних вимог про стягнення заборгованості та штрафних санкцій є лист від 21.12.2021, у якому повідомлялось про розірвання Договору. Проте посилання на даний лист є необґрунтованим, а сам лист є неналежним доказом, оскільки вимога про розірвання договору має бути надіслана після закінчення строку, передбаченого п. 2 Договору. Враховуючи, що строк дії Договору продовжений до 05.05.2022, то даний лист не може бути взятий до уваги через його направлення до закінчення строку дії Договору, що суперечить його ж умовам.

Вважав за неможливе посилання на даний лист навіть за умови, якщо позивач починав відлік з травня 2020 або 2021 року. Пунктом 6.1. Договору не передбачений конкретний строк, протягом якого має бути надіслана вимога про розірвання після закінчення строку. Статтею 764 ЦК України визначено, якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Таким чином, не дивлячись на відсутність у Договорі конкретного періоду часу, протягом якого має бути направлена вимога, її направлення по закінченню майже восьми місяців після закінчення чергового строку дії Договору не відповідає засадам розумності та справедливості. Загалом середній строк для таких моментів визначається в один місяць. Невідомо, що надіслано позивачем у грудні 2021 року, адже позивач направляв лист без опису вкладення, а тому у конверті могло знаходитись будь-що, навіть порожні папірці.

Крім того відповідач вказує, що на початку дії Договору ним до орендованого приміщення ввезено необхідне для роботи обладнання, частина з якого й досі там знаходиться, тобто приміщення використовується, а позивач своїми діями перешкоджає відповідачу у користуванні ними та не дає доступу до обладнання, яке там знаходиться.

Позивач вважає, що станом на сьогодні договір оренди не є припиненим, жодних доказів його припинення до позовної заяви не додано, а тому вимога про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню, так як час для сплати орендної плати не настав. Окремо зазначив, що п. 10.1 Договору визначено, що його дострокове розірвання можливе лише за згодою сторін, а позивач не звертається до суду з вимогою про розірвання договору, жодних доказів порушення відповідачем його умов немає. Вимоги про стягнення неустойки, штрафних санкцій та 3% річних є похідними від основного боргу, а тому вважав, що в їх задоволенні також має бути відмовлено (а.с. 71-74).

Представником позивача подано відповідь на відзив (а.с. 82-84), в якому він зазначає, що суть доводів відповідача зводиться до того, що Договір найму (оренди) нежитлових приміщень від 04.05.2018 не є припиненим, так як позивач повідомив про його розірвання не вимогою після закінчення строку, як це передбачено п. 6.1 Договору оренди, а листом від 21.12.2021. Вважав, що такі доводи не відповідають чинному законодавству та суперечать національній судовій практиці, що склалася в подібних правовідносинах. Дійсно, 23.12.2021 позивачем надіслано на адресу відповідача лист від 21.12.2021, в якому повідомлялося про розірвання Договору найму (оренди) нежитлових приміщень від 04.05.2018 та вимагалося сплатити грошові кошти в розмірі 12000,00 грн., що є заборгованістю з орендної плати відповідно до умов цього договору. 25.01.2022 вищевказаний лист повернувся на адресу відправника (позивача) із відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 6.1. Договору серед інших прав Орендар має переважне право перед іншими особами на підписання Договору на новий строк. У випадку непред`явлення Орендодавцем вимог про припинення дії договору оренди після закінчення строку, передбаченого п. 2 цього договору, строк договору оренди продовжується ще на один рік на тих же самих умовах, які передбачаються цим договором.

15.04.2019 відповідач письмово звернувся до позивача з листом, в якому просив у зв`язку зі спливом строку дії Договору оренди від 04.05.2018 продовжити строк його дії на підставі домовленостей, викладених у п. 6.1. Договору оренди, на той же самий строк та тих самих умовах, тобто - починаючи з 05.05.2019 до 05.05.2020. 03.05.2019 позивач та відповідач підписали Додаткову угоду до Договору оренди від 04.05.2018, в якій погодили продовження строку оренди ще на 1 рік починаючи з 05.05.2019 по 05.05.2020. Відповідно до п. 4.2. Договору оренди у разі припинення Договору, об`єкт оренди підлягає поверненню Орендарю. Орендар зобов`язаний передати об`єкт оренди протягом 30 днів з моменту припинення цього Договору. Протягом цього ж строку Орендар проводить повний розрахунок по орендній платі.

Таким чином, договір оренди припинено внаслідок закінчення строку, на який його укладено, з 05.05.2020, оскільки позивачем направлено відповідачу відповідний лист рекомендованою кореспонденцією.

Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні правовідносини: 04.05.2018 між позивачем та відповідачем укладений договір найму (оренди) нежитлових приміщень (Договір), предметом якого є передача позивачем (орендодавцем) у платне користування відповідача (орендаря) нежитлових приміщень цокольного поверху № 17 та № 28 у житловому будинку літ. «А-7», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі Об`єкт оренди) (а.с. 7-8).

Факт передачі Об`єкта оренди підтверджується Актом здачі-приймання нежилого приміщення від 07.05.2018 року, підписаним сторонами (а.с. 9).

Відповідно до п. 2.1 Договору Об`єкт оренди передається в оренду строком на один рік, починаючи з 04.05.2018 до 04.05.2019.

03.05.2018 сторонами укладено Додаткову угоду до Договору, згідно якої п. 2.1 Договору затверджено в наступній редакції: «Об`єкт оренди передається в оренду строком на один рік, починаючи з 05.05.2019 по 05.05.2020».

Згідно п. 5.1. Договору, орендна плата за користування Об`єктом оренди встановлюється в розмірі 6000,00 грн за 1 рік.

Як вбачається з умов Договору, положення щодо строків сплати орендної плати зафіксовані в п. 4.2 Договору, згідно з яким Орендар зобов`язаний передати об`єкт оренди протягом 30 днів з моменту припинення цього Договору. Протягом цього ж строку Орендар проводить повний розрахунок по орендній платі.

Договір оренди не містить інших положень, які б регулювали порядок та строки сплати орендної плати, тому суд керується умовами Договору, згідно яких повний розрахунок по орендній платі орендар (відповідач) проводить протягом 30 днів з моменту припинення цього Договору.

Частино 5 ст. 762 ЦК України передбачено, що плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Отже, вказаним нормами закону передбачено право сторін договору оренди визначити на власний розсуд порядок і строки плати за оренду майна.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.12.2021 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з орендної плати відмовлено з підстав недоведеності позивачем припинення договору оренди та відповідно настання строку розрахунку за орендну плату (а.с. 15-18).

21.12.2021 позивач повідомив відповідача про відсутність додаткових угод до договору оренди щодо продовження строку його дії, вказував на розірвання договору та обов`язок сплати орендної плати за 2 роки в розмірі 12000,00 грн. Вказаний лист направлено на поштову адресу відповідача рекомендованим листом (а.с. 13, 14).

Суд вважає вказаний лист та докази його направлення на адресу відповідача належним доказом підтвердження наміру не продовжувати в подальшому договір оренди майна, а твердження відповідача про зворотне необґрунтованим та безпідставним.

Згідно ст.ст. 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що направлення позивачем вимоги про розірвання договору є повідомленням про припинення його дії.

Відповідно до п. 6.1 Договору у випадку непред`явлення орендодавцем (позивачем) вимог про припинення дії договору оренди після закінчення строку, передбаченого п. 2 цього договору, строк договору оренди продовжується ще на 1 рік на тих же самих умовах, які передбачаються цим договором.

Пунктом 2 Договору в редакції Додаткової угоди від 03.05.2018 встановлено, що Договір укладений на строк до 05.05.2020.

Отже, виходячи з положень п. 6.1 Договору, у випадку непред`явлення позивачем вимог про припинення дії Договору, строк дії останнього продовжується на 1 рік, починаючи з 05.05.2020.

Суд зазначає, що формулювання «у випадку непред`явлення орендодавцем вимог про припинення дії договору оренди після закінчення строку, передбаченого п. 2 цього договору» є досить широким і може трактуватись як після закінчення через місяць, два чи три, так і після спливу піврічного терміну тощо. Ключовим в даному випадку є пред`явлення чи непред`явлення відповідної вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги щодо дати припинення договору оренди позивач зазначає, що лист (вимогу) повернуто на його адресу 25.01.2022, що підтверджується відповідним поштовим штемпелем на конверті з відправленням, тому вважає датою розірвання Договору від 04.05.2018 саме цю дату, тобто 25.01.2022. Саме із цієї дати позивач відраховує 30-денний строк, протягом якого відповідач зобов`язаний погасити орендну плату, тобто, останнім днем для виплати орендної плати на його думку було 24.02.2022.

У чинному законодавстві немає визначення терміну «припинення договору», так само як і «розірвання договору», однак із аналізу загальних норм ЦК України слідує, що розірвання договору оренди є одним із шляхів його припинення. Це означає, що кожне розірвання договору є його припиненням, але не кожне припинення договору оренди відбувається шляхом розірвання.

Статтями ст.ст. 781-785 ЦК України передбачені умови припинення та розірвання договору найму (оренди), при цьому суд зазначає, що в наслідок закінчення строку дії договору, договір припиняється в останні день строку, на який його укладено. Розірвання договору може відбуватись достроково.

Згідно п. 10.1 Договору він може бути розірваний достроково за згодою сторін. Доказів того, що сторони дійшли згоди щодо розірвання Договору матеріали справи не містять. Навпаки, факт звернення до суду свідчить про недосягнення такої згоди сторонами, а відтак 25.01.2022 не є датою розірвання Договору та, відповідно, його припинення.

Протягом дії Договору в період з 06.05.2020 до 06.05.2021 позивач не направляв відповідачу вимогу про розірвання (припинення) Договору.

Враховуючи, що позивач свої наміри щодо припинення договору оренди висловив у попередній позовній заяві, що подана до суду в 2021 році та у вимозі про розірвання договору оренди від 21.12.2021, проте не протягом місяця після кінцевої дати його дії, дія Договору була продовжена ще на рік, тобто з 07.05.2021 до 07.05.2022, і моментом припинення строку дії Договору слід вважати 08.05.2022 (якщо враховувати, що кожного року після 05.05.2020 строк дії Договору продовжувався на рік, тобто з 06.05.2020 до 06.05.2021, з 07.05.2021 до 07.05.2022), а не 25.01.2022, як зазначає позивач у позовній заяві.

Отже, суд вважає договір оренди припиненим з 08.05.2022, тому позовна заява в частині стягнення заборгованості з орендної плати за 2 роки (з 04.05.2018 до 05.05.2020) в розмірі 12000,00 грн, як того вимагає позивач, підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 13.1 Договору у випадку порушення Орендарем строків оплати орендної плати, Орендар сплачує Орендодавцеві неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, оплата якої прострочена, за кожний календарний день прострочення такого платежу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що строком виконання зобов`язання зі сплати орендної плати є 30 днів з моменту припинення Договору, тобто з 08.05.2022, то останнім днем строку сплати мало стати 06.06.2022, а днем початку перебігу нарахування штрафних санкцій є 07.06.2023.

Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 07.06.2022 до 25.07.2022 складає 805,48 грн, інфляційні витрати за вказаний період 458,60 грн, 3% річних 48,33 грн (розрахунки здійснені за допомогою юридичного калькулятора та залучені до матеріалів справи).

Враховуючи викладене, суд задовольняє позов частково та стягує з відповідача на користь позивача 12000,00 грн заборгованість з орендної плати, 805,48 грн пеню, 458,60 грн інфляційні збитки, 48,33 грн 3% річних, а всього 13312,41 грн.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам. Розрахунку витрат на правничу допомогу, їх розмір позивачем не подано.

Позов задоволений на 89,09%, відтак на користь позивача підлягає стягненню 89,09% сплаченого судового збору, що становить 884,13 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77-81, 82, 141, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, ст.ст. 549, 611, 612, 625, 763,764, 781-785 ЦК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості та штрафних санкцій задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12000,00 грн заборгованість з орендної плати, 805,48 грн пеню, 458,60 грн інфляційні збитки, 48,33 грн 3% річних, а всього 13312,41 грн (тринадцять тисяч триста дванадцять гривень 41 копійку).

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 884,13 грн (вісімсот вісімдесят чотири гривні 13 копійок).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його оголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Ю. Скотар