УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

13 квітня 2023 рокуСправа №451/488/23
Провадження № 2/451/176/23

Суддя Радехівського районного суду Львівської області Патинок О.П., перевіривши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Приймака В.О. про забезпечення позову,

встановив:

12.04.2023 ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Приймака В.О. подав до Радехівського районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Одначасно з позовною заявою 12.04.2023 ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Приймака В.О. подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 в межах ціни позову 150 000 дол. США, а також просить вжити захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 в межах ціни позову 150 000 дол. США.

За результатами автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 12.04.2023 для розгляду справи визначено суддю Радехівського районного суду Львівської області Патинок О.П..

Заява адвоката Приймака В.О. обґрунтована лише тим, що в провадженні суду знаходиться позовна заява за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. При цьому жодних доказів про наявність у відповідача нерухомого майна та грошових коштів, що належать ОСОБА_2 і знаходяться у нього не навів та не додав до заяви про забезпечення позову. Такі відсутні і в матеріалах позовної заяви.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суддя приходить до наступного.

У відповідності з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті зазначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Однак, у заяві про забезпечення позову представником позивача не надано будь-яких підтверджуючих документів щодо наявності рухомого майна та грошових коштів у ОСОБА_2 , на яке просить накласти арешт, що позбавляє суд оцінити співмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами у позові.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006р. № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики (борговою розпискою).

Проте при зверненні до суду із позовною заявою та заявою про забезпечення позову, позивачем не долучено оригіналу боргової розписки, тоді як наявність такої у позивача підтверджує невиконання боргу відповідачем, тобто що заборгованість в сумі 150 000 дол.США є реальною.

У заяві не зазначено обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі не вжиття цих заходів забезпечення позову, а лише містяться посилання на імовірність такої можливості, що за своєю суттю є суб`єктивним припущенням сторони заявника. Тобто з наведеного вбачається, що заява належним чином немотивована та до неї не додані документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб, як зазначено у заяві.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 pоку, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна або обмежений у праві власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що у заяві про забезпечення позову відсутні належні і допустимі докази існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідност. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідност.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких підстав, суддя приходить до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 151 - 153 ЦПК України, суддя, -

постановив:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Приймака В.О. про забезпечення позову у цивільній справі № 451/488/23 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду в протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складений 13.04.2023

Суддя Патинок О. П.