Справа № 199/103/22
Провадження № 2/202/146/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська

в складі: судді-Бєльченко Л.А, за участі секретаря судового засіданні Салінської А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності,

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року позивач звернулася до суду з цим позовом до Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою судді Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2022 року позовна заява направлена за підсудністю Індустріального районного суду м.Дніпропетровська.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2022 року визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду даної справи.

Ухвалою судді від 24.01.2022 року позовну заяву прийнято до провадження, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач указала, що їй на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. за реєстровим номером 2865,2866, належить 8/9 часток квартири АДРЕСА_1 .

Дана квартира належала дарувальникам на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом міської ради депутатів від 13.08.1997 року та свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою 06.08.2009 року.

Відповідач ОСОБА_2 також звернувся до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка є його матір`ю, і померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте свідоцтво про право на спадщину не оформлює у нотаріуса. Його частка у спадковому майні складає 1/9 частина.

В спірній квартирі проживає ОСОБА_2 зі своєю сім`єю, вона знаходиться в повному його розпорядженні. Її, позивача, права щодо користування спірною квартирою ОСОБА_2 не визнає.

У зв`язку з зазначеним, а також тим, що спільне з відповідачем користування квартирою є неможливим, частка відповідача є незначною, спірна квартира є неподільною, позивач просила суд встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , визнати за нею право власності на 1/9 частку цієї квартири за нею з одночасним припиненням права відповідача на цю частку з компенсацією ринкової вартості 1/9 частки квартири в розмірі 90 253,89 грн. на користь ОСОБА_2 .

Під час судового розгляду представник позивача, адвокат Гонцова Є.Д. підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених вище, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, не дивлячись на неодноразові виклики.

Представник відповідача, адвокат Ткачук В.М., в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про відкладення розгляду справи, оскільки він приймає участь у слідчих діях в ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

У зв`язку з тим, що відповідач і його представник, адвокат Ткачук В.М., будучі обізнаними, неодноразово не з`являються в судове засідання, хоча дата і час судового засідання їм повідомляється заздалегідь, суд розглядає справу без їх участі.

З пояснень, направлених відповідачем на адресу суду 21.11.2022 року, вбачається, що останній оспорює договори дарування, на підставі котрих ОСОБА_1 стала власником 8/9 частин квартири АДРЕСА_1 . Зазначив, що справа за його позовом перебуває в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (а.с.170,171).

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 08.11.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., зареєстрованого в реєстрі за номерами 2865,2866 належить 8/9 квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9,10).

Встановлено, що в спірній квартирі проживає відповідач ОСОБА_2 зі своєю дружиною і дитиною, що не заперечувала представник позивача в судовому засіданні.

ОСОБА_2 зареєстрований в цій квартирі з 2000 року (а.с.13).

03.02.2020 року відповідач звернувся до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину квартири АДРЕСА_1 , що залишалася після смерті його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Частина цієї квартири належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане виконкомом міської Ради народних депутатів 13.08.1997 року (а.с.14,60-64).

Відповідно до копій матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , відповідач свідоцтво про право на спадщину до цього часу не отримав.

Відповідно квитанції №0.0..1 від 21.06.2022 року ОСОБА_1 внесено на депозитний рахунок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 90 253 грн. 89 коп., що є ринковою вартістю 1/9 частини спірної квартири відповідно до звіту про незалежну оцінку від 04.02.2020 року (а.с.17-20).

Згідно з частиною першою ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини першої ст. 1268 ЦК України спадкоємець заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст. 1268 ЦК).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК).

За таких обставин, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 проживав в спірній квартирі разом із померлою ОСОБА_3 по день смерті останньої, був зареєстрований в цій квартирі, він вважається таким, що прийняв спадщину.

До того ж, вимога позивача про факту прийняття спадщини ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 є зайвою з урахуванням положень ч.5 ст. 1268 ЦК України.

У зв`язку з викладеним, суд відмовляє позивачеві у задоволенні позову про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_2 із зазначених підстав.

Що стосується інших вимог позивача, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:1) частка є незначною; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

У рішенні № 6-81/цс11 від 16.01.2012 року Верховний Суд України висловив свою позицію, відповідно до котрої зі змісту норм статті 365 ЦК випливає, що припинення права власності на частку у спільному майні допускається за наявності будь - якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 23.11.2016 року №357/11232/14-ц та інших.

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 908/1754/17 від 18.12.2018 року відзначила, що з указаних вище норм чинного законодавства вбачається, що приписи пункту 4 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи. Проте, оскільки співвласником у спільному майні так само може бути й юридична особа, припинення права на частку якої за рішенням суду також може завдати істотної шкоди її інтересам, Велика Палата Верховного Суду вважає, що приписи цього пункту підлягають застосуванню до всіх майнових відносин, які виникають між співвласниками у спільному майні. Натомість запропонована у цьому пункті законодавцем конструкція «та членам його сім`ї» підлягає застосуванню виключно до фізичних осіб як учасників указаних відносин.

Під час судового розгляду встановлено, що частка відповідача у спірній квартирі становить 1/9 і є незначною; квартира є неподільною; спільне користування спірною квартирою також є неможливим, оскільки сторони у справі це різні сім`ї і між ними вже склалися недоброзичливі відносини.

Проте суд вважає неможливим припинення права відповідача ОСОБА_2 на частку у спільному майні (квартирі АДРЕСА_1 ) на підставі статті 365 Цивільного кодексу України, оскільки позивачем не доведено, що припинення права відповідача на 1/9 частку не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім`ї, адже, як встановлено, в спірній квартирі проживає, окрім відповідача, дружина ОСОБА_2 і дитина. Судом також враховується, що ОСОБА_2 тривалий час проживає в спірній квартирі, зареєстрований в ній з серпня 2000 року.

Суд також зважає на те, що під час прийняття в дар 8/9 частин квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 була обізнана в тому, що вона не буде одноосібним власником цієї квартири. Даних за те, що відповідач на час розгляду справи має інше житло, також не встановлено.

За таких обставин, немає й підстав для задоволення позовної вимоги про присудження на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за спірну 1/9 частку квартири, оскільки присудження такої компенсації можливе виключно як наслідок припинення права на вказану частку у спільному майні на підставі статті 365 Цивільного кодексу України.

Щодо вимог позивача про визнання за ним права на спірну 1/9 частку в квартирі АДРЕСА_1 , зазначає наступне.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

За змістом статей 316, 317, 392 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Здійснення власником свого права власності передусім полягає в безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном. При цьому підстави набуття права власності врегульовано статтею 328 Цивільного кодексу України, відповідно до котрої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки у задоволенні вимоги позивача про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/9 частки у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено, то не підлягає задоволенню і вимога про визнання права власності позивача на цю частку.

Сплачену на депозитний рахунок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська згідно квитанції №0.0..1 від 21.06.2022 року (код отримувача: 26239738; банк отримувача: ДКСУ, м.Київ; код банку отримувача: 820172; рахунок отримувача UA0017442) суму у розмірі 90 253 грн. 89 коп. слід повернути позивачеві.

Судові витрати позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.4,5,10,12,81,141,259,263-265 ЦПК України , суд-

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачену на депозитний рахунок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська згідно квитанції №0.0..1 від 21.06.2022 року (код отримувача: 26239738; банк отримувача: ДКСУ, м.Київ; код банку отримувача: 820172; рахунок отримувача UA0017442) суму у розмірі 90 253 (дев`яносто тисяч двісті п`ятдесят три) грн. 89 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бєльченко Л.А.