Справа № 622/1153/19
Провадження № 2/529/62/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - Кириченко О.С.,

за участі секретаря судового засідання - Бурлиги Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Богодухівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах Золочівської селищної ради Харківської області до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди та суборенди земельних ділянок, скасування їх реєстрації та повернення земельної ділянки у відання держави, -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Верховного суду від 14.03.2022 р. N 7/0/9-22 Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ Золочівського районного суду Харківської області на Диканський районний суд Полтавської області.

В провадженні Диканського районного суду перебуває передана за підсудністю цивільна справа керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області та керівника Богодухівської окружної прокуратури, які діють в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради Харківської області, які звернулися до суду з позовними заявами до відповідача ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, скасування їх реєстрації та повернення земельних ділянок у відання держави.

Так, відповідно до вказаних заяв позивач просить визнати незаконними та скасувати ряд наказів Головного управління Держземагенства у Харківській області №2855-СГ від 27.10.2014, №1687-СГ від 05.06.2015, в частині надання відповідачу ОСОБА_1 дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 15,0321 га, 5,3876 га, 17,3318 га, 6,0019 га, 50,0000 га, 23,3054 га та 27,0000 га.

- визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держземагенства у Харківській області №3627-СГ від 24.12.2014, №3628-СГ від 24.12.2014, №217-СГ від 05.02.2015, №1678-СГ від 05.06.2015, №218-СГ від 05.02.2015, №219-СГ від 05.02.2015, №4713-СГ від 22.12.2015, №2672-СГ від 13.10.2014, №1776-СГ від 05.08.2014 та №3630-СГ від 24.12.2014 про надання відповідачу ОСОБА_1 земельної ділянки в оренду.

- визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію договорів оренди земельної ділянки від 05.05.2015 з кадастровим номером :05:002:0910, площею 15,0321 га; від 26.12.2014 з кадастровим номером :05:002:0909, площею 5,3876 га; від 14.05.2015 з кадастровим номером :01:003:0386, площею 17,3318 га; від 14.07.2015 з кадастровим номером :02:004:0333, площею 10,0602 га; від 14.05.2015 з кадастровим номером :01:001:0532, площею 6,0019 га; від 14.05.2015 з кадастровим номером :05:002:0914, площею 50,0000 га; від 28.12.2015 з кадастровим номером :02:000:0386, площею 27,0000 га; від 12.11.2014 з кадастровим номером :01:001:0409, площею 28,5403 га; від 12.11.2014 з кадастровим номером :01:001:0403, площею 15,7423 га; від 12.11.2014 з кадастровим номером :01:001:0407, площею 18,6918 га; від 12.11.2014 з кадастровим номером :02:004:0330, площею 124,5654 га та від 05.05.2015 з кадастровим номером :01:000:0313, площею 23,3054 га.

- зобов`язати відповідача ОСОБА_1 повернути державі в особі Золочівської селищної ради Харківської області (об`єднаної територіальної громади) земельні ділянки з кадастровим номером :05:002:0910, загальною площею 15,0321 га, розташовану за межами населених пунктів Золочівської селищної ради на території Золочівського району Харківської області; з кадастровим номером :05:002:0909, загальною площею 5,3876 га, розташовану за межами населених пунктів Золочівської селищної ради на території Золочівського району Харківської області; з кадастровим номером :01:003:0386, загальною площею 17,3318 га, розташовану за межами населених пунктів Одноробівської сільської ради на території Золочівського району Харківської області; з кадастровим номером :02:004:0333, загальною площею 10,0602 га, розташовану за межами населених пунктів Лютівської сільської ради на території Золочівського району Харківської області; з кадастровим номером :01:001:0532, площею 6,0019 га, розташовану за межами с. Івашки Одноробівської Першої сільської ради на території Золочівського району Харківської області; з кадастровим номером :05:002:0914, площею 50,0000 га, розташовану за межами населених пунктів Золочівської селищної ради на території Золочівського району Харківської області; з кадастровим номером :02:000:0386, площею 27,0000 га, розташовану за межами населених пунктів Олександрівської сільської ради на території Золочівського району Харківської області; з кадастровим номером :01:001:0409, площею 28,5403 га; з кадастровим номером :01:001:0403, площею 15,7423 га; з кадастровим номером :01:001:0407, розташовані за межами населених пунктів Золочівської селищної ради Харківської області; з кадастровим номером :02:004:0330, площею 124,5654 га та з кадастровим номером :01:000:0313, площею 23,3054 га, розташовану за межами населених пунктів Олександрівської сільської ради на території Золочівського району Харківської області.

Крім цього, позивач просить судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог прокурор вказував, що у ході вивчення правомірності передачі в оренду ряду земельних ділянок, розташованих на території Золочівського району Харківської області, Дергачівською місцевою прокуратурою Харківської області було встановлено, що наказами Головного Управління Держземагенства у Харківській області №2855-СГ від 27.10.2014 та №1687-СГ від 05.06.2015 надано відповідачу ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів на території Золочівського району Харківської області. Орієнтовний розмір земельних ділянок 15,0321 га, 5,3876 га, 17,3318 га, 6,0019 га, 50,0000 га, 23,3054 га та 27,0000 га за рахунок земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення фермерського господарства.

У подальшому наказами ГУ Держземагенства у Харківський області №3627-СГ від 24.12.2014, №3628-СГ від 24.12.2014, №217-СГ від 05.02.2015, №1678-СГ від 05.06.2015, №218-СГ від 05.02.2015, №219-СГ від 05.02.2015, №4713-СГ від 22.12.2015, №2672-СГ від 13.10.2014, №1776-СГ від 05.08.2014 та №3630-СГ від 24.12.2014 Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду затверджено Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, розташованих за межами населених пунктів Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області.
Надано відповідачу ОСОБА_1 в оренду земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів Золочівської селищної ради на території Золочівського району Харківської області, з кадастровим номером :05:002:0910, площею 15,0321 га; з кадастровим номером :05:002:0909, площею 5,3876 га; з кадастровим номером :01:003:0386, площею 17,3318 га; з кадастровим номером :02:004:0333, площею 10,0602 га; з кадастровим номером :01:001:0532, площею 6,0019 га; з кадастровим номером :05:002:0914, площею 50,0000 га; з кадастровим номером :02:000:0386, площею 27,0000 га; з кадастровим номером :01:001:0409, площею 28,5403 га; з кадастровим номером :01:001:0403, площею 15,7423 га; з кадастровим номером :01:001:0407, площею 18,6918 га; з кадастровим номером :02:004:0330, площею 124,5654 га та з кадастровим номером :01:000:0313, площею 23,3054 га, за рахунок земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення фермерського господарства, строком на 49 років.
На виконання зазначених наказів між ГУ Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 12.11.2014, 26.12.2014, 05.05.2015, 14.05.2015, 14.07.2015, 28.12.2015 укладено договори оренди вказаних земельних ділянок. За вказаними договорами передаються спірні земельні ділянки в оренду для ведення фермерського господарства (п.п. 2, 14 зазначених договорів). Встановлено річну орендну плату за користування вказаними земельними ділянками в розмірі 4 відсотки від її нормативної грошової оцінки.

12.05.2016 між ГУ Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 укладено додаткові угоди про внесення змін до вищевказаних договорів оренди землі, відповідно до яких визначено розмір орендної плати.

Крім цього, у подальшому, відповідач ОСОБА_1 на підставі договорів від 12.08.2014 та від 30.12.2014 передав в суборенду ФГ Альфа спірні земельні ділянки з кадастровим номером :02:004:0330 площею 124,5654 га, кадастровим номером :01:001:0409 площею 28,5403 га, кадастровим номером :01:001:0403 площею 15,7423 га та кадастровим номером :01:001:0407, площею 18,6918 га.

Разом із цим встановлено, що розпорядженням Золочівської райдержадміністрації від 03.07.1997 №372 ОСОБА_1 надавалася земельна ділянка площею 43,28 га на території Одноробівської сільської ради для розширення фермерського господарства, на підставі якого останній отримав державний акт на право постійного користування землею серія ХР-13-00-000890.

Крім цього, відповідачу ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності серії ІІІ-ХР №085228 належить земельна ділянка площею 7,25 га, розташована на території Одноробівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на підставі державного акту серії ЯГ №075495 від 10.04.2007 перебуває у власності земельна ділянка площею 5,1958 га, розташована на території Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області для ведення фермерського господарства.

Разом із цим, відповідно до листа Слобожанського управління ГУ ДФС у Харківській області №25983/9/20-40-50-05-10 від 21.08.2019 та інформації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/orderdocument), встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є засновником та керівником в наступних підприємствах - ТОВ Відродження-1881, Селянська Спілка Управління Фермерських Господарств та Фермерське господарство Альфа, в якому він також є підписантом.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - Фермерське господарство Альфа засноване та зареєстроване 04.08.1998.

Крім цього, відповідно до інформації ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області за №7.0/9706 від 12.08.2019 згідно реєстру реєстрації техніки за відповідачем ОСОБА_1 на праві власності сільськогосподарська техніка, самоходні машини та механізми не обліковуються.

Отже, звертаючись до відповідача ГУ Держземагенства у Харківській області із заявами про отримання земельних ділянок, ОСОБА_1 мав на меті не створити нове фермерське господарство, а розширити земельний банк вже існуючого фермерського господарства Альфа без проведення земельних торгів, як того вимагає Закон, оскільки відповідачу ОСОБА_1 вже надавалися земельні ділянки для ведення і створення фермерського господарства, що підтверджується державними актами.

Розглядаючи заяви ОСОБА_1 про надання йому в оренду вищевказаних земельних ділянок, Головне управління Держземагенства у Харківській області не провело належну перевірку та не пересвідчилося в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду, виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельній ділянці.

Вказаний факт свідчить про формальний підхід органів державної влади, що й створило передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами у користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою, тобто без проведення земельних торгів.

Отже, вказані накази прийнято з порушенням вимог ст.ст. 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України, ст.ст. 7, 12 Закону України Про фермерське господарство.

За таких підстав, накази Головного управління Держземагенства у Харківській області щодо передачі в оренду ОСОБА_1 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства підлягають визнанню незаконними та скасуванню як такі, що видані в порушення ст. 7 Закону України Про фермерське господарство.

Враховуючи, що накази Головного управління Держземагенства визнаються незаконними, тому договори оренди земель, укладені на підставі наказів мають бути визнані недійсними, зі скасуванням їх державної реєстрації.

Пред`являючи позов у вказаній справі, прокурор виходить саме з необхідності вирішення проблем суспільного значення, існування яких виправдовує застосування механізму повернення спірної землі із незаконного користування відповідачів.

В даному випадку, порушення інтересів держави полягає в недотриманні Головним управлінням Держземагенства у Харківській області вищевказаних вимог законодавства, що призвело до незаконної передачі у користування ОСОБА_1 земельних ділянок без проведення обов`язкових земельних торгів (аукціону), чим підривається авторитет держави в особі органів виконавчої влади, які уповноваженні на виконання функцій держави та реалізації державної політики на конкретній території.

Оспорювані накази та підписані договори оренди видані та укладені відповідачем Головним управлінням Держземагенства у Харківській області.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади від 10.09.2014 №442 утворено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України, шляхом перетворення.

Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області затверджене наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308.

Згідно з п.п.13 п.4 Положення, вказане управління, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Харківської області.

Щодо представництва інтересів держави в особі Золочівської селищної ради зазначено, що відповідно до інформації, розміщеної на Інтернет-сайті Золочівської громади http://zolochivska.gromada.org.ua/news// встановлено, що рішенням Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області І сесії VIIІ скликання №19 від 28.11.2017 на виконання ст.ст. 25, 59 Закону України Про місцеве самоврядування в України та ст.8 Закону України Про добровільне об'єднання територіальних громад розпочато процедуру реорганізації юридичних осіб - Великорогозянської, Довжицької, Калиновецької, Лютівської, Малорогозянської, Одноробівської, Одноробівської Першої, Олександрівської, Писарівської, Світличенської, Удянської, Фесківської сільських рад Золочівського району, шляхом приєднання до Золочівської селищної ради.

Згідно з п.2 вищевказаного рішення Золочівська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків сільських рад Золочівського району, що об`єдналися з дня набуття повноважень Золочівською селищною радою об`єднаної територіальної громади.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Регламенту Золочівської селищної ради, затвердженого рішенням Золочівської селищної ради №25 від 08.12.2017, остання є виборним представницьким органом місцевого самоврядування, що складається з депутатів і відповідно до закону представляє Золочівську селищну об`єднану територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування.

Поряд з цим, не зважаючи на сплив тривалого часу з моменту надання в оренду земельної ділянки, Золочівською селищною радою (об`єднаною територіальною громадою), заходи, спрямовані на повернення зазначених земельних ділянок у власність громади, не вжито, що свідчить про її бездіяльність.

До того ж, враховуючи, що держава реалізує повноваження власника земельних ділянок саме через зазначений орган місцевого самоврядування, порушення у вказаній сфері і є порушенням інтересів держави.

Наведене є підставою для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області.

З огляду на те, що прокурор звертається з позовною заявою в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області й про вказані правопорушення прокурору стало відомо 21.05.2018, тобто після надходження вищевказаного наказу та договору оренди до місцевої прокуратури, а повноваження щодо розпорядженнями земельними ділянками сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту перейшли до об`єднаних територіальних громад у 2018 році, то строки позовної давності пропущено з поважних причин.

Аналізуючи суб`єктний склад сторін та враховуючи, що з заявами про надання вищезазначених земельних ділянок ОСОБА_1 звернувся саме як фізична особа, з метою безкоштовного отримання земельних ділянок, спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Такий висновок повністю узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.03.2019 у справі №619/1680/17-ц (провадження №14-83цс19).

Крім цього, враховуючи, що на час пред`явлення позовної заяви щодо такого спору про користування земельною ділянкою, наданою із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ОСОБА_1 обов`язок щодо створення фермерського господарства на підставі вищевказаних договорів оренди з ГУ Держземагенства у Харківській області не виконав, фермерське господарство не створив та не зареєстрував, то стороною таких спорів є громадянин, якому надавалася земельна ділянка, а спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від Золочівської селищної ради Харківської області в особі голови вказаної ради ОСОБА_2 надійшли заяви про залишення позовних заяв без розгляду на підставі п.4 ч.4 ст.185 ЦПК України з огляду на те, що коло повноважень органів місцевого самоврядування чітко визначено Законом України Про місцеве самоврядування в Україні. Законодавство України не передбачає втручання у діяльність органів Держгеокадастру з боку органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Тому Золочівська селищна рада не має повноважень щодо перевірки законності дій Головного управління Держземагенства у Харківській області ані на момент передачі земельної ділянки в оренду, ані після передачі її у комунальну власність. Отже вона не могла і не може вжити заходів щодо повернення земельної ділянки у власність громади. Зазначив, що хоча з моменту передачі в оренду земельних ділянок сплинуло декілька років, Золочівська селищна рада набула повноважень щодо розпорядження ними у 2018 році. Процедура державної реєстрації права власності на передані земельні ділянки із державної в комунальну триває. Таким чином, твердження прокурора щодо неналежного виконання Золочівською селищною радою своїх обов`язків є безпідставними і суперечать нормам чинного законодавства. В даному випадку відсутні підстави для звернення органу прокуратури до суду в інтересах Золочівської селищної ради.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзиви на позовні заяви, в яких повністю заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що викладені позивачем доводи суперечать реальним обставинам справи, а позовні вимоги є необґрунтованими. Зазначив, що позивачем зроблено висновок, що ОСОБА_1 отримав земельні ділянки як громадянин з основною метою - розширити земельний банк ФГ Альфа в обхід участі в земельних торгах. Натомість в Земельному кодексі України відсутні обмеження щодо кількості та площ земельних ділянок, які можуть бути отримані фізичними особами в оренду для ведення фермерського господарства. Земельний кодекс України встановлює обмеження лише щодо отримання, в тому числі для ведення фермерського господарства, громадянами земельних ділянок у власність. В Земельному кодексі України і в Законі України Про фермерське господарство відсутні обмеження прав громадянина на заснування декількох фермерських господарств, так само відсутні і вимоги Закону у разі заснування фізичною особою фермерського господарства діяти виключно від його імені, тобто як юридична особа. Чинними нормативно-правовими актами, зокрема й в ст.8 Закону України Про фермерські господарства не встановлено строків, впродовж яких має бути створено фермерське господарство після набуття права користування земельними ділянками, відведеними з цією метою. Земельні ділянки до отримання їх за договорами оренди ОСОБА_1 були безхазяйними і занедбаними. З моменту їх отримання ОСОБА_1 орендовані земельні ділянки щорічно засіваються сільськогосподарськими культурами та обробляються сільськогосподарськими машинами, що свідчить про їх належне використання за цільовим призначенням. Крім цього, місцеві бюджети отримують відповідні надходження за користування земельними ділянками, що свідчить про досягнення цілей оренди земельної ділянки. Одночасно з цим, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які надані позивачем разом з позовною заявою, форма власності переданих в оренду спірних земельних ділянок - державна, тобто перереєстрацію їх у комунальну власність не проведено, що фактично виключає участь прокурора в інтересах органу місцевого самоврядування, так як у Золочівської селищної ради ще відсутні підстави вчиняти будь-які заходи щодо звернення до суду чи до ОСОБА_1 на предмет правомірності передачі в оренду спірних земельних ділянок. Таким чином твердження прокурора щодо невжиття Золочівською селищною радою Харківської області заходів, спрямованих на повернення зазначених земельних ділянок у власність громади, і що ніби то свідчить про її бездіяльність, є безпідставними та передчасними, що, в свою чергу підтверджує відсутність підстав для звернення органу прокуратури до суду в інтересах Золочівської селищної ради Харківської області. Вважав, що участь прокуратури у розгляді справи є недоцільним і необґрунтованим, оскільки вбачається очевидне порушення принципу рівності і балансу між сторонами процесу. Прокурор має підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчить про наявність підстав для відповідного представництва. Самого лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, недостатньо. В даному випадку відсутнє належне обґрунтування належними доказами бездіяльності Золочівської селищної ради, є тільки повідомлення прокуратури про представництво інтересів Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області у суді, проте Золочівська селищна рада не вбачає необхідності звернення до суду, оскільки її інтереси не порушені.

Між державою, в особі органів законодавчої, виконавчої та судової влади, і територіальними громадами, в особі органів місцевого самоврядування, існує певна різниця. Останні не є частиною державної влади, оскільки можуть самостійно (тобто незалежно від держави та її органів) вирішувати питання місцевого значення. Відповідно, інтереси територіальної громади в принципі, можуть не співпадати з інтересами держави. Виходячи з вимог ЦПК України та їх офіційного тлумачення Конституційним Судом України, органи прокуратури можуть представляти лише ті органи місцевого самоврядування, які наділені повноваженнями органів виконавчої влади.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні селищна рада є представницьким органом і не наділена жодними делегованими повноваженнями, ними можуть наділятися лише виконавчі органи місцевих рад.

Крім того, відповідні положення містяться у главі 2 розділу II Закону України Про місцеве самоврядування в Україні", в яких визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Ці повноваження, відповідно до статей вказаної глави, розділені на власні повноваження виконавчих органів рад і на делеговані повноваження.

Разом з тим стосовно повноважень місцевих рад поділ повноважень на власні та делеговані відсутній, і це дає підстави стверджувати, що місцеві ради не наділені делегованими повноваженнями органів виконавчої влади.

Виходячи з вищевказаного Рішення КСУ від 08.04.99 р. № 1-1/99, органи прокуратури не мають повноважень на представництво інтересів органів місцевого самоврядування.

Таким чином, тільки місцева рада, як орган місцевого самоврядування, може приймати рішення щодо передачі іншим органам, у тому числі прокуратурі, повноважень щодо управління майном, включаючи подання позовів про витребування такого майна із чужого незаконного володіння.

Більше того, згідно зі ст. 29 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно, навіть виконавчі органи місцевих рад можуть здійснювати повноваження щодо управління майном, що перебуває у комунальній власності, лише в межах, визначених місцевою радою.

Таким чином, виходячи з вищевказаних норм, без відповідного делегування повноважень з боку місцевої ради органи прокуратури не мають повноважень на пред`явлення від імені територіальної громади в особі відповідної місцевої ради позовів про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Тобто, виходячи із зазначеної норми, органи місцевого самоврядування також повинні захищати інтереси держави, а якщо вони цього не роблять, то за них це може зробити прокуратура. При цьому, варто звернути увагу на наступне. По-перше, на саму відмінність між органами державної влади та органами місцевого самоврядування: у Законі України Про прокуратуру" враховано, що це не те ж саме. По-друге, наявність цієї норми ще не свідчить про те, що прокурори мають право подавати позови замість місцевих рад.

Органами місцевого самоврядування є не лише місцеві ради, але і їх виконкоми. Останнім, з урахуванням положень Закону України Про місцеве самоврядування", можуть делегуватися повноваження органів виконавчої влади і в такому випадку вони дійсно можуть підпадати під визначення органу, уповноваженого здійснювати відповідні повноваження держави. Про це вказано ще у вищезгаданому Рішенні КСУ від 08.04.99 р. № 1-1/99. Проте, як було зазначено вище, місцеві ради делегованих повноважень, як правило, не мають.

Також, підставою для представництва прокурором інтересів держави має бути наявність порушень або загрози порушень цих самих інтересів.

У більшості випадків представництва прокуратурою місцевих рад інтерес держави як такий відсутній, оскільки в результаті задоволення позову вона не одержує ніякого конкретного нематеріального чи нематеріального блага.

Отже, представляючи в судах місцеві ради та подаючи позови від їх імені, прокурори здійснюють захист інтересів територіальної громади, а не держави.

Таким чином, позивач Богодухівська окружна прокуратура не мала та не має законних повноважень на подання позовів і представництво в суді інтересів територіальної громади в особі Золочівської селищної ради.

Щодо позовних вимог позивача визнати недійсними договори оренди земельних ділянок і повернути їх державі в особі Золочівського району (об`єднаної територіальної громади), відповідач зазначив наступне.

Частина 3 ст.215 ЦК України передбачає, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.5 ст.216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Аналізі окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними (далі - Аналіз) роз`яснено, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

В аналізі наведено критерії визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

Отже, з наведеного аналізу вбачається, що позивач не є заінтересованою особою, оскільки не є стороною договору і, відповідно, не має право вимагати визнати Договори оренди недійсними.

Крім того, відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Так, Верховний Суд України у постанові від 12.10.2016 р. у справі №6-1587цс16 зазначив, що правові наслідки, передбачені статтею 216 ЦК України, застосовуються лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого ст.ст. 215, 216 ЦК України.

Також, у постанові від 29.03.2016 року Верховний суд України зазначив, що положення ст.ст. 215, 216 ЦК України застосовуються лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Оскільки, реституція є правовим наслідком недійсності правочину і способом захисту цивільних прав лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, вбачається очевидним не вірно обраний спосіб захисту цивільного права позивачем, застосовуючи ст.ст.215, 216 ЦК України.

Крім цього, від відповідача ОСОБА_1 07.02.2022 року до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності у справі з підстав того, що позови про визнання незаконними вищевказаних наказів, визнання недійсними договорів оренди землі, скасування їх державної реєстрації та повернення у відання держави подано прокурором у жовтні-листопаді 2019 року, тобто майже через п`ять років з моменту прийняття спірних наказів та укладених на їх підставі відповідних договорів оренди землі. Прокуратурою систематично здійснюється моніторинг законності розпорядження земельними ділянками і у разі виявлення порушень чинного законодавства направляються позови до суду. Тобто, прокурор не був позбавлений можливості своєчасно отримати від відповідного суб`єкта владних повноважень необхідну для подання позову інформацію. Будь-яких доказів ухилення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від надання такої інформації прокурору матеріали справи не містять, а державі було відомо про спірні накази Головного управління Держземагенства у Харківській області.

Також, 21.11.2022 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Білоуса Р.В. надійшли додаткові пояснення, серед яких зазначається, що

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами довідалася та могла довідатися у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, та про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень ст. 12, 81 ЦПК України. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Аналіз ст. 256, 261 ЦК України дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред`явлення позов у самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

У спірних правовідносинах суб`єктом прав є саме держава, а не її конкретний орган, тому зміна уповноваженого органу щодо розпорядження спірною земельною ділянкою і здійснення контролю за нею внаслідок внесення змін до чинного законодавства України не змінює порядку перебігу позовної давності.

Таким чином, визначаючи початок перебігу позовної давності у цьому спорі, слід враховувати, коли про порушене право довідалася або могла довідатися саме держава в особі уповноваженого органу.

Згідно з абзацу 2 ч. 5 ст. 56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Отже, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Прокурор стверджував, що прокуратура про порушення прав держави шляхом прийняття спірних наказів та рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку довідалась 21.05.2018 року після надходження до органів прокуратури відповідних наказів, договорів та документів щодо передачі у користування відповідача ОСОБА_1 земельних ділянок державної власності, отже строк перебігу позовної давності не пропущено.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Таким чином, прокуратура не позбавлена права звернення до органів державної влади задля отримання інформації та копій необхідних документів у разі не здійснення органом державної влади своїх повноважень щодо захисту законних інтересів держави.

Крім того, посилання прокурора на те, що інформація щодо незаконної приватизації стала відома лише у 2018 році не підтверджена належними та допустимими доказами, зокрема, не доведено, що прокурором вчинялись заходи задля отримання інформації (надсилались відповідні запити, призначались перевірки тощо) але ці заходи не дали результатів з незалежних від прокурора причин.

Тобто, прокурор не був позбавлений можливості своєчасно отримати від відповідного суб`єкта владних повноважень, у даному випадку Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, необхідну для подання позову інформацію.

Будь-яких доказів ухилення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від надання такої інформації прокурору матеріали справи не містять.

За таких обставин прокурор мав об`єктивну та законодавчо визначену можливість довідатися про існування спірних наказів та про наявність рішення про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, з моменту видачі таких наказів та проведення державної реєстрації, тобто в 2014, 2015 роках.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Прокурор не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропущення позовної давності, а тому відсутні підстави для визнання поважними причини пропуску строку позовної давності, отже, прокурор пред`явив позов в інтересах держави у листопаді 2019 року з пропуском строку позовної давності.

Про правильність застосування даних норм права свідчить постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, провадження № 12-97гс19.

Крім цього, у Інформаційних довідках, які надані прокурором разом з позовними заявами, міститься інформація про реєстрацію за відповідачем ОСОБА_1 права оренди щодо спірних земельних ділянках на підставі спірних договорів оренди, які датовані 2015 роком.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції чинній на момент реєстрації за ОСОБА_1 права оренди на спірні земельні ділянки) Державний реєстр речових прав на нерухоме майно єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є відкритою та загальнодоступною.

Для посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, судів, органів внутрішніх справ, органів прокуратури, органів Служби безпеки України, адвокатів, нотаріусів інформація з Державного реєстру прав у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, надається за суб`єктом права чи за об`єктом нерухомого майна в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру прав за умови ідентифікації відповідної посадової особи за допомогою електронного цифрового підпису.

Умови, підстави для безпосереднього доступу посадових осіб державних органів, органів місцевого самоврядування, адвокатів та нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, та процедуру отримання інформації з цього реєстру, права та обов`язки суб`єктів, що є учасниками зазначеної процедури визначено Порядком доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Тобто, прокурор починаючи з моменту реєстрації права оренди на спірні договори не був позбавлений законодавчо визначеної та технічної можливості самостійно здійснити перевірку про зареєстровані речові права на вказані спірні земельні ділянки ще у 2015 році (за дати реєстрації права оренди), шляхом безпосереднього доступу до Інформації про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яка є відкритою та загальнодоступною.

Дані факти, разом з іншими обставинами, вказують на суб`єктивне та неправильне визначення прокурором дати, з якої начебто почав перебіг строк позовної давності щодо заявлених ним позовних вимог.

Також, постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.10.2022 по справі № 752/10864/19 (61-17278св21) зазначається, що Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 серпня 2022 року у справі № 953/12011/20 зазначається, що якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Така позиція відображена і у висновку Великої Палати Верховного Суду, зробленому у постанові від 30 січня 2019 року в справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18).

Представником Головного управління Держгеокадастру у Харківській області подано відзиви на позовні заяви, в яких повністю заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що оспорювані накази є актами індивідуальної дії стосовно конкретної особи та вичерпують свою дію у зв`язку із їх виконанням. Оскільки відповідач ОСОБА_1 скористався своїм правом на отримання в оренду вказаних земельних ділянок відповідно до вищевказаних наказів, з ним укладені договори оренди цих земельних ділянок та право зареєстровано відповідно до вимог ст.ст.125, 126 ЗК України у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вважає оскаржувані накази Головного управління реалізованими, а вимоги стосовно визнання їх незаконними та скасування безпідставними.

Зазначив, що Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини рішення від 16.04.2009 №7- рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що до нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Тобто, вимога щодо визнання незаконним та скасування ненормативного акта, який застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволена, оскільки таке рішення вичерпало свою дію шляхом виконання. Обраний позивачем спосіб захисту порушених прав в частині визнання незаконними та скасування наказів про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки в оренду не забезпечує реального захисту інтересів держави.

Також, відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч. 4 ст. 122 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Порядок надання земельних ділянок із земель державної та комунальної власності в користування врегульований ст.123 ЗК України.

При цьому, відповідно до вимог ч.2 ст.134 ЗК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягали продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

До Головного управління Держземагентства у Харківській області звернувся громадянин ОСОБА_1 із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 213,5179 га для ведення фермерського господарства, в тому числі із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності.

До заяв додано копію паспорта та ідентифікаційного коду, копію диплома вченого агронома ХСІ ім. В.В.Докучаева, бізнес-план використання земельної ділянки, вихідні дані про місце розташування земельних ділянок, довідки з державної статистичної звітності 6-зем.

При цьому, ОСОБА_1 зазначив про те, що земельні ділянки будуть використовуватись одноосібно із залученням додаткової робочої сили. Крім цього, зазначено, що для використання земельних ділянок останній має всю необхідну сільськогосподарську техніку та обладнання для обробітку ґрунту.

За результатами розгляду заяв відповідача ОСОБА_1 та доданих до них документів Головним управлінням Держземагентства у Харківській області видано накази Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою №2855-СГ від 27.10.2014 та №1687-СГ від 05.06.2015.

В подальшому до Головного управління Держземагентсва у Харківській області звернувся ОСОБА_1 із заявами про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства та передачу зазначених ділянок в оренду терміном на 49 років.

До заяв відповідача ОСОБА_1 додано погоджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, витяги з Державного земельного кадастру, витяги з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, підписані орендарем проекти договорів оренди земельних ділянок.

За результатами розгляду заяв та доданих до неї документів Головним управлінням Держземагентства у Харківській області, зокрема, видано спірні накази Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду, яким ОСОБА_1 затверджено розроблені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди та надано в оренду спірні земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, із земель державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля) для ведення фермерського господарства, строком на 49 років.

У позовних заявах позивач посилається на той факт, що Головне управління Держземагентства у Харківській області під час розгляду заяв відповідача ОСОБА_1 не провело належну перевірку та не пересвідчилося в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду, виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельній ділянці.

Відповідач зазначив також, що органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст.122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені ст.123 ЗК України.

У заявах ОСОБА_1 , які надійшли до Головного управління зазначено про те, що ведення фермерського господарства буде вестися одноосібно із залученням додаткової робочої сили. Також в додатках до заяви ОСОБА_1 містяться бізнес-план використання земельної ділянки в якому, серед іншого, в розділі 5. Управління і власність зазначено, що всі роботи по вирощуванню овочів, догляд за ними та збирання врожаю, а також реалізація на ринку, будуть проводитись власними силами, залучаючи до цього членів сім`ї.

В Розділі 6 План виробництва зазначено, що необхідний догляд ОСОБА_1 планує вести власними силами та силами найманих працівників.

При цьому, відсутність у власності особи сільськогосподарської техніки для обробітку значних площ земельних ділянок не позбавляє можливості їх використання на інших передбачених законом підставах. Доказів нецільового використання спірних земельних ділянок або несплати орендної плати за їх використання прокурором до позовів не надано.

Окрім цього, ані Земельним кодексом України, ані Законом України Про фермерське господарство вимог стосовно подання доказів наявності сільськогосподарської техніки та інших засобів обробітку земель разом із заявою про надання земельної ділянки не передбачено. До того ж, відповідно до вимог ст.123 ЗК України саме особа, яка зацікавлена в отриманні в користування земельної ділянки із земель державної власності повинна звернутися до органу, визначеного у ст.122 ЗК України, до повноважень якого належить передача земельних ділянок.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 шляхом подання заяв до Головного управління стосовно отримання в користування на умовах оренди земельних ділянок реалізував своє волевиявлення та намір отримати земельні ділянки в оренду для ведення фермерського господарства.

Згідно із доводами позовної заяви ОСОБА_1 мав на меті не створити нове фермерське господарство, а розширити земельний банк вже існуючого фермерського господарства «Альфа» без проведення земельних торгів, як того вимагає закон.

Однак, вимогами Закону України Про фермерське господарство строк, упродовж якого громадянин повинен створити та зареєструвати фермерське господарство не встановлений.

Відповідно до ст.7 Закону України Про фермерське господарство (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) для отримання земельної ділянки в оренду до заяви необхідно було надавати документи, які підтверджували досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Відповідачем ОСОБА_1 до Головного управління разом із заявою надавалася копія диплома Харківського сільськогосподарського інституту ім. В.В.Докучаєва за спеціальністю Агрономія, що відповідає вимогам ст.7 Закону України Про фермерське господарство.

На підставі викладеного вище, спірні накази Головного управління №2855-СГ від 27.10.2014 та №1687-СГ від 05.06.2015 прийняті Головним управлінням відповідно до вимог діючого на той час земельного законодавства, а саме відповідно до положень Земельного кодексу України, Закону України «Про фермерське господарство», у межах наданої компетенції та у спосіб, встановлений законом, тому підстав для визнання їх незаконними та скасування немає.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок зазначено, що ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України (в редакції, що діяла на момент укладення спірних договорів) визначені випадки, коли земельні торги не проводилися, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснювалася в порядку, встановленому ст.123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводилися при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Відповідно до спірних наказів Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду Головним управлінням Держземагентства у Харківській області було укладено з громадянином ОСОБА_1 договори оренди землі строком на 49 років.

Частина 1 ст.626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Із змісту зазначеної статті випливає, що правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, до яких, зокрема, треба віднести: законність змісту правочину, наявність у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності; вільне волевиявлення учасника правочину та його відповідність внутрішній волі; відповідність форми вчинення правочину вимогам законодавства, його спрямованість. Правочин є чинним, якщо він не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам громадського суспільства.

До компетенції Головного управління (станом на час підписання договорів оренди землі) належала передача, відповідно до закону, земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах області, відповідно до вимог ст.122 ЗК України, Положення про Головне управління Держземагентства у Харківській області, затвердженого наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 21.09.2012 №449 (зі змінами).

Таким чином, Головним управлінням у межах наданої йому компетенції, відповідно до вимог чинного законодавства, за згодою сторін та відповідно до наказів укладено договори оренди земельних ділянок для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення, що розташовані за межами населених пунктів на території Золочівського району Харківської області.

Відповідно до вимог п. 41 Договорів ці договори набирають чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.

Таким чином, спірні договори оренди землі набрали чинності у зв`язку із підписанням сторонами та здійсненням державної реєстрації права оренди землі.

З урахуванням вищевикладеного, договори оренди землі укладені компетентними органами з урахуванням наданих йому законодавством повноважень, у спосіб та з дотриманням вимог, передбачених діючим законодавством.

Зважаючи на дотримання вимог цивільного, земельного законодавства, Закону України Про оренду землі, передбачені законодавством підстави для визнання недійсними договорів оренди землі, укладених із ОСОБА_1 , в даному випадку відсутні.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача ОСОБА_1 повернути державі в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області земельні ділянки зазначено наступне. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №7018-СГ від 27.09.2018 р. спірні земельні ділянки, серед інших, були передані Золочівській селищній об`єднаній територіальній громаді в особі Золочівської селищної ради у комунальну власність.

В той же час, відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно форма власності спірних земельних ділянок - державна, власник - Головне управління Держземагенства у Харківській області.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 цього кодексу встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З урахуванням вищевикладеного, у разі задоволення судом позовної вимоги про повернення спірної земельної ділянки державі в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області виконання рішення суду в цій частині буде унеможливлене.

Крім цього, просив суд звернути увагу на те, що ст.6 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено систему органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав.

До компетенції Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області не належить здійснення державної реєстрації та або скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, користування земельної ділянки, скасування записів у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Реєстрація права власності, користування на земельну ділянку, як і скасування записів про реєстрацію такого права на сьогодні здійснюється, зокрема, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних та районних у містах державних адміністрацій, акредитованими суб`єктами, нотаріусами тощо, відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Також, ч.2 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до вимог ст. 9 саме до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить, зокрема, забезпечення проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав тощо.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав (п.2 ч.1 ст.2 цього Закону).

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації договорів оренди землі (у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) пред`явлені до неналежних осіб (відповідачів у справі).

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими, такими, що не відповідають вимогам ст. 19 Конституції України, Земельному кодексу України, Закону України Про оренду землі, Цивільному кодексу України, а тому просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Окрім цього, просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що, як вбачається з матеріалів справи, первісною вимогою, від якої решта є похідними, є визнання недійсними наказів Головного управління Держземагенства у Харківській області від 27.10.2014 №2855-СГ та від 05.06.2015 №1687-СГ, позивач звернувся до суду з цими позовами у жовтні та листопаді 2019 року. Отже, саме державний орган в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області прийняв оскаржувані накази від 27.10.2014 року №2855-СГ та від 05.06.2015 №1687-СГ Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, які, як стверджує позивач, суперечать інтересам держави, а тому держава могла довідатися про порушення своїх прав з моменту прийняття таких рішень, на підставі викладеного вважає, що доказів неможливості пред`явлення прокурором позову в передбачений законом строк позовної давності, а також доказів поважності причини пропуску строку позовної давності прокуратурою не надано..

Керівником Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області подано відповіді на відзиви на позовні заяви відповідачів та пояснення в яких вказано наступне.

Відповідачем ОСОБА_1 у відзиву зазначено, що прокуратурою у позовній заяві не прийнято до уваги дії ОСОБА_1 , який після оренди ряду земельних ділянок передав їх в суборенду ФГ Альфа, як зазначено відповідачем дані обставини підтверджуються відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, будь-яких доказів підтвердження до відзиву не долучено.
Одночасно, дані твердження відповідача ОСОБА_1 спростовуються долученим до позовної заяви доказом, а саме: оригіналом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Враховуючи викладене, доводи відповідача про не взяття до уваги прокуратурою обставини передання ОСОБА_1 в суборенду орендованих земельних ділянок, є такими, що не відповідають дійсності.
Також, відповідачем у відзиву зазначено, що є не обгрунтованими твердження щодо етапів створення фермерського господарства.
Дані доводи відповідач обґрунтовує відсутністю у чинному законодавстві України: 1) обмежень щодо кількості і площі земельних ділянок, які можуть бути отримані фізичними особами в оренду; 2) обмежень щодо заснування фізичною особу декількох фермерських господарств; 3) обмежень щодо строку створення фермерського господарства; 4) обов`язку фізичної особи діяти виключно від імені заснованого фермерського господарства.
Не є зрозумілою саме яким чином відсутність регулювання вказаних питань чинним законодавством спростовує доводи викладені у позовній заяви щодо етапів створення фермерського господарства.
Слід зазначити, що доводи щодо етапів створення фермерського господарства є результатом висновку зробленого після аналізу чинного законодавства України яким регулюються питання, що стосуються створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств.
Так, крім Земельного кодексу України, відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств регулюються Законом України Про фермерське господарство. В таких правовідносинах Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а кодекс загальним. Ідентичний правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 03.02.2016 у справі № 6-2902цс15.
Відповідно до ст. 1 Закону України Про фермерське господарство фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.
Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону, які повинні відповідати спеціальним вимогам до засновника фермерського господарства. Так, згідно зі ст.5 Закону України Про фермерське господарство право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство, а відповідно до ст. 7 вказаного Закону для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.
Крім цього, особа, яка виявила бажання створити фермерське господарство на землях, отриманих у власність чи користування зі складу земель державної чи комунальної власності, повинна мати досвід роботи у сільському господарстві або освіту, здобуту в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, має бути затверджений Кабінетом Міністрів України.
При створенні фермерського господарства зазначені вище вимоги висуваються лише до особи, яка виступає засновником фермерського господарства та яка буде набувати права на земельну ділянку для ведення фермерського господарства. Засновник фермерського господарства, після його реєстрації, набуває статусу голови фермерського господарства, а інші члени сім`ї, за умови їх згоди, стають членами цього господарства.
Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або оренду районна чи міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.
Разом з тим, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (ст. 8 ЗУ Про фермерське господарство).
Залучення третіх осіб до обробітку землі та сплати орендної плати орендодавцю з нездійсненням орендарем господарської діяльності безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки виходить за межі діяльності, яку може здійснювати орендар.
Відповідно до ст. 7 Закону України Про фермерське господарство, ст.ст. 124, 134 Земельного кодексу України без конкурентних засад земельні ділянки можуть передаватися в оренду для ведення фермерського господарства лише громадянам (в чинній на той час редакції), а тому передача земельних ділянок юридичній особі - фермерському господарству в оренду без проведення земельних торгів є незаконними.
Тому, висновок щодо етапів створення фермерського господарства зроблений після аналізу чинного законодавства України яким регулюються питання, що стосуються створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарства є обґрунтованим.
Також, відсутні підстави сумнів в обґрунтованості висновку зробленого за результатами аналізу законодавства щодо отримання ОСОБА_1 земельних ділянок, як громадянином з основною метою, тобто розширити земельний банк ФГ Альфа в обхід участі в земельних торгах.
Крім того, відповідачем у відзиві зазначено, що є не обгрунтованими твердження позивача про наявність підстав участі прокурора в даній справі в інтересах органу місцевого самоврядування, оскільки земельна ділянка, що є предметом позову відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відноситься до державної власності.
Золочівська селищна рада виконує функції органу місцевого самоврядування територіальної громади Золочівського району, у тому числі місцевості, де фактично перебувають спірні земельні ділянки.
Одночасно, держава, як власник земельних ділянок, реалізує свої повноваження через даний орган місцевого самоврядування, в свою чергу порушення вимог законодавства щодо спірних земельних ділянок, розташованих у Золочівському районі, є порушенням інтересів держави.
Також, безпідставними є твердження відповідача щодо обгрунтування прокурором подання позовної заяви в інтересах Золочівської селищної ради.
Дане твердження взагалі є незрозумілим, оскільки позовна заява подана не в інтересах окремо Золочівської селищної ради, а в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради, яка як правонаступник раніше діючих органів місцевого самоврядування Золочівського району, яка повинна була вжити заходів спрямованих на повернення зазначених земельних ділянок у власність громади, оскільки при поверненні земельних ділянок громада матиме можливість реалізувати своє право на їх отримання, чого на даний час зробити є не можливим оскільки землі перебувають у користуванні іншої особи, яка отримала їх в користування з порушенням чинного законодавства.
Одночасно, 18.09.2019 Дергачівською місцевою прокуратурою на адресу Золочівської селищної ради направлено повідомлення №40-538 вих. 19 про звернення до суду, в якому викладено факти порушень чинного законодавства в земельній сфері.
У період з 18.09.2019 по 30.09.2019 будь-якої інформації від органу місцевого самоврядування про намір вжиття заходів щодо усунення виявлених порушень на адресу місцевої прокуратури не надходило. Також, дані заходи радою не вжито, що також підтверджує не належне виконання радою покладених на неї повноважень щодо захисту інтересів держави з даний питань.
Окрім цього, є необгрунтованими твердження відповідача щодо безпідставності позовних вимог прокуратури стосовно визнання недійсними ряду договорів оренди земельних ділянок і повернення їх державі в особі Золочівського району (об`єднаної територіальної громади).
Так, виходячи з відзиву на позов відповідач вважає, що прокуратура не може виступати позивачем, оскільки не є стороною правочину, нікчемність якого оспорюється у суді, а тому не є заінтересованою особою яка відповідно до вимог ч.5 ст.216 Цивільного кодексу України може пред`явити вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Однак, дані твердження є хибними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України.
Так, ч. 5 ст.216 Цивільного кодексу України передбачає, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Предметами вказаних договорів укладених між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 є ряд земельних ділянок.
Враховуючи викладене, договори укладені між ТУ Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 стосувались об`єкта права власності Українського народу, в нашому випадку територіальної громади Золочівського району Харківської області, яка зацікавлена у належному використанні і законному відчуженню їх власності.
З урахуванням того, що землі які стали предметом договорів між ГУ Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 є власністю територіальної громади, а також, не реагування з боку Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області (об`єднана територіальна громада), як уповноваженого органу місцевого самоврядування на порушення щодо земель, саме прокуратура, як уповноважений орган може вжити відповідних заходів представницького характеру спрямованих на захист інтересів держави.
З урахуванням викладеного, є хибними доводи відповідача, що прокуратура не може виступати позивачем, оскільки не є стороною правочину нікчемність якого оспорюється у суді, а тому не є заінтересованою особою і відповідно до вимог ч. 5 ст. 216 Цивільного кодексу України може пред`явити вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Тому, прокурор позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.
Від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Біловуса Р.В. надійшли додаткові пояснення, в яких він просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, зокрема, застосувавши до позовних вимог строки позовної давності та розглядати справу без його участі.

Від представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника, з урахуванням правової позиції, викладеної у відзиві. В задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Прокурор Золочівського відділу Богодухівської окружної прокуратури Харківської області Мітронов М.І., просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, справу розглядати за його відсутності..

Суд, дослідивши матеріали об`єднаної цивільної справи, оцінивши докази у їх сукупності, із врахуванням усіх наявних відзивів, відповідей на відзиви, заперечень, клопотань, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що наказами Головного Управління Держземагенства у Харківській області №2855-СГ від 27.10.2014 та №1687-СГ від 05.06.2015 надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів на території Золочівського району Харківської області. Орієнтовний розмір земельних ділянок 15,0321 га, 5,3876 га, 17,3318 га, 6,0019 га, 50,0000 га, 23,3054 га та 27,0000 га за рахунок земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення фермерського господарства.

У подальшому наказами ГУ Держземагенства у Харківський області №3627-СГ від 24.12.2014, №3628-СГ від 24.12.2014, №217-СГ від 05.02.2015, №1678-СГ від 05.06.2015, №218-СГ від 05.02.2015, №219-СГ від 05.02.2015, №4713-СГ від 22.12.2015, №2672-СГ від 13.10.2014, №1776-СГ від 05.08.2014 та №3630-СГ від 24.12.2014 «Про затвердження документаціїі з землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» затверджено Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, розташованих за межами населених пунктів Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області.
Надано відповідачу ОСОБА_1 в оренду земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів Золочівської селищної ради на території Золочівського району Харківської області, з кадастровим номером :05:002:0910, площею 15,0321 га; з кадастровим номером :05:002:0909, площею 5,3876 га; з кадастровим номером :01:003:0386, площею 17,3318 га; з кадастровим номером :02:004:0333, площею 10,0602 га; з кадастровим номером :01:001:0532, площею 6,0019 га; з кадастровим номером :05:002:0914, площею 50,0000 га; з кадастровим номером :02:000:0386, площею 27,0000 га; з кадастровим номером :01:001:0409, площею 28,5403 га; з кадастровим номером :01:001:0403, площею 15,7423 га; з кадастровим номером :01:001:0407, площею 18,6918 га; з кадастровим номером :02:004:0330, площею 124,5654 га та з кадастровим номером :01:000:0313, площею 23,3054 га, за рахунок земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення фермерського господарства, строком на 49 років.
На виконання зазначених наказів між ГУ Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 12.11.2014; 26.12.2014; 05.05.2015; 14.05.2015; 14.07.2015; 28.12.2015 укладено договори оренди вказаних земельних ділянок. За вказаними договорами передаються спірні земельні ділянки в оренду для ведення фермерського господарства (п. п. 2, 14 зазначених договорів). Встановлено річну орендну плату за користування вказаними земельними ділянками в розмірі 4 (чотири) відсотки від її нормативної грошової оцінки.

12.05.2016 між ГУ Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 укладено додаткові угоди про внесення змін до вищевказаних договорів оренди землі, відповідно до яких визначено розмір орендної плати.

Крім цього, у подальшому, ОСОБА_1 на підставі договорів від 12.08.14 та від 30.12.2014 передав в суборенду ФГ Альфа спірні земельні ділянки з кадастровим номером :02:004:0330 площею 124,5654 га, кадастровим номером :01:001:0409 площею 28,5403 га, кадастровим номером :01:001:0403 площею 15,7423 га та кадастровим номером :01:001:0407, площею 18,6918 га.

Вищезазначені спірні договори оренди, суборенди земельних ділянок та додаткові угоди про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно в розділі про державну реєстрацію іншого речового права. Форма власності спірних земельних ділянок з кадастровими номерами :05:002:0910, :05:002:0909, :01:003:0386, :02:004:0333, :01:000:0313, :01:001:0532, :05:002:0914, :02:000:0386, :02:004:0330, :01:01:0409, :01:01:0403, 6322685:01:001:0407 - державна, власник - Головне управління Держземагенства у Харківській області та Держава України в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №340/112-18 від 07.05.2018, наданої на запит заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області, відповідно до Книг реєстрації державних актів на право власності на землю, державних актів на право постійного користування землею та договорів оренди ОСОБА_1 було видано державний акт на право постійного користування землею серія ХР-13-00-000890 та Державні акти на право приватної власності на землю серія ЯГ №075495, серія ІІІ-ХР №085228, серія ХР-13-00-076971 станом на 01.01.2013, додано копії відповідних державних актів.

Відповідно до інформації Слобожанського управління Головного управління ДФС у Харківській області №25983/9/20-40-50-05-10 від 21.08.2019 за наявною в базах даних ДФС України ОСОБА_1 значиться керівником або засновником в наступних підприємствах - ТОВ Відродження-1881 п.н.39680976, Селянська Спілка Управління Фермерських Господарств п.н. 23327175, ГО Сільгосптоваровиробників, п.н.41343219, ФГ Альфа, п.н.21235629.

Згідно інформації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є засновником, керівником та підписантом ФГ Альфа, яке засновано та зареєстровано 04.08.1998.

Згідно реєстру реєстрації техніки, станом на 12.08.2019 за ОСОБА_1 на праві власності сільськогосподарська техніка, самохідні машини та механізми в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Харківській області не обліковуються, що вбачається із відповіді на запит Дергачівської місцевої прокуратури №7.0/9706 від 12.08.2019.

Керівником Дергачівської місцевої прокуратури Кравченко А. 17.09.2019, 09.10.2019 та 18.05.2020 голові Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області ОСОБА_2 надіслано повідомлення в порядку ч.4 ст.23 Закону України Про прокуратуру про прийняття прокуратурою рішення щодо представництва в суді інтересів держави та щодо звернення до суду з вищезазначеними позовами.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №7018-СГ від 27.09.2018 Золочівській селищній об`єднаній територіальній громаді в особі Золочівської селищної ради у комунальну власність передано 687 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 8167,6480 га, які розташовані за межами населених пунктів Золочівської селищної об`єднаної територіальної громади на території Золочівського району Харківської області згідно з додатком до цього наказу за актом приймання-передачі земельних ділянок. На використання земельних ділянок площею 195,8416 га встановлені обмеження. На земельних ділянках загальною площею 3002,2536 га наявні обтяження речових прав третіх осіб. Вказано, що право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Рішенням ХІІ сесії VІІІ скликання Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області №1941 від 30.10.2018 вирішено прийняти 687 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Золочівської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Золочівської селищної ради, які згідно даних Державного земельного кадастру розташовані за межами населених пунктів на території Золочівської селищної об`єднаної територіальної громади, загальною площею 8167,6480 га. Відділу земельних ресурсів Золочівської селищної ради приписано провести роботу щодо оформлення права комунальної власності відповідно Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на земельні ділянки, вказані в пункті 1 даного рішення.

Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств регулюються, крім Земельного кодексу України, Законом України Про фермерське господарство. У таких правовідносинах Закон Про фермерське господарство є спеціальним нормативно-правовим актом, а Земельний кодекс України загальним.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про фермерське господарство фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону, які повинні відповідати спеціальним вимогам до засновника фермерського господарства. Так, згідно зі ст. 5 Закону України Про фермерське господарство право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.

Відповідно до ст.7 вказаного Закону для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

Крім цього, особа, яка виявила бажання створити фермерське господарство на землях, отриманих у власність чи користування зі складу земель державної чи комунальної власності, повинна мати досвід роботи у сільському господарстві або освіту, здобуту в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, має бути затверджений Кабінетом Міністрів України.

При створенні фермерського господарства зазначені вище вимоги висуваються лише до особи, яка виступає засновником фермерського господарства та яка буде набувати права на земельну ділянку для ведення фермерського господарства. Засновник фермерського господарства, після його реєстрації, набуває статусу голови фермерського господарства, а інші члени сім`ї, за умови їх згоди, стають членами цього господарства.

Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна чи міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

Як передбачено ст.8 Закону України Про фермерське господарство після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації, фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Разом з тим, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Залучення третіх осіб до обробітку землі та сплати орендної плати орендодавцю з нездійсненням орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки виходить за межі діяльності, яку може здійснювати орендар.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про фермерське господарство та ст.ст. 124, 134 Земельного кодексу України без конкурентних засад земельні ділянки можуть передаватися в оренду для ведення фермерського господарства лише громадянам (в чинній на той час редакції), а тому передача земельних ділянок юридичній особі - фермерському господарству в оренду без проведення земельних торгів є незаконними.

Таким чином, наказами Головного управління Держземагенства у Харківській області № 2855-СГ від 27.10.2014 та № 1687-СГ від 05.06.2015, №3627-СГ від 24.12.2014, №3628-СГ від 24.12.2014, №217-СГ від 05.02.2015, №1678-СГ від 05.06.2015, №218-СГ від 05.02.2015, №219-СГ від 05.02.2015, №4713-СГ від 22.12.2015, №2672-СГ від 13.10.2014, №1776-СГ від 05.08.2014 та №3630-СГ від 24.12.2014 було виділено та передано в оренду на 49 років спірні земельні ділянки ОСОБА_1 , який одночасно вже був засновником і керівником підприємств, зокрема, ТОВ Відродження-1881 та ФГ Альфа. Встановлено, що ОСОБА_1 вже надавалися та наразі перебувають в оренді земельні ділянки для ведення фермерського господарства та створення нового. При цьому, отримавши спірні земельні ділянки в оренду в 2014-2015 роках, без проведення земельних торгів, він не створив нове фермерське господарство.

Вказані обставини Головним управлінням Держземагентства у Харківській області не були враховані, що має наслідком прийняття ряду згаданих спірних наказів, які не відповідають вимогам вказаних вище положень Закону, тому такі є незаконними та підлягаю скасуванню.

У зв`язку з незаконністю вказаних наказів, договори оренди земельних ділянок від 05.05.2015 з кадастровим номером :05:002:0910, площею 15,0321 га; від 26.12.2014 з кадастровим номером :05:002:0909, площею 5,3876 га; від 14.05.2015 з кадастровим номером :01:003:0386, площею 17,3318 га; від 14.07.2015 з кадастровим номером :02:004:0333, площею 10,0602 га; від 14.05.2015 з кадастровим номером :01:001:0532, площею 6,0019 га; від 14.05.2015 з кадастровим номером :05:002:0914, площею 50,0000 га; від 28.12.2015 з кадастровим номером :02:000:0386, площею 27,0000 га; від 12.11.2014 з кадастровим номером :01:001:0409, площею 28,5403 га; від 12.11.2014 з кадастровим номером :01:001:0403, площею 15,7423 га; від 12.11.2014 з кадастровим номером :01:001:0407, площею 18,6918 га; від 12.11.2014 з кадастровим номером :02:004:0330, площею 124,5654 га та від 05.05.2015 з кадастровим номером :01:000:0313, площею 23,3054 га також є такими, що укладені з порушенням вказаних вище положень Закону, що є наслідком визнання їх недійсними на підставі ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Тому, позовні вимоги прокурора є обгрунтованими.

В свою чергу, відповідачі просили застосувати строки позовної давності та залишити позовну заяву по об`єднаній цивільній справі без задоволення, у зв`язку з чим суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Аналізуючи відповідність обставин справи та дій державних органів відповідно до Конвенції, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Прорахунки або помилки державних органів повинні слугувати на користь потерпілих, насамперед у разі, якщо це не впливає на інші приватні інтереси. Іншими словами, тягар ризику будь-якої помилки, зробленої державною владою, має нести держава, і помилки не повинні виправлятися за рахунок відповідної особи.

Також Європейський суд з прав людини зазначив, що повноваження державних органів з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, які не обмежено жодними часовими рамками, мають суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу "належного урядування" та вимозі "законності", закріпленим у статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Європейський суд з прав людини у справі "Dacia S.R.L." проти Молдови" від 18 березня 2008 року (Dacia S.R.L. v. Moldova,заява N 3052/04) встановив, що припис Цивільного кодексу Молдови, згідно з яким позовна давність не поширювалася на позови державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння інших організацій чи громадян сам по собі суперечить статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки у справі не було надано жодних аргументів на обґрунтування, чому державні організації у цих випадках мають бути звільнені від обов`язку додержуватися установлених строків давності, котрі б в аналогічних ситуаціях перешкодили розгляду позовів, поданих приватними особами чи компаніями. Це, на думку Європейського суду з прав людини, потенційно може призводити до руйнування багатьох усталених правовідносин і надає дискримінаційну перевагу державі без будь-якої переконливої підстави (§ 76). Європейський суд з прав людини констатував, що зміна правовідносин, які стали остаточними внаслідок спливу позовної давності або повинні були б стати остаточними, якби строк позовної давності було застосовано без дискримінації на користь держави, є несумісним із принципом правової визначеності (§ 77).
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами довідалася та могла довідатися у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, та про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень ст. 12, 81 ЦПК України. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Аналіз ст. 256, 261 ЦК України дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред`явлення позов у самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

У спірних правовідносинах суб`єктом прав є саме держава, а не її конкретний орган, тому зміна уповноваженого органу щодо розпорядження спірною земельною ділянкою і здійснення контролю за нею внаслідок внесення змін до чинного законодавства України не змінює порядку перебігу позовної давності.

Таким чином, визначаючи початок перебігу позовної давності у цьому спорі, слід враховувати, коли про порушене право довідалася або могла довідатися саме держава в особі уповноваженого органу.

Згідно з абзацу 2 ч. 5 ст. 56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Отже, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №359/2012/15-ц, від 20.11.2018 у справі №907/50/16.

Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Відповідну правову позицію щодо застосування строків позовної давності та наслідків їх спливу наведено у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 910/2974/18, від 15.01.2019 у справі № 910/296918, від 15.01.2019 у справі № 910/2972/18, від 07.02.2019 у справі № 910/2966/18, від 26.02.2019 у справі № 910/2967/18 та від 21.05.2019 у справі № 910/15457/17, від 11.11.2019 у справі № 904/1038/19.

Із матеріалів справи вбачається, що спірні накази Головного управління Держземагенства у Харківській області №3627-СГ від 24.12.2014, №3628-СГ від 24.12.2014, №217-СГ від 05.02.2015, №1678-СГ від 05.06.2015, №218-СГ від 05.02.2015, №219-СГ від 05.02.2015, №4713-СГ від 22.12.2015, №2672-СГ від 13.10.2014, №1776-СГ від 05.08.2014 та №3630-СГ від 24.12.2014 про надання ОСОБА_1 земельної ділянки в оренду прийнято у 2014, 2015 роках.

Прокурор звернувся з даним позовом до суду у жовтні, листопаді 2019 року та вересні 2021 року, тобто майже через 5 і 7 років з моменту прийняття спірних наказів та рішення про державну реєстрацію права власності і оренди.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач просив застосувати строки позовної давності та залишити позовну заяву без задоволення.

Прокурор стверджує, що прокуратура про порушення прав держави шляхом прийняття спірних наказів та рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку довідалась 21.05.2018 року після надходження до органів прокуратури відповідних наказів, договорів та документів щодо передачі у користування відповідачу ОСОБА_1 земельних ділянок державної власності, отже строк перебігу позовної давності не пропущено.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Таким чином, прокуратура не позбавлена права звернення до органів державної влади задля отримання інформації та копій необхідних документів у разі не здійснення органом державної влади своїх повноважень щодо захисту законних інтересів держави.

Крім того, посилання прокурора на те, що інформація щодо незаконної приватизації стала відома лише у 2018 році не підтверджена належними та допустимими доказами, зокрема, не доведено, що прокурором вчинялись заходи задля отримання інформації (надсилались відповідні запити, призначались перевірки тощо) але ці заходи не дали результатів з незалежних від прокурора причин.

Так, на момент видання спірних наказів діяли накази Генерального прокурора від 07.11.2012 №3гн Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів та від 04.10.2011 №3/2гн Про особливості організації земельних відносин, зокрема відповідно до п. 9.1 наказу Генерального прокурора від 07.11.2012 №3 Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів органи прокуратури зобов`язано Активно використовувати право доступу до відповідних інформаційних баз даних державних органів. Опрацьовувати інформацію, яка міститься в автоматизованих, інформаційних, інформаційно-аналітичних, інформаційно-пошукових спеціалізованих системах, банках і базах даних, реєстрах (інформаційні бази даних) державних органів. Крім того, відповідно до п.9 зобов`язано до початку перевірки витребовувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних підприємств, установ та організацій рішення, розпорядження, інструкції, накази, інші документи, одержувати інформації про стан законності та заходи щодо її забезпечення.

15.07.2015 набрав чинності Закон України Про прокуратуру (від 14.10.2014 №1697-VII) в новій редакції, крім пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; статей 21, 28 - 38, 42, 44 - 50, 62 - 63, 65 - 79 цього Закону, які набирали чинності 15.04.2017 (п. 1 розділу XII Закону України Про прокуратуру №1697-VII).

На відміну від Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697-VII суттєво звузив повноваження, зокрема, виключено функцію нагляду за додержанням і застосуванням законів, у тому числі, органами державної влади та органами місцевого самоврядування, у зв`язку з чим наказом Генерального прокурора від 31.12.2014 №159 скасовано накази Генерального прокурора від 07.11.2012 №3гн "Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів" та від 04.10.2011 №3/2гн "Про особливості організації діяльності органів прокуратури у сферах навколишнього природного середовища та земельних відносин" з метою приведення відомчих актів у відповідність з вимогами нового Закону України Про прокуратуру".

Однак, при цьому частиною 4 статтею 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII (який набрав чинності 15.07.2015) встановлено, що з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Таким чином, з набранням чинності Законом України від 14.10.2014 №1697-VII прокуратура не позбавлена права звернення до органів державної влади задля отримання інформації та копій необхідних документів у разі не здійснення органом державної влади своїх повноважень щодо захисту законних інтересів держави.)

Тобто, прокурор не був позбавлений можливості своєчасно отримати від відповідного суб`єкта владних повноважень, у даному випадку Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, необхідну для подання позову інформацію.

Крім цього, у Інформаційних довідках, які надані прокурором разом з позовними заявами, міститься інформація про реєстрацію у 2015 році за ОСОБА_1 права оренди щодо спірних земельних ділянках на підставі спірних договорів оренди.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції чинній на момент реєстрації за ОСОБА_1 права оренди на спірні земельні ділянки) Державний реєстр речових прав на нерухоме майно єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є відкритою та загальнодоступною.

Для посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, судів, органів внутрішніх справ, органів прокуратури, органів Служби безпеки України, адвокатів, нотаріусів інформація з Державного реєстру прав у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, надається за суб`єктом права чи за об`єктом нерухомого майна в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру прав за умови ідентифікації відповідної посадової особи за допомогою електронного цифрового підпису. (ч.3 ст. 28 Закону)

Умови, підстави для безпосереднього доступу посадових осіб державних органів, органів місцевого самоврядування, адвокатів та нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, та процедуру отримання інформації з цього реєстру, права та обов`язки суб`єктів, що є учасниками зазначеної процедури визначено Порядком доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Таким чином, прокурор починаючи з моменту реєстрації права оренди на спірні договори не був позбавлений законодавчо визначеної та технічної можливості самостійно здійснити перевірку про зареєстровані речові права на вказані спірні земельні ділянки ще у 2015 році (за дати реєстрації права оренди), шляхом безпосереднього доступу до Інформації про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яка є відкритою та загальнодоступною.

Дані факти, разом з іншими обставинами, вказують на суб`єктивне та неправильне визначення прокурором дати, з якої начебто почав перебіг строк позовної давності щодо заявлених ним позовних вимог.

Будь-яких доказів ухилення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від надання такої інформації прокурору матеріали справи не містять.

За таких обставин прокурор мав об`єктивну та законодавчо визначену можливість довідатися про існування спірних наказів та про наявність рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, з моменту видачі таких наказів та проведення державної реєстрації, тобто в 2014, 2015 роках.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Прокурор не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропущення позовної давності, а тому відсутні підстави для визнання поважними причини пропуску строку позовної давності, отже, прокурор пред`явив позови в інтересах держави у жовтні, листопаді 2019 року та вересні 2021 року з пропуском строку позовної давності.

Про правильність застосування даних норм права свідчить постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, провадження № 12-97гс19.

Таким чином, враховуючи, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.10.2022 по справі № 752/10864/19 (61-17278св21) зазначається, що Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 серпня 2022 року у справі № 953/12011/20 зазначається, що якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Така позиція відображена і у висновках Великої Палати Верховного Суду, зробленому у постановах від 30.01.2019 у справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18), від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16.

Таким чином, прокурор подав позовні заяви в інтересах держави, в особі Золочівської селищної ради Харківської області, у 2019 та 2021 роках з пропуском строку позовної давності.

Враховуючи, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, позови Богодухівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах Золочівської селищної ради Харківської області до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, скасування їх реєстрації та повернення земельних ділянок у відання держави, необхідно залишити без задоволення за спливом строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 17, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Богодухівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах Золочівської селищної ради Харківської області до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, скасування їх реєстрації та повернення земельних ділянок у відання держави відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Головуючий О.С. Кириченко