Справа № 643/365/23
Провадження № 2/643/294/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м.Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Кононенко Т.О.,

за участі секретаря судових засідань Шахбаз`ян Ю.І.,

представника відповідача Ашурової А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди

в с т а н о в и в:

Виклад позиції позивача:

Позивач ФОП ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова із вищевказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача, ОСОБА_2 , 36120 грн заборгованість по орендній платі, 86 505,30 грн вартість не повернутого з тимчасового користування обладнання, 62000 грн сума неустойки, що всього складає 184 625,30 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 06.09.2021 року між ФОП ОСОБА_1 (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) укладено Договір оренди № А00125187, за яким Орендодавець зобов`язався передати, а Орендар прийняти в тимчасове оплатне користування будівельне та інше обладнання (надалі по тексту - Обладнання), а Орендар зобов`язався виплачувати Орендодавцю орендну плату і, після закінчення терміну оренди, повернути йому зазначене обладнання. В рамках дії даного Договору, згідно Акту передачі обладнання в оренду на строк з 21.02.2022 р. по 23.03.2022 р. Орендодавець передав Орендарю в оренду обладнання, а саме: «риштування рамні у складі 1 шт. вартістю 86505,30 грн., вартістю оренди обладнання 120 грн./доба, що підтверджується Актом передачі обладнання в тимчасове користування від 21.02.2022 р. (Додаток до Договору).

Процесуальні дії у справі

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 18.01.2023 року, вищезазначену справу було передано в провадження головуючому судді Кононенко Т.О.

До суду 19.01.2023 року надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 19.01.2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, в позовній заві зазначила про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача, ОСОБА_3 , у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначила, що договір оренди № А00125187 від 06.09.2021 року не підписаний відповідачем, а тому захист права шляхом визнання недійсним нікчемного правочину закон не передбачає, так як нікчемний правочин є недійсним в силу закону. Крім того, відповідно до Акту передачі обладнання у тимчасове користування від 21.02.2022 року, адреса місцезнаходження обладнання - смт. Старий Салтів Чугуївського району Харківської області. Територія Старосалтівської селищної територіальної громади були окуповані ворожими військами, а отже відповідачем орендоване майно не використовувалося. Відповідно до п. 4.4 Договору оренди у випадку неповернення обладнання у зв`язку із закінченням терміну оренди в дводенний строк, Орендодавець мав право самостійно забрати обладнання за місцем його розташування. Щодо оплати повної вартості обладнання, зазначає, що відповідач по справі жодних зобов`язань за договором на себе не брав, а відтак їх не може виконувати щодо сплати вартості обладнання.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносини.

06.09.2021 року між ФОП ОСОБА_1 (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) укладено Договір оренди № А00125187, за яким Орендодавець зобов`язався передати, а Орендар прийняти в тимчасове оплатне користування будівельне та інше обладнання (надалі по тексту - Обладнання), а Орендар зобов`язався виплачувати Орендодавцю орендну плату і, після закінчення терміну оренди, повернути йому зазначене обладнання. В рамках дії даного Договору, згідно Акту передачі обладнання в оренду на строк з 21.02.2022 р. по 23.03.2022 р. Орендодавець передав Орендарю в оренду обладнання, а саме: «риштування рамні у складі 1 шт. вартістю 86505,30 грн., вартістю оренди обладнання 120 грн./доба, що підтверджується Актом передачі обладнання в тимчасове користування від 21.02.2022 р. (Додаток до Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору оренди, найменування Обладнання, що передається в оренду його комплектація, заставна вартість, ціна оренди, мінімальний строк оренди вказуються в відповідних Додатках до цього Договору, який є невід`ємною частиною Договору.

За п. 2.1 Договору оренди, орендна плата за користування Обладнанням розраховується на підставі розцінок Орендодавця з розрахунку за одну добу й вказується у відповідному Додатку до цього Договору, який є його невід`ємною частиною. Орендна плата розраховується Орендодавцем і підлягає оплаті Орендарем з дати зазначеної Сторонами в акті прийому-передачі обладнання в оренду. Орендна плата нараховується до дати підписання Сторонами акту повернення обладнання з тимчасового користування.

Відповідно до п. 2.2 Договору оренди, вартість оренди, зазначена у відповідному Додатку, дійсна й не підлягає зміні Орендодавцем за умови 100% передоплати Орендарем вартості оренди за весь період, зазначений Сторонами в Акті передачі обладнання в тимчасове користування.

В силу п.3.3.1 Договору оренди, гарантійний платіж означає платіж по забезпеченню виконання Орендарем зобов`язань за цим Договором та сплачується Орендодавцеві не пізніше дати передачі обладнання в оренду. Гарантійний платіж Орендодавець самостійно використовує у випадку несплати орендної плати, та/або компенсує за рахунок Гарантійного платежу будь-які збитки, заподіяні з вини Орендаря, та/або зараховує у якості штрафної санкції.

Згідно з п. 3.4 Договору оренди, у випадку продовження терміну оренди або часу фактичного користування обладнанням, Орендар зобов`язаний провести 100% передоплату за користування обладнанням понад раніше обумовленого сторонами терміну за користування обладнанням за наступний період оренди. Оплата нараховується з наступного дня, що слідує за датою закінчення попереднього терміну оренди. Оплата за продовження терміну оренди проводиться в день, що відповідає даті закінчення попереднього терміну оренди.

Відповідно до п. 4.1 Договору оренди, початок перебігу строку оренди кожної одиниці Обладнання, зазначеного у відповідному Додатку до цього Договору, за який нараховується орендна плата, вираховується з дати передачі Обладнання за Актом передачі обладнання в тимчасове користування.

Відповідно до п. 4.3 Договору оренди, термін оренди обладнання розраховується як різниця між датою приймання Обладнання з оренди й датою передачі в оренду, за умови 100% повернення обладнання в технічно справному незабрудненому стані.

Відповідно до п. 4.4 Договору оренди, при намірі Орендаря продовжити термін оренди останній зобов`язаний провести 100% передоплату за користування обладнанням понад раніше обумовленого сторонами терміну оренди за заступний погоджений Сторонами термін оренди. Якщо до моменту закінчення обумовленого Сторонами терміну оренди Орендар не здійснив оплату наступного погодженого Сторонами періоду оренди, обладнання повинне бути повернуте Орендарем протягом двох днів з моменту закінчення терміну оренди. У випадку не повернення обладнання у зв`язку із закінченням терміну оренди в дводенний строк, Орендодавець має право: самостійно забрати обладнання за адресою його розташування. При цьому Орендар зобов`язаний відшкодувати вартість проїзду транспорту в обидві сторони, розбирання ( демонтаж) обладнання та інші витрати, пов`язані із поверненням обладнання на підставі встановленого рахунку; відмовитися від прийняття обладнання, про що зобов`язаний сповістити Орендаря (в тому числі в телефонному режимі або за допомогою електронної пошти). Орендар у такому випадку зобов`язаний відшкодувати Орендодавцеві збитки (вартість обладнання) протягом 7 днів з моменту закінчення терміну оренди та/або отримання повідомлення про відмову від прийняття обладнання звернутись до компетентних органів на предмет оголошення Орендаря у розшук та притягнення його до кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 7.1 Договору оренди, за невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

За п. 7.2 Договору оренди, за прострочення повернення майна по закінченню терміну оренди зазначеного в Акті передачі обладнання в тимчасове користування Додатку до Договору Орендар сплачує неустойку (пеню) в розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням після закінчення терміну оренди за кожен день прострочення без обмеження терміну нарахування такої неустойки.

Згідно з п. 7.6.1 Договору оренди, у передбачених вп. 7.6 Договору випадках нарахування неустойки припиняється з дня слідуючого за днем оплати Орендарем виставленого Орендодавцем рахунку та підписання Сторонами Акту повернення обладнання.

Відповідно до додатку до договору оренди № А00125187 від 06.09.2021, згідно Акту передачі обладнання в оренду на строк з 21.02.2022 р. по 23.03.2022 р. ФОП ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 в оренду обладнання, в наступній комплектації: «риштування рамні у складі 1 шт. вартістю 86505,30 грн, вартістю оренди обладнання 120 грн/доба, що підтверджується Актом передачі обладнання в тимчасове користування від 21.02.2022 р.

Згідно копії прибутково касового ордеру №1 514 від 23.02.2022 року від ОСОБА_2 прийнято 2 800,00 грн. за договором оренди № А00125187 від 06.09.2021 року.

Обладнання з тимчасового користування за договором оренди № А00125187 від 06.09.2021року, відповідно до додатку до договору оренди № А00125187 від 06.09.2021, згідно Акту передачі обладнання у тимчасове користування не було повернуто.

Позивачем направлено відповідачу лист-вимогу від 18.12.2022 року, щодо сплати заборгованості з орендної плати за користування обладнанням в сумі 98 120 грн, повернення обладнання, яке було передано у тимчасове користування або сплати вартості неповерненого обладнання у розмірі 86 505,30 грн.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем за Договором оренди становить 184625,30 грн, з яких: 86505,30 грн вартість неповернутого обладнання згідно Акту передачі обладнання; 36120,00 грн сума заборгованості по орендній платі за період з 21.02.2022 року по 18.12.2022 року (301 доба), 62000 грн сума неустойки (пені в розмірі подвійної орендної плати за користування обладнання після закінчення терміну оренди за період з 24.03.2022 року по 18.12.2022 року (270 діб), з урахуванням гарантійного платежу сплаченого у сумі 2800грн.

Оцінка суду

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В даному спорі між сторонами склались зобов`язальні правовідносини, які виникли із договору оренди та регулюються главою 58 ЦК України, а також загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

У статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Частинами першою-третьою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Щодо твердження представника відповідача щодо нікчемності вказаного договору оренди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 203 ЦК України, загальним вимогами, додержання яких є необхідними для чинності правочину, є зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншими актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Ця умова дійсності правочину може бути визначена як законність змісту правочину. Зміст правочину це сукупність його умов, сформульованих однією стороною, якщо вчинюється односторонній правочин, або узгоджених усіма сторонами при двосторонніх або багатосторонніх правочинах.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, тобто здатність фізичних та юридичних осіб до вчинення правочинів.

Відповідно до ч.3 статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Воля та волевиявлення мають значення для дійсності правочину в їх єдності. Невідповідність між дійсним бажанням (волею) та його зовнішнім проявом (волевиявленням) є підставою для визнання судом такого правочину недійсним.

За ч.4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зважаючи на те, що воля учасників правочину може бути сприйнятою тільки за наявності відповідного волевиявлення, важливе значення для дійсності правочину має дотримання вимоги й відносно форми правочину. Правочин має вчинятися у формі, установленій законом. Форма правочину це спосіб фіксування волевиявлення осіб, що вчинили правочин. Дотримання цієї вимоги потрібне для чіткої фіксації прав та обов`язків учасників правочину у формі, установленій законом.

За ч. 5 статті 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Чинність і дійсність є взаємопов`язаними поняттями, які є в аспекті правочину, у розумінні статті 203 ЦК України мають однакове смислове навантаження і несуть ідентичні правові наслідки. Отже, не чинність правочину прирівнюється за підставами, наслідками, іншими ознаками до його недійсності. Дійсність правочину- це визнання за ним властивостей юридичного факту, який породжує правові наслідки, до яких прагнули суб`єкти правочину при його вчиненні. Отже, умовою дійсності правочину є обов`язковість реального настання правових наслідків, зумовлених укладеним правочином.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Це означає, що кожний вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця претензія не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину, окрім іншого має місце коли недійсність правочину прямо встановлена законом.

Будь-який правочин є вольовою дією, і заради його оцінки з точки зору правових норм необхідне об`єктивне вираження волі, що доступна для зовнішнього сприйняття. Законодавець у статті 205 ЦК України розмежовує форму правочину та способи волевиявлення. Системне тлумачення змісту вказаної норми дозволяє стверджувати, що спосіб волевиявлення є родовим поняттям, яке включає в себе форму правочину. Як наслідок волевиявлення учасника правочину може виражатися, як у певних діях, у мовчанні, усно, письмово.

При укладенні договору позивачем було надано підписаний договір зі своєї сторони, а відповідач, не підписуючи вказаний договір оренди, приступив до виконання, тобто згідно з додатком до договору оренди обладнання № А00125187 від 06.09.2021 року, який підписаний відповідачем, ОСОБА_2 прийняв в тимчасове платне користування обладнання та сплатив відповідно до прибуткового касового ордеру № 1 514 від 23.02.2022 року гарантійний платіж у сумі 2800 грн на підставі договору оренди № А00125187 від 06.09.2021, то маємо змішання письмової форми пропозиції (оферти) на укладення договору та конклюдентних дій акцента.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно частини другої вказаної статті, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Особливе місце серед підстав для визнання правочину недійсним займає так звана вада (або дефект) форми, під якою розуміється недодержання в момент вчинення правочину стороною вимоги щодо форми, в якій має вчинятися правочин.

Підтвердженням зазначеної особливості вимоги щодо форми правочину серед інших потенційних підстав для визначення останнього недійсним є вже те, що в ч.1 статті 215 ЦК України, яка фактично є основною нормою, що встановлює засади правового регулювання відносин з визнання правочинів недійсними, відсутнє посилання на потребу додержання вимоги щодо форми правочину (ч.4 ст. 203 ЦК України) у сукупності з іншими загальними вимогами чинності правочину (статті 203 ЦК України) З урахуванням текстуального способу викладення норми ч. 1 ст. 215 ЦК України, що містить перелік окремих частин статті 203 ЦК України, відсутність посилання на ч. 4 статті 203 ЦК України, свідчить, що невизначеність з наявністю у вимозі щодо форми правочину в якості підстави для визнання правочину недійсним, і положення ч.2 та 3 ст. 215 ЦК України, оскільки вони функціонально призначені не для доповнення переліку підстав недійсності правочинів, а для формулювання визначення понять нікчемного (ч.2 ст. 215 ЦК України) та оспорюваного правочинів (ч.3 ст. 215 ЦК України).

З наведеного слід зробити висновки, що в частинах 2 та 3 статті 215 ЦК України відсутня чітка вказівка, що недодержання стороною вимоги щодо форми правочину є підставою для визначення такого правочину недійсним (нікчемним).

Крім того, слід врахувати й те, що вимоги закону про необхідність додержання письмової форми правочину не спричинить таких негативних наслідків, як недійсність цього правочину, а зумовлять наслідки, передбачені ст. 218 ЦК України. Правочин, який потребує письмової форми, але вчинений напівусно, шляхом здійснення конклюдентних дій як реакція на письмову пропозицію укласти договір, не є недійсним.

Отже, недотримання письмової форми, обов`язковість якої визначена ст. 208 ЦК, на дійсність договору може вплинути виключно у випадку, визначеному спеціальними нормами щодо окремого виду договору, які містять правовий наслідок у вигляді нікчемності договору за недотримання передбаченої форми.

Тлумачення вказаних вище норм ЦК України в контексті положення ч.1 ст. 218 дозволяє стверджувати, що імперативний характер, тобто обов`язковими для додержання учасниками цивільних відносин, є лише ті норми, санкції в яких установлюють такий правовий наслідок недодержання цієї вимоги, як недійсність (нікчемність) правочину. В інших випадках, навіть незважаючи на вимогу норми про письмову форму того чи іншого правочину, це положення закону потрібно розглядати як диспозитивне.

У разі недотримання сторонами письмової форми правочину для з`ясування факту його вчинення та змісту слід виходити з приписів частини другої статті 205 ЦК України; поведінка сторін, що засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Так, відповідно до додатку до договору оренди № А00125187 від 06.09.2021, згідно Акту передачі обладнання в оренду на строк з 21.02.2022 р. по 23.03.2022 р. ФОП ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 в оренду обладнання, в наступній комплектації: «риштування рамні у складі 1 шт. вартістю 86505,30 грн., вартістю оренди обладнання 120 грн./доба, що підтверджується Актом передачі обладнання в тимчасове користування від 21.02.2022 р., що відповідно до п.1.2 Договору є невід`ємною частиною Договору.

Крім того, відповідачем згідно копії прибутково касового ордеру №1 514 від 23.02.2022 року сплачено 2 800,00 грн. за договором оренди № А00125187 від 06.09.2021 року.

Враховуючи викладене та зважаючи на відсутність спеціальної норми щодо визнання договору оренди нікчемним у разі недотримання письмової форми, вказаний правочин на момент розгляду справи недійсним визнаний не був, презумпція правомірності правочину стороною відповідача не спростована.

Відповідно до статті 759 ЦПК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Отже, орендар за цим договором набуває статусу титульного володільця на певний строк, тривалість якого визначається домовленістю сторін, законом (у тому випадку, коли законом установлені максимальні (граничні) строки, а орендодавець і орендар не встановили строк оренди чи встановили більший строк) та їх волею про розірвання договору.

Таким чином, умова про строк користування майном обумовлена суттю самих відносин оренди.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06.09.2021 року між ФОП ОСОБА_1 (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) укладено Договір оренди № А00125187, за яким Орендодавець передав Орендарю обладнання за Актом від 21.02.2022 року, з вартістю оренди 120,00 грн за добу у строк з 21.02.2022 року по 23.03.2022 року .

Частиною першою статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За змістом ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Отже, ОСОБА_2 є орендарем обладнання, який у встановлений договором оренди строк орендне обладнання не повернув орендодавцю, а також не сплатив орендну плату за користування майном.

Відповідно до частин першої, третьої статті 767 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані.

Наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд (ч.1ст.782 ЦК України).

Аналіз статті 205 ЦК України свідчить, що волевиявлення учасника (-ів) правочину може виражатися в: певних діях; мовчанні; усній формі; письмовій (електронній) формі. Мовчання слід вважати вираженням волі сторони правочину, коли воно при конкретній ситуації може бути підданим оцінці як прояв волі, направленої на вчинення правочину. Законодавець передбачає можливість вираження волі сторони правочину мовчанням тільки в разі якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 205 ЦК України). Традиційним прикладом такого випадку виступає конструкція поновлення договору найму (tacite reconduction). Якщо наймач продовжує користуватися річчю після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (стаття 764 ЦК України).

Сутність поновлення договору найму полягає в тому, що договір найму автоматично поновлюється на той же самий строк за умови, що: (а) наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму; (б) відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця. При поновленні договору відбувається продовження договірних зв`язків після закінчення строку договору найму, коли наймач продовжує користуватися майном і відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця. Цей договір поновлюється на той же строк та з умовами, що були передбачені у договорі.

Разом з тим, у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

При цьому відповідно до частини третьої статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

До закінчення дії договору оренди жодна із сторін не заявила про свій намір не продовжувати його, не вчинила передбачені договором оренди дії щодо його припинення.

Враховуючи, що в порушення вимог п. 4.4. Договору оренди, до моменту закінчення обумовленого сторонами терміну оренди, ОСОБА_2 не здійснив оплату наступного погодженого сторонами періоду оренди, не повернув обладнання протягом двох днів з моменту закінчення договору оренди, а ФОП ОСОБА_1 , не сповістила ОСОБА_2 про свої наміри щодо припинення договору оренди, не забрала обладнання самостійно, тобто сторони не вчинили дій щодо його припинення, то договір оренди від 06.09.2021 року вважається автоматично неодноразово продовженим на попередній строк на тих самих умовах до 18 грудня 2022 року.

Отже, в даному випадку застосуванню до спірних відносин у разі бажання/небажання продовжити строк дії договору підлягають саме положення договору.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості по орендній платі за період з 21.02.2022 року по 18.12.2022 року (120,00 грн х 301 доба = 36120 - 2800 грн (гарантійний платіж), що становить 33320 грн підлягають задоволенню.

Оскільки відповідне обладнання, не було повернуто позивачу ФОП ОСОБА_1 , тому суд вважає що є підстави для задоволення позовних вимог про стягнення вартості неповернутого обладнання у розмірі 86505,30 грн.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення неустойки (пені), суд зазначає, що за статтями 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України).

Тобто неустойка згідно із частиною другої статті 785 ЦК України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).

Водночас неустойка за частиною другою статті 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря)з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном. Отже, передбачена частиною другою статті 785 ЦК України неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення.

Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 квітня 2021 року в справі № 910/11131/19.

Як видно із змісту позовної заяви, звертаючись до суду, позивач зазначила, що всупереч вимог договору оренди, відповідач продовжував користуватися орендним обладнанням і після закінчення строку його дії. При цьому, обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині, ФОП

ОСОБА_1 посилалися на частину другу статті 785 ЦК України, та просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) в розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням після закінчення терміну оренди за період з 24.03.2022 року по 18.12.2022 року (270 діб - 2800 грн (гарантійний платіж) у розмірі 62000 грн.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за той самий період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки вважатиметься притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 ЦК України («Плата за користування майном») і охоронна норма частини другої статті 785 ЦК України («Обов`язки наймача у разі припинення договору найму») не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Касаційного Господарського Суду Верховного Суду: від 13.02.2018 року у справі №910/12949/16, від 17.12.2018 року у справі № 906/1037/16.

За таких обставин, позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 неустойки (пені) в розмірі 62000 грн задоволенню не підлягають.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі з 21.02.2022 року по 18.12.2022 року у розмірі 33320 грн та вартості неповернутого обладнання у розмірі 86505,30 грн, а всього 119825,30 грн.

Враховуючи те, що позов задоволено частково, суд, згідно з положень ст. 141 ЦПК України, присуджує на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1198,25 грн, виходячи з розрахунку: 119825,30 грн (розмір задоволених позовних вимог) х 1846,25 грн (сума сплаченого судового збору) / 184625,30 грн (розмір заявлених позовних вимог).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 81, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 281, 354, 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позовну заяву Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором оренди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі в розмірі 33 320 (тридцять три тисячі триста двадцять гривень 00 копійок) грн, вартість неповернутого обладнання у розмірі 86505,30 (вісімдесят шість тисяч п`ятсот п`ять гривень 30 копійок) грн та судовий збір у розмірі 1198,25 (одна тисяча сто дев`яносто вісім гривень 25 копійок) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони та учасники справи:

Позивач: ФО-П ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 13.04.2023 року

Суддя Т.О. Кононенко