Справа № 585/1947/22
Номер провадження 2/585/43/23
У Х В А Л А

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - Каливод О.О.

за участі:

секретаря судового засідання - Безручко О.П.

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

за позовом

ОСОБА_3

до

відповідача ОСОБА_4

вимоги позову: про стягнення боргу за договором позики,-

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

В С Т А Н О В И В:

1. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

2. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.10.2020 року він надав ОСОБА_4 позику в розмірі 544753,37 грн. На підтвердження укладення договору позики та отримання зазначеної суми відповідач ОСОБА_4 передав йому розписку, в якій вказав, що позичав у нього 544753, 37 грн. і зобов`язується повернути до 01.02.2021 року. Однак, позичальник в установлений договором строк та по даний час йому позику не повернув.

25.07.2022 року на адресу відповідача рекомендованим листом надіслано вимогу на суму 714794,52 грн. з проханням в трьохденний строк з моменту отримання вимоги погасити заборгованість за договором позики в розмірі 714974,52 грн.

Розпискою від 08.10.2020 року встановлений термін виконання зобов`язання до 01.02.2021 року, тому саме з цього періоду починається нарахування інфляційних збитків та трьох відсотків річних.

Тому просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 724964, 74 грн., в тому числі 544753,37 грн. сума основного боргу, 154734,82 грн. інфляційні збитки, 25476,55 грн. три проценти річних від простроченої суми.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на викладені в позову обставини.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував свої заперечення мотивував тим, що керуючись нормами закону, в тому разі коли сума позики перевищує 170 грн., договір позики повинен бути укладений у письмовій формі. Дані вимоги дотримані не були. Сума позики становить 544753,37 грн., що є зовсім не логічним, і вже навіює сумніви щодо того, чи дійсно таку суму було позичено, оскільки можливо б було заокруглити і позичити 545000 грн. Однак сума зазначена до копійки, що дає підстави вважати, що було куплено товар, а у відповідь на вказану покупку ОСОБА_4 взяв обов`язок повернути витрачені кошти. ОСОБА_4 являється фізичною особою підприємцем, займається окрім іншого лісопильним та стругальним виробництвом, оптовою торгівлею деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Як зазначає ОСОБА_4 у період задовго до складання розписки і по 23.08.2022 року між ним та позивачем були досить задовільні ділові стосунки. Напевно з метою уникнення сплати податку на додану вартість, в середині 2019 року та на початку 2020 року ОСОБА_3 вирішив закупити у ДП «Роменське лісове господарство» деревну, а потім передати її для обробітку ОСОБА_4 . Факт передачі деревини ОСОБА_3 вирішив підтвердити написанням розписки, яка ОСОБА_4 була написана під тиском та погрозами. У свою чергу, ОСОБА_4 мав обробляти та продавати деревину, а виручені кошти частково передавати ОСОБА_3 . У період з середини 2019 року по 24.02.2022 року всі сторони задовольняла така співпраця. Проте з моменту вторгнення РФ на територію України, діяльність по обробітку деревини не проводилася, доходу від продажу меблів не було. ОСОБА_3 почав вимагати від ОСОБА_4 займатися роботою, але відповідач запропонував повернути йому деревину, яку не встиг обробити, та наголошував, що кошти за реалізацію частини товару вже віддав, що підтверджується підписами ОСОБА_3 в журналі про отримання коштів. Проте позивача така пропозиція не зацікавила і він звернувся до суду. В господарському суді маються справи за позовом ОСОБА_3 до ДП «Роменське лісове господарство». В ході розгляду справи № 920/120/21 судом було встановлено, що 02 січня 2020 року між ДП «Роменське лісове господарство», як продавцем, та ФОП ОСОБА_3 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу необроблених круглих матеріалів. Відповідно до умов договору ДП «Роменське лісове господарство» поставило ОСОБА_3 круглі лісоматеріали на загальну суму 148014,57 грн, на підтвердження чого були надані товарно-транспортні накладні. У свою чергу ОСОБА_3 здійснив платежі на загальну суму 122222,17 грн. Окрім того, в провадженні Господарського суду Сумської області знаходиться справа № 920/904/22, згідно якої ФОП ОСОБА_3 просить суд стягнути з ДТ «Роменське лісове господарство» 332258,87 грн. за непоставлений товар (необроблені круглі лісоматеріали) за договором купівлі продажу № 07/13-145 від 07.06.2019 року. Також у провадженні Господарського суду Сумської області є справа № 920/645/22 згідно якої ФОП ОСОБА_3 просить суд стягнути з ДАГП «Роменський агролісгосп» 435312,04 грн. в якості попередньої оплати за товар ( деревину) який не був поставлений. Тобто між ФОП ОСОБА_3 та ДП «Роменське лісове господарство» дійсно були договірні відносини щодо закупки деревини. Аналогічні відносини були із ДАГП «Роменський агролісгосп». Так як ФОП ОСОБА_3 не займається обробкою такого роду продукції, слідує, що самостійно він не мав змоги обробляти чи продавати деревину, а відтак вимушений був шукати того хто це міг зробити і мав законні підстави для цього.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України («ГПКУкраїни»),

Так, за змістом п. 1 ч. 1 цієї статті, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорахщодо правочинів,укладених для забезпечення виконаннязобов`язання,сторонами якогоє юридичніособи та(або)фізичні особи - підприємці.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: (1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та (2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці.

З показів представників сторін встановлено, що сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є фізичними особами-підприємцями.

З доводів представника відповідача, розписка написана ОСОБА_4 08.10.2020 року не є борговою розпискою в розумінні ЦК України. ОСОБА_4 зобов`язувався оплатити кошти за поставлений товар ОСОБА_3 , а саме - деревину.

ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що він дійсно фізична особа-підприємець, але спірні кошти він надавав відповідачу, не як фізичній особі -підприємцю, а як громадянину. В той же час, на які цілі були надані кошти саме в такому розмірі ( 544753 грн. та 37 коп.) ОСОБА_3 не зазначив, та пояснити суду не зміг, як і не надав підтвердження, що такі кошти у нього були.

Визначена сума коштів, яка зазначена в розписці ( із зазначенням копійок), дає суду підстави погодитися з доводами відповідача, що в цьому випадку виник спір між фізичними особами-підприємцями.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки між сторонами по справі виник спір у сфері господарських відносин, як фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до п. 1 ч. 1 стаття 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження усправі,якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України, роз`яснити позивачу ОСОБА_3 , що він має право звернутися до суду з вирішенням даного спору в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 255, ст. 256, 263 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, - закрити.

Роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з вирішенням даного спору в порядку господарського судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Сумького апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд Сумької області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 3 липня 2023 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Оксана КАЛИВОД