Справа № 484/4628/21
Провадження № 2/484/48/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Маржиної Т.В.

за участі секретаря судового засідання Сіраченко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, ціна позову 417 600 грн.,

за участю:

представника позивача адвоката Бєлоущенка А.Ж.

представника відповідачки адвоката Дорова А.О., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Бєлоущенко А.Ж., 23.11.2021 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 417 600 грн., мотивуючи тим, що 11.01.2020 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в простій письмовій формі був укладений договір позики, предметом якого є грошові кошти в сумі 16 000 доларів США, що на час звернення до суду еквівалентно 417 600 грн. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 отримала позику в сумі 16 000 доларів США на строк 1 рік і зобов`язалася повернути її при першій вимозі позивача. В лютому 2021 року ОСОБА_1 пред`явив відповідачці вимогу про повернення позики, однак відповідачка відмовилась виконати зобов`язання і повернути гроші. За таких обставин просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором позики в сумі 16 000 грн., що еквівалентно 417 600 грн.

Ухвалою суду від 24.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання, роз`яснено порядок і строки подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень проти відповіді на відзив і доказів.

20.04.2022 року представник відповідачки адвокат Доров А.О. подав відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що відповідачка не підписувала договір позики, на який посилається позивач, і не отримувала від нього грошей, обумовлених таким договором. Зазначив, що у самому договорі серед інших умов зазначено, що цей договір вступає в силу і вважається укладеним з моменту передання грошей, а позикодавець надає позику протягом одного дня з моменту підписання цього договору, однак позивач не надав доказів на підтвердження факту передання грошей, як то розписки чи акту прийому-передачі грошей тощо. Вважає, що за таких обставин договір позики, на який посилається позивач як на підставу своїх вимог, є неукладеним, відповідачка грошей за цим договором не отримувала і не має обов`язку їх повертати. Звернув увагу також і на те, що у договорі наявні виправлення, що свідчить про його недійсність, і що позивач не надав суду доказів пред`явлення вимоги про повернення позики. За таких обставин просив відмовити в задоволенні позову за його недоведеністю.

26.01.2022 року представник позивача адвокат Бєлоущенко А.Ж. подав відповідь на відзив, в якій фактично повторив зазначені в позові обставини і додав, що доданий до позову договір позики є підтвердженням того, що відповідачка отримала гроші за договором і зобов`язалася їх повернути. Зазначив, що відповідачка на підтвердження безгрошовості договору не надала жодних доказів.

До відповіді на відзив представник позивача додав оригінал договору позики, укладеного між сторонами 11.01.2020 року.

Ухвалою суду від 06.04.2022 року за клопотанням представника відповідачки адвоката Дорова А.О. в наданій справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлене питання про те, чи виконаний підпис у договорі позики від 11.01.2020 року /а.с.63/, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в графі "позичальник" ОСОБА_2 або іншою особою. Провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта.

Ухвалою суду від 06.04.2022 року зобов`язано відповідачку ОСОБА_2 невідкладно з`явитися до суду для надання експериментальних зразків почерку і підпису для дослідження їх експертами при проведенні судово-почеркознавчої експертизи, а також невідкладно надати до суду оригінали документів, які містять вільні зразки її підпису та почерку.

08.04.2022 року відповідачка виконала вимоги ухвали суду.

08.04.2022 року справу направлено до експертної установи для проведення експертизи.

11.01.2023 року справа повернулася до суду з висновком експерта.

Ухвалою суду від 18.01.2023 року відновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання на 16.02.2023 року.

Ухвалою суду від 16.02.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 14.03.2023 року.

14.03.2023 року через неявку всіх учасників справи судовий розгляд відкладено на 13.04.2023 року.

Сторонами не подано інших заяв по суті справи.

Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органів влади та місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними і достатніми.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що між сторонами: ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_2 як позичальником, в простій письмовій формі 11.01.2020 року укладено договір позики, оригінал якого знаходиться у справі /а.с.63/.

За умовами зазначеного договору позикодавець ОСОБА_1 надає позичальнику ОСОБА_2 позику, а остання зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк (п.1.1 договору). Відповідно до п.2.1 сума позики становить 16 000 доларів США. Відповідно до п.2.2 договору у разі, якщо фактичний розмір позики, наданої позичальнику за цим договором, виявиться меншим, ніж це зазначено у п. 2.1, сумою позики вважатиметься фактично надана сума коштів. Відповідно до п.2.3 договору відсоткова ставка за цим договором складає 5% річних. Відсотки сплачуються позикодавцю щомісячно, починаючи з дня укладення договору позики. Відповідно до п.3.1 договору позикодавець надає позику протягом одного дня з моменту підписання цього договору. Відповідно до п.3.2 позика надається в готівковій формі. Відповідно до п.4.1 договору строк позики становить 1 рік з моменту отримання коштів позичальником. Строк, вказаний у п.4.1, може бути продовжений за згодою сторін (п.4.1).

Згідно до п.5.1 договору позика повертається позикодавцю на його вимогу у строк, вказаний в п.4.1 цього договору. Позичальник має право повертати позику частинами (п.5.2 договору). Відповідно до п.6 цей договір набуває чинності з момент надання суми позики позичальнику і діє до моменту його остаточного виконання.

Договір підписано ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи № 22-5963 від 01.12.2022 року підпис від імені ОСОБА_2 , розміщений у графі «позичальник» договору позики від 11.01.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконаний самою ОСОБА_2 /а.с.137-140/.

За таких обставин факт підписання і укладення сторонами зазначеного вище договору позики судом достовірно встановлений.

Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх вимог і заперечень сторонами суду не подано.

До правовідносин, що виникають з договору позики, застосовуються наступні норми права.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір позики, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

В силу ст.ст. 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі. Зазначене у повній мірі стосується зобов`язань, пов`язаних з позикою, які не виконані належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права, а також реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст. 207 ЦК України).

Частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Такий доказ повинен містити в собі визначені законом і сторонами істотні умови правочину.

Після надходження до суду висновку почеркознавчої експертизи відповідачка факт укладання нею договору позики не оспорювала. Також не оспорювала і факт невиконання взятих на себе зобов`язань за вказаним договором, посилаючись лише на безгрошовість договору позики. Проте, оспорюючи отримання саме грошової суми, відповідачка будь-яких доказів того, що гроші вона не отримувала, суду не надала.

Факт укладення договору, його умови та факт отримання грошей, а також факт невиконання боржником зобов`язань щодо повернення позики підтверджені самим договором. Укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальниці, внаслідок чого у неї виникло боргове зобов`язання перед позивачем.

Факт безгрошовості угоди у відповідності до ст.1051 ЦК відповідачка не довела, хоча за приписами ст.81 ЦПК України такий обов`язок покладено саме на неї.

До того ж, ОСОБА_2 до моменту пред`явлення до неї позову про повернення боргу не оспорювала договір позики від 11.01.2020 року з підстав неотримання нею грошових коштів.

Доводи представника відповідачки про обов`язковість складання розписки чи іншого боргового документу, який підтверджував би факт отримання позичальницею грошових коштів за вказаним письмовим договором, є помилковими, оскільки договір позики укладений у письмовій формі та його зміст підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальниці та відповідно, отримання останньою цих коштів (протилежного судом не встановлено).

За встановлених судом обставин, що наведені вище, наявні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача суми боргу у розмірі 16 000 доларів США.

Згідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1,2 ст. 192 ЦК України). Такі випадки передбачені ст. 193, ч.4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відповідно до курсу національного банку України станом на 13.11.2021 року курс гривні по відношенню до долара США складав 26,1022 грн. /а.с.8/. Як зазначено вище, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Оцінюючи в сукупності надані сторонами докази з точки зору їх належності, достовірності, допустимості і взаємозв`язку, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. З відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 11.01.2020 року в сумі 16 000 доларів США, що еквівалентно 417 600 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 цієї статті у разі задоволення позову інші судові витрати також покладаються на відповідача.

Оскільки позов задоволено повністю, судові витрати позивача по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню відповідачкою, а витрати відповідачки на проведення почеркознавчої експертизи відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 77-80, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 11.01.2020 року задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , борг за договором позики від 11 січня 2020 року в сумі 16 000 (шістнадцять тисяч) доларів США, що еквівалентно 417 600 (чотириста сімнадцять тисяч шістсот) грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 4 176 (чотири тисячі сто сімдесят шість) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: 55264,

Повний текст рішення виготовлений 13.04.2023 року.

СУДДЯ: