Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.04.2023 Справа №1915/2789/2012

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Івашків О.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2012 року, позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, відповідно до якого просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо її дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити її опікуном щодо неповнолітньої дитини, визначити місце проживання дитини по АДРЕСА_1 , а також стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , у розмірі частини усіх видів доходу, але не менше 1/3 прожиткового мінімуму, встановленого на день стягнення для дитини відповідного віку.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що вона є тіткою неповнолітньої ОСОБА_4 . Упродовж чотирьох років відповідач не виявляє щодо своєї дитини материнського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, неадекватно поводиться з дочкою, не надає коштів на її харчування та утримання, не займається її духовним розвитком, хворіє наркоманією, у зв`язку з чим перебуває на обліку у наркологічному диспансері. Усі питання щодо виховання та утримання неповнолітньої ОСОБА_4 вирішуються позивачем ОСОБА_1 самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. На день подачі позову, ОСОБА_3 проживає із новим чоловіком, який є також наркозалежний та позбавлений батьківських прав, на їх поведінку із скаргами зверталися неодноразово в органи внутрішніх справ. Враховуючи те, що мати дитини, із 2007 року, проживає без дочки та жодного із покладених законом батьківських обов`язків не виконує, позивач неодноразово зверталася в орган опіки та піклування та органи внутрішніх справ із скаргами на її поведінку. 14.12.2011 р. службою у справах дітей було проведено перевірку та складено акт обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання дитини, по АДРЕСА_1 , згідно якого для дитини створені всі необхідні умови для проживання, здорового та всебічного розвитку. Зазначила, що на момент подачі позову, ОСОБА_3 власним житлом не забезпечена, про свою доньку не піклується, не забезпечує належних умов для її проживання, виховання та навчання, дитина повністю позбавлена батьківської опіки зі сторони матері. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та утримання доньки.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2012 року відкрито провадження у даній справі.

Справа розглядалась судом неодноразово. Постановою ВС від 20.11.2019 року у даній справі скасовано заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12.10.2012 року, додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29.10.2012 року, постанову Тернопільського апеляційного суду від 19.08.2019 року та додаткову постанову Тернопільського апеляційного суду від 23.08.2019 року, справу передано на новий розгляд.

30 січня 2020 року, відповідач ОСОБА_3 подала суду відзив на позов, у якому позовних вимог не визнала, вважає їх безпідставними та необгрунтованими. Зазначає, що згідно наявних при матеріалах справи, довідок, ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 проживала без реєстрації. У квартирі АДРЕСА_2 позивачка проживала із чоловіком ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_6 .. Із наведеного вбачається, що дитина ОСОБА_4 не проживала в сім`ї ОСОБА_1 , а тому вважає, що остання не мала права на звернення до суду із даним позовом. Крім того, відповідно до наявних в матеріалах справи актів від 06.06.2008 року та 11.02.2009 року, дитина ОСОБА_4 проживала із нею в АДРЕСА_3 . Також, зазначає, що неповнолітня ОСОБА_4 час від часу знаходилась в квартирі АДРЕСА_1 , оскільки там проживала ОСОБА_7 , яка допомагала ОСОБА_3 у вихованні та утриманні її доньки. Крім того, складені акти від 06.06.2008 року та від 11.02.2009 року, на які позивачка посилалась, як на підставу позбавлення батьківських прав відповідача, були складені посадовими особами служби у справах дітей Лановецької РДА. Також вважає, що при матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач на час розгляду справи хворіла наркоманією та проживала з іншими наркозалежними особами, не приймала участі у вихованні своєї дитини. Так, згідно наявних при матеріалах справи письмових доказів, ОСОБА_3 на диспансерному обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває та не перебувала, до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. За період відсутності відповідача на території України, остання систематично робила грошові перекази та передавала речові та продуктові передачі на ім`я позивачки для забезпечення належного матеріального утримання та розвитку своєї дитини. Зокрема, згідно квитанцій, які збереглися, ОСОБА_3 за період з травня 2014 року до листопада 2018 року вона перерахувала ОСОБА_8 близько 2 500 євро. При цьому, включно до листопада 2018 року ОСОБА_3 вільно спілкувалась зі своєю дочкою засобами мобільного зв`язку та за допомогою мережі Інтернет, після чого зв`язок з ОСОБА_4 обірвався через дії позивача. Вважає, що наведені нею обставини свідчать про те, що вона належним чином виконувала свої батьківські обов`язки та намагалась забезпечити свою дочку матеріально, а також постійно спілкувалась з нею. Також вказала, що її дочка на даний час є ученицею Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4, проте, в 2019 році школу не відвідувала, з невідомих для неї причин. З 28.10.2019 року на підставі заяви опікуна ОСОБА_9 , ОСОБА_4 була переведена на сімейну (домашню) форму навчання. ОСОБА_4 знаходиться на обліку в поліклінічному педіатричному відділенні №1 КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня». Медична документація (історія розвитку дитини) знаходиться на руках у ОСОБА_9 , яка не повертає її в заклад. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини №362 від 31.10.2019 року було доручено службі у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради підготувати проект рішення про припинення опіки над малолітньою дитиною ОСОБА_4 та передачі матері ОСОБА_3 на виховання. ОСОБА_3 неодноразово намагалась побачитись з дитиною, однак, зазначила, що позивач перешкоджає зустрічі матері з дитиною, приховує ОСОБА_4 від оточуючих. У зв`язку із цим, відповідачка неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу протиправної поведінки позивачки та вчинення нею кримінальних правопорушень, у тому числі відносно дитини ОСОБА_4 . Вказує на те, що ОСОБА_10 протиправно не допускає її до дитини ОСОБА_4 , штучно створюючи видимість відсутності участі матері дитини у її вихованні та утриманні. Вважає, підстав для позбавлення її батьківських прав не було та не має на даний час, а тому позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають.

10.02.2020 року ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, у якому зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , де з 2007 року з нею та її матір`ю ОСОБА_7 , постійно проживала неповнолітня ОСОБА_4 , яку залишила відповідач. Зазначила, що медичну карту дитини, відповідач самостійно передала їй, оскільки ОСОБА_4 опікувалась тільки позивач, лікувала, доглядала, поставила на облік в дитячу поліклініку, підтвердженням чого є запис в медичні картці про те, що неповнолітня вибула в м. Тернопіль 30.04.2008 року. Із своїм чоловіком ОСОБА_5 нею було розірвано шлюб в 2001 році згідно судового рішення. Згідно висновку органу опіки та піклування від 18.07.2012 року №1128, обстеживши умови проживання відповідача по АДРЕСА_4 , орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно її малолітньої дитини. Відповідач на засіданні комісії була присутня та була обізнана із питанням яке розглядалось. Неповнолітня дитина була травмована поведінкою відповідача та з жахом згадує те, що вона змушена була бути присутньою з новими мешканцями відповідача, бачити поведінку, яка принижувала честь та гідність дитини. Дитина ОСОБА_11 хворіє з народження та потребує коштів на своє лікування, що підтверджується консультативними висновками. Неповнолітня ОСОБА_12 проживала у незадовільних умовах у м.Ланівці, а тому від народження знаходилась на обліку у службі в справах дітей Ланівецької РДА. Зазначає, що вона не вчиняла дій направлених на розлучення відповідача із дочкою, оскільки ОСОБА_3 залишила дитину її особисто та віддала з власної волі. ОСОБА_3 не приховує, що весь цей час вона проживала та працювала в Іспанії у своєї матері, а тому отримувала доходи неофіційно. Відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення медичного огляду та лікування дитини, необхідного харчування, не створює умов для отримання нею гідної освіти. Таке, загалом байдуже, відношення відповідача до своєї дитини завдало непоправної шкоди її здоров`ю, ведення ненормального способу життя, спонукало позивача звернутися в суд із позовом про позбавлення її батьківських прав.

24 травня 2021 року у даній справі закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити з підстав наведених у позові та відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Покотило Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та проти їх задоволення заперечили з підстав наведених у відзиві на позов.

Відповідач ОСОБА_3 суду пояснила, що вона проживала разом із дитиною ОСОБА_11 у АДРЕСА_3 з 2006 по 2012 рік. У подальшому в 2013 році, виїхала за кордон в Іспанію на заробітки до своєї матері, де перебувала до 2018 року. Неповнолітню дитину ОСОБА_12 залишила з прабабусею ОСОБА_11 , яка проживала по АДРЕСА_5 . Також, зазначила, що дитина разом із нею у 2011 році проживала по АДРЕСА_4 разом із її мешканцем з яким вона хотіла створити сім`ю. Підтвердила, що неповнолітня ОСОБА_12 з 2014 рік по даний час проживає із позивачем по АДРЕСА_5 . Зазначила, що дитина у школу в малолітні роки не водила. Підтвердила, що в 2012 році вона була присутня на засіданні опікунської ради, де вирішувалось питання про позбавлення її батьківських прав, проте, яке рішення було прийняте з цього приводу не цікавилась, в судовому засіданні під час розгляду даної справи в 2012 році присутня не була. Вказала, що під час перебування за кордоном, вона передавала на утримання дитини гроші та продукти харчування. Проте, що прабабуся з якою вона залишила проживати дитину через деякий час померла та вихованням дитини займався позивач, їй відомо не було. Також, пояснила, що чула від позивача про сексуальне насильство із дитиною зі сторони її співжителя, яке мало місце під час проживання дитини за адресою: АДРЕСА_4 , проте не цікавилась та не зверталась в правоохоронні органи щодо цього. Зазначила, що на даний час позивачем ОСОБА_1 чиняться перешкоди у спілкуванні із дитиною, у 2017 році спілкувалась із дитиною через повідомлення в мобільних додатках, просить не позбавляти її батьківських прав.

Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Королюк А.Б.в судовому засіданні підтримала висновок комісії з питань захисту прав дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначила, що відповідач не цікавилась своєю дитиною з 2007 року, її життям, розвитком та станом здоров`я, а тому є всі підстави для позбавлення її батьківських прав. При прийнятті рішення просила врахувати якнайкращі інтереси дитини.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 23 лютого 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лановецького районного управління юстиції Тернопільської області) і її матір`ю є ОСОБА_3 . Відомості про батька дитини ОСОБА_13 записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, тобто на підставі заяви матері.

Як вбачається із актів обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , від 06 червня 2008 року та від 11 лютого 2009 року, складеними спеціалістами Служби у справах неповнолітніх та дітей Лановецької районної державної адміністрації, неповнолітня ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю ОСОБА_3 у АДРЕСА_3 . Санітарно-гігієнічні умови не відповідають нормі, у хаті брудно, неохайно, їсти не наварено, неприємний запах, розкидано сміття, взаємостосунки в сім`ї негативні.

Відповідно до акту №17 від 20 березня 2012 року, складеного за участю комісії ОСОБА_14 начальника БУ-1, ОСОБА_15 , в присутності сусідів, які проживають на АДРЕСА_6 ОСОБА_16 , кв. АДРЕСА_7 ОСОБА_17 , власника кв. АДРЕСА_5 ОСОБА_1 , зі слів сусідів встановлено, що ОСОБА_4 із 2007 року по даний час проживає в кв. АДРЕСА_1 , без реєстрації.

Згідно довідки Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд №2 від 20.10.2011 року №134, позивач ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 проживає без реєстрації.

Згідно довідки ПП «Дружба сервіс-житло 1» від 03.11.2009 року №7092 ОСОБА_1 була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 разом з чоловіком ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_6 .

Як вбачається із наявного при матеріалах справи інформації, викладеній у листі Лановецького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді №21/3-02 від 18 січня 2007 року, в ході здійснення соціального інспектування особи молодіжного віку, засудженого до покарань не пов`язаних з позбавленням волі, ОСОБА_18 , виявлена особа ОСОБА_19 ( АДРЕСА_3 ), що є його співмешканкою, яка виховує малолітню дитину. Санітарно-гігієнічні умови проживання сім`ї незадовільні.

Згідно інформації викладеній у довідці Лановецької комунальної ЦРЛ від 24.05.2019 року №496, ОСОБА_3 на диспансерному обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває та не перебувала.

Згідно довідки КНП «Тернопільський обласний наркологічний диспансер» №16 від 22.01.2020 року будь-яких наркотичних чи психотропних речовин у ОСОБА_3 не виявлено.

Згідно довідки серії ААА №0816774 МВС України, ОСОБА_3 на території України станом на 21.01.2020 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Згідно інформації, викладеній у листі Управління освіти і науки Тернопільської міської ради №1513/03 від 23.08.2019 року, а також інформації, зазначеній у листі Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 від 31.10.2019 року №145/02/12 та від 03.01.2020 року №01/02-12, неповнолітня ОСОБА_4 , на даний час, є ученицею Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4. В 2019 році дитина школу не відвідувала. Із 28.10.2019 року на підставі заяви опікуна ОСОБА_9 . ОСОБА_4 була переведена на сімейну (домашню) форму навчання.

Як вбачається з інформації, викладеній у листі Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області від 03.01.2020 року №П-149аз, ОСОБА_3 , у період із серпня 2019 року по листопад 2019 року, неодноразово зверталася у Тернопільський відділ поліції ГУНП в Тернопільській області із заявами щодо незаконного утримання ОСОБА_1 її дитини ОСОБА_4 .

Згідно довідки від 20 січня 2020 року, наданої ФОП ОСОБА_20 , в період часу із 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, ОСОБА_3 неодноразово передавала продукти харчування, одяг, оргтехніку, інші побутові речі на ім`я ОСОБА_1 в м. Тернопіль (Україна) із Іспанії (м.Мадрид).

Як вбачається із витягу із протоколу засідання опікунської ради №29 від 27 квітня 2012 року, слухали заяву ОСОБА_1 , яка зазначила, що ОСОБА_3 більше чотирьох років не виконує батьківські обов`язки, а саме: матеріально не забезпечує, не турбується про розвиток дитини ОСОБА_11 , яка потребує лікування. Дитина більше чотирьох років перебуває на утриманні тітки ОСОБА_1 та прабабусі ОСОБА_7 .

Із Висновку органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2006 року народження, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 18 липня 2012 року №1128, вбачається, що зі слів ОСОБА_1 , мати дитини ОСОБА_3 не виконує батьківських обов`язків щодо виховання та утримання доньки, не створює умов для фізичного, духовного та морального розвитку, а тому позбавлення її батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , 2006 року народження, є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Судом також із вказаного висновку встановлено, що відповідач ОСОБА_3 була присутня на зазначеному засіданні під час розгляду питання про позбавлення її батьківських прав, висловивши своє заперечення щодо цього.

Також, із наданої позивачем копії медичної документації неповнолітньої ОСОБА_4 з`ясовано, що неповнолітня перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра та потребує пихо-педагогічної корекції (довідка від 09.04.2012 видана амбулаторно-поліклінічним відділенням Тернопільської обласної клінічної психо-неврологічної лікарні). Крім цього, неповнолітня ОСОБА_4 неодноразово проходила стаціонарне лікування у зазначеному лікувальному закладі з діагнозом: розлади емоцій та поведінки дитячого віку на резидуально-органічному фоні, гіперкінетичний синдром (виписка з історії хвороби №7914 за період з 18.08 по 10.10.2016р).

Як вбачається з інформації Тернопільської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №4 Тернопільської міської ради від 25.09.2019 року, адресованій начальнику служби у справах неповнолітній та дітей Тернопільської міської ради, ОСОБА_4 навчається у школі з першого класу, має статус дитини позбавленої батьківського піклування. За весь час навчання ОСОБА_11 , класний керівник, адміністрація школи спілкується з опікуном Олександри ОСОБА_1 , яка завжди цікавиться навчанням дитини, її успішністю, труднощами, відвідує батьківські збори, співпрацює із класним керівником, з шкільним психологом, соціальним педагогом. Дитина пропускає навчання лише через хворобу або з поважних причин, усі пропуски підтверджені відповідними довідками та заявами. З вересня 2013 року до вересня 2019 року класний керівник, адміністрація закладу жодного разу не бачили та не спілкувались телефоном з біологічною матір`ю ОСОБА_21 05.09.2019 року в школу прийшла мита ОСОБА_21 та поцікавилась вперше за 7 років навчанням дитини в школі. Жодного разу в розмовах психолога та соціального педагога з Олександрою на запитання про маму вона відповідала, що її мамою є ОСОБА_22 .

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 26.12.2012 року №2305 «Про встановлення опіки та надання соціального статусу малолітній дитині», надано малолітній дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 соціальний статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Встановлено опіку над малолітньою дитиною ОСОБА_4 . Призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 опікуном малолітньої дитини ОСОБА_4 для захисту її прав та інтересів. Зобов`язано ОСОБА_1 виконувати обов`язки опікуна малолітньої дитини ОСОБА_4 .

Як вбачається із копії будинкової книги для прописки громадян, що мешкають в будинку АДРЕСА_3 , неповнолітня ОСОБА_4 зареєстрована за вказаною адресою з 28.02.2007 року.

Суд не бере до уваги надані відповідачем квитанції про переказ коштів на утримання дитини за період у період 2016-2017 років, оскільки належним чином зазначені письмові докази не було перекладено на мову на якій ведеться судочинство та із них не можливо встановити мету такого перерахування. У судовому засіданні позивач заперечила щодо перерахування коштів відповідачем на утримання дитини у вказаний період.

Як вбачається з інформації Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 04.01.2018 року №В-392/1/3.1-09-35, адресованого ОСОБА_1 , розмір заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 , яка виникла на підставі ухваленого у даній справі заочного судового рішення, яке виконувалось державною виконавчою службою, станом на 01.12.2017 року становила 45 464, 0 грн.

Як вбачається із даних амбулаторної картки неповнолітньої ОСОБА_4 , відмову від профілактичних щеплень від 15.04.2010 року дитині ОСОБА_3 складено позивачем ОСОБА_1 . Медичні обстеження неповнолітній ОСОБА_4 у 2012-2013 році за результатами яких складено висновок про стан здоров`я проводились із згоди опікуна ОСОБА_1 .

Як вбачається із долучених позивачем фотографій дитячого віку неповнолітньої ОСОБА_4 на них зафіксовано проведення дозвілля дитини разом із ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представником відповідача надано переписку із неповнолітньої ОСОБА_4 у мобільному додатку для дзвінків та обміну повідомленнями, яке міститься у телефоні відповідача в 2017 році.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 , яка є сусідкою позивача підтвердила суду ту обставину, що неповнолітня ОСОБА_4 проживає по АДРЕСА_5 з 2007 року по даний час, разом із позивачем, яка є її опікуном. Також їй відома відповідач, яка час від часу була присутня у квартирі АДРЕСА_5 із своїм співжителем ОСОБА_18 . З 2008 року, відповідач ОСОБА_3 перестала з`являтись за місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_4 до 2019 року, у якому з`явилась один раз. Вихованням, утриманням та піклуванням неповнолітньої ОСОБА_4 увесь час займається та займалась позивач, починаючи із дитячих років ОСОБА_11 до сьогоднішнього дня, відводила її у школу, займалась її лікуванням. Підтвердила те, що неповнолітня ОСОБА_4 вважає позивача своєю матір`ю. Також, підтвердила ту обставину, що відповідач у 2019 році передавала для неповнолітньої ОСОБА_4 мобільний телефон.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 підтвердила суду те, що позивач з 2007 року по даний час займається вихованням, утриманням, піклуванням неповнолітньої ОСОБА_4 . Зазначила, що їй відомо, що відповідач вживала наркотичні засоби в 2012 році, оскільки була очевидцем цього, а також прала участь у слідчих діях під час документування події злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотиків, у якості пойнятої. Відповідача ОСОБА_3 не бачила за місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_4 з 2007 року по 2019 рік, після появи якої у неповнолітньої ОСОБА_4 відбулось погіршення психічного здоров`я та відбувся психічний зрив, після якого вона змушена була проходити лікування.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 підтвердила суду те, що вона у якості працівника органу опіки та піклування в 2011 році проводила обстеження умов проживання відповідача у квартирі по АДРЕСА_4 , яке було в незадовільному стані та потребувало ремонту, під час якої була відсутня неповнолітня ОСОБА_4 . Також в подальшому, вона на підставі звернення прокуратури Тернопільської області була залучена до комісії, яка проводила обстеження умов проживання неповнолітньої ОСОБА_4 по АДРЕСА_5 , під час якого було встановлено присутність дитини та задовільні умови проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 суду пояснила, що вона є лікуючим психіатром неповнолітньої ОСОБА_4 , починаючи з 2012 року після звернення ОСОБА_1 , як опікуна. Зазначила, що у неповнолітньої ОСОБА_4 було діагностовано психічні розлади, які виникли внаслідок наркотичної залежності її матері після народження. Вказала, що виключно лікуванням неповнолітньої ОСОБА_4 займається лише позивач, відповідач не цікавився здоров`ям дитини з 2012 року по даний час. Також зазначила, що в 2019 році у дитини спостерігалось різке погіршення її психічного стану, зумовлене появою відповідача, у дитини відбувся стрес, вона почала панічно боятись відповідача, у зв`язку із чим, змушена була проходити курс лікування у тому числі стаціонарно в психіатричному відділенні.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини №362 від 31.10.2019 року було вирішено доручити службі у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради підготувати проект рішення про припинення опіки над малолітньою дитиною ОСОБА_4 та передачі матері ОСОБА_3 на виховання, однак такого рішення зазначений органом на даний час прийнято не було.

Згідно інформації Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 від 21.12.2020 року № 135/02-12, ОСОБА_3 не цікавиться навчанням дитини, її успішністю та труднощами, в навчальний заклад з`явилась один раз від початку навчання дитини у школі, 5 вересня 2019 року, з особистим питанням. З вересня 2013 року ні класний керівник, ні адміністрація закладу не бачили та не спілкувалися будь-якими засобами зв`язку з матір`ю дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету №60 від 02.02.2021 року, орган опіки та піклування, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На засіданні комісії неповнолітня ОСОБА_4 повідомила, що не має бажання проживати та підтримувати будь-які контакти з ОСОБА_3 та вважає, що вона не приймає участі у її житті, не цікавиться її навчанням, успіхами, духовним та фізичним розвитком. Дитина боїться ОСОБА_27 та бажає, щоб вона її взагалі не турбувала. ОСОБА_11 має бажання проживати з ОСОБА_1 , яку називає мамою.

Неповнолітня ОСОБА_3 в судовому засіданні, в присутності психолога, суду пояснила, що відповідач ОСОБА_3 не опікується нею, як матір із народження, вона із дитячих років постійно проживає із позивачем по АДРЕСА_1 , яку вона вважає своєю матір`ю та яка піклується про неї. Висловила думку про позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до неї.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно із частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Як зазначив ВС у своїй постанові від 29.09.2021 року у справі №459/3411/18, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 2, 4 ст.29 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу вимог ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Частиною 3 ст. 166 Сімейного кодексу України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Суд розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наведені докази, в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини, слід задовольнити частково. Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім цього, вважає, що слід стягувати із ОСОБА_3 у користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі (однієї четвертої) частки усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29 лютого 2012 року та до досягнення дитиною повноліття.

Задовольняючи позов частково у цій частині, суд вважає, що матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_3 , у порушення вимог ст..150 СК України свідомо не виконує покладені на неї обов`язки щодо виховання та розвитку свої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Так, після народження ОСОБА_4 , у 2007 році відповідач утримувала дитину в неналежних санітарно-гігієнічних умовах, що підтверджено актами обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , від 06 червня 2008 року та від 11 лютого 2009 року. В подальшому, свідомо залишила неповнолітню ОСОБА_4 на виховання та утримання особі похилого віку по АДРЕСА_1 , виїхавши у 2012 році на тривалий час за кордон. З 2007 року по даний час вихованням та утриманням неповнолітньої дитини займається позивач, що підтверджено наведеними дослідженими у судовому засіданні доказами, неповнолітня ОСОБА_4 вважає ОСОБА_1 своєю матір`ю, яка із змалку опікувалась нею, водила її у школу, проводила дозвілля та організовувала надання їй медичної допомоги, постійно піклувалась про неї. Такі обставини знайшли своє підтвердження у показаннях свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , а також у наведених вище письмових доказах, даними медичної документації, інформації із навчального виховного закладу, де навчається неповнолітня ОСОБА_3 . При цьому, суд враховує думку неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , висловлену нею під час судового засідання та про яку вона зазначила під час засідання опікунської ради. Крім цього, суд не бере до уваги докази надані ОСОБА_3 , як належне виконання своїх батьківських обов`язків, а саме, перерахування коштів із за кордону та переписку із дочкою у мобільних додатках, оскільки квитанції, які були надані стороною відповідача із цього приводу належним чином не було перекладено, із них не можливо зрозуміти мету спрямування таких коштів, а переписка з дитиною в мобільних додатках, на думку суду, не може свідчити про належне виконання матір`ю своїх обов`язків по вихованні дитини. Крім цього, при прийнятті рішення, суд бере до уваги висновки органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 18 липня 2012 року №1128, а також рішенням виконавчого комітету №60 від 02.02.2021 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_4 та вважає їх обґрунтованими, такими, що прийняті з урахуванням якнайкращих інтересів дитини. При цьому, суд відкидає твердження представника відповідача про те, що опікун ОСОБА_1 не мала права звертатись із даним позовом, оскільки такі твердження спростовуються наведеними доказами, які свідчать, що позивач проживав із неповнолітньою ОСОБА_4 без реєстрації станом на лютий 2012 року.

Крім цього, при визначенні розміру аліментів, які слід стягувати із відповідача у користь позивача на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 суд враховує стан здоров`я дитини та особи, з якої слід стягувати аліменти, а також її матеріальний стан, перебування на її утриманні ще однієї малолітньої дитини, гарантовано визначений розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 06 до 18 років державою, та вважає, що зазначений розмір аліментів відповідач спроможна сплачувати.

Щодо вимог позивача про визначення місця проживання дитини по АДРЕСА_1 та призначення її опікуном, суд зазначає, що рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 26.12.2012 року №2305 «Про встановлення опіки та надання соціального статусу малолітній дитині» було надано малолітній дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 соціальний статус дитини, позбавленої батьківського піклування, встановлено опіку над малолітньою дитиною ОСОБА_4 та призначено ОСОБА_1 її опікуном, відтак таке питання уже було вирішене зазначеним органом. Також, суд зазначає, що частиною 2, 4 ст.29 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Оскільки на момент розгляду справи та ухвалення рішення неповнолітня ОСОБА_4 досягла чотирнадцятирічного віку, тому вона вправі самостійно визначати своє місце проживання в силу зазначених вимог закону.

Крім того, в силу вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь держави слід стягнути 429,20 грн. судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265, 280-284, 289 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини, задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати із ОСОБА_3 у користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі (однієї четвертої) частки усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29 лютого 2012 року та до досягнення дитиною повноліття.

У решті позовних вимог, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 у користь держави судовий збір в розмірі 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн. 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду у повному обсязі складене 14 квітня 2023 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан