Ухвала

13 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 759/7100/22

провадження № 61-4897ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року

та постанову Київського апеляційного суду від 15 березня 2023 року

у справі за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Фірма «Т.М.М.» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.М.М.»

(далі - ТОВ «Фірма «Т.М.М.») про захист прав споживачів.

Позовна заява мотивована тим, що 11 червня 2014 року за пропозицією ТОВ «Фірма «Т.М.М.» ОСОБА_1 підписав додаткову угоду

від 11 червня 2014 року № 1, в якій пункт 1 додатку № 2 до договору

від 14 лютого 2014 року № 95ж/Ч2-13 викладений у новій редакції про окремий для ОСОБА_1 тариф з 11 червня 2014 року за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційні послуги) в сумі 3,50 грн за 1 кв. м квартири (131 кв. м). Тобто, оскільки загальна площа квартири позивача складає 131 кв. м, плата за експлуатаційні послуги має становити 458,50 грн.

Проте, у порушення прав споживача та умов додаткової угоди, відповідач продовжує надавати рахунок/рахунки, які не відповідають її змісту та визначеному сторонами тарифу.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд про захист прав споживача шляхом:

- визнання протиправними та незаконними дій ТОВ «Фірма «Т.М.М.» щодо складання, надання/направлення рахунку/рахунків, які не відповідають додатковій угоді від 11 червня 2014 року № 1 та пункту 1 додатку № 2

до договору від 14 лютого 2014 року № 95ж/Ч2-13;

- зобов`язання відповідача надавати рахунок/рахунки

на житлово-комунальні послуги, які б відповідали додатковій угоді

від 11 червня 2014 року № 1 та пункту 1 додатку № 2 до договору

від 14 лютого 2014 року № 95ж/Ч2-13, а саме - послуги з утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційні послуги), з 11 червня 2014 оку за 1 кв. м. квартири (131 кв. м) за тарифом 3,50 грн за 1 кв. м,

що становить 458,50 грн.

Святошинський районний суд міста Києва своїм рішенням від 06 грудня 2022 року (у складі судді Шум Л. М.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Київський апеляційний суд своєю постановою від 15 березня 2023 року

(у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Писаної Т. А.) рішення Святошинського районного суду міста Києва своїм рішенням від 06 грудня 2022 року залишив без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що тариф на послуги щодо утримання будинку АДРЕСА_1 , неодноразово змінювався, що повністю відповідає пункту 3.5 договору про надання

житлово-комунальних послуг від 14 лютого 2014 року № 95ж/Ч2-13, за умовами якого вартість послуг може бути змінена сторонами із врахуванням положень законодавства, що регулюють порядок формування тарифів та інших послуг, обумовлених даним договором, у випадку таких тарифів у бік збільшення/зменшення.

06 квітня 2023 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року

та постанову Київського апеляційного суду від 15 березня 2023 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимоги про захист прав споживачів,

а саме: визнання протиправними та незаконними дій ТОВ «Фірма «Т.М.М.» щодо складання, надання/направлення рахунку/рахунків; зобов`язання відповідача надавати рахунок/рахунки на житлово-комунальні послуги.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Фірма «Т.М.М.» про захист прав споживачів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук