Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/3155/22
Провадження № 2/209/56/23
РІШЕННЯ

іменем України

"11" квітня 2023 р. м.Кам`янське

Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Лобарчук О.О.

при секретарі: Золотих Л.М.

ррозглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Кам`янське Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васильцова Ольга Миколаївна до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки, виділ частки та визнання права власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Васильцова О.М. звернувся до суду з позовом, в якому просить: поділити земельну ділянку загальною площею 0,0535га, кадастровий номер: :01:020:0031, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; виділити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0535га, кадастровий номер: :01:020:0031, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати право власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на виділену 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0535га, кадастровий номер: :01:020:0031, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказано, що на підставі додаткового рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 лютого 2009 року у справі №2-3487 за ОСОБА_3 визнано право власності на об`єкт нерухомого майна розташованого по АДРЕСА_1 , до якого входить частина житлового будинку А-1, загальною площею 57,6 кв.м. Під розміщення нерухомого майна розташованого по АДРЕСА_1 , рішенням Дніпродзержинської міської ради від 24.11.2006 № 71-06/V було передано ОСОБА_3 , 1/2частину земельної ділянкизагальна площа 0,0535га без виділення частки в натурі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що засвідчує свідоцтво про смерть НОМЕР_2 від 14 травня 2020 року. Після смерті ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2020, спадкова справа 437/2020, спадкоємцем житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, загальною площею 0,0535га, кадастровий номер :01:020:0031, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в частині 1/2 без виділення частки в натурі є ОСОБА_1 . На теперішній відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на те, що у неї відсутні кошти, відмовляється у добровільному порядку здійснити поділ земельної ділянки та заключити відповідний нотаріальний договір, виготовити технічну документацію із землеустрою про поділ земельної ділянки, присвоїти різні кадастрові номери тощо.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 24 січня 2023 року відкрито провадження у справі і постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. (а.с.24)

Сторони в підготовче засідання не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Васильцова О.М. надала до суду заяву про розгляд підготовчого судового засідання за її відсутності та відсутності позивача. Не заперечує проти призначення справи до судового розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає.

У відповідності до ст. 189 ЦПК України судом винесена ухвала від 28 лютого 2023р. про закриття підготовчого провадження по цивільній справі та призначення до судового розгляду по суті (а.с.28)

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Васильцова О.М. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовну заяву підтримує у повному обсязі.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Суд, враховуючи думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 грудня 2007 року у справі №2-3487 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_6 , Департамент містобудування Дніпродзержинської міської ради, обласне КП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» про виділ частки майна, що є у спільній сумісній власності, було виділено із складу спільного нерухомого майна домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , об`єкт нерухомого майна частину житлового будинку А-1. Також суд зобов`язав Департамент містобудування Дніпродзержинської міської ради присвоїти окрему поштову адресу виділеному в самостійний об`єкт домоволодінню, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.9-10)

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №246929110 від 04.03.2021, на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.12.2007р. зареєстровано право власності ОСОБА_4 на будинок за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.12)

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 лютого 2009 року у справі №2-3487 за заявою ОСОБА_5 про винесення додаткового рішення, оскільки у резолютивній частині рішення Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.12.2007 у зазначеній справі не вказано яка частина домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , залишилась у її власності після виділу із його складу частини домоволодіння належного позивачу ОСОБА_4 , було ухвалено залишити у власності ОСОБА_3 частину житлового будинку А-1, загальною площею 57,6 кв.м., а також зобов`язати ОКП «Дніпродзержинське БТІ» зареєструвати за ОСОБА_5 право власності на об`єкт нерухомого майна розташованого по АДРЕСА_1 , до якого входить частина житлового будинку А-1, загальною площею 57,6 кв.м. (а.с.11)

Під розміщення нерухомого майна розташованого по АДРЕСА_1 , рішенням Дніпродзержинської міської ради від 24.11.2006 № 71-06/V було передано ОСОБА_3 , частину земельної ділянкизагальна площа 0,0535га без виділення частки в натурі. Також, на підставі вказаного рішення міської ради був оформлений державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №556640 від 05 березня 2007р., в якому зазначений другий співвласник частки земельної ділянки - ОСОБА_4 . (а.с.16, 17)

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку

НВ №020, земельній ділянці загальною площею 0,0535га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 був присвоєний кадастровий номер :01:020:0031. (а.с.18-19)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що засвідчує свідоцтво про смерть НОМЕР_2 від 14 травня 2020 року. (а.с.13 об)

Після смерті ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2020, спадкова справа 437/2020, спадкоємцем житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, загальною площею 0,0535га, кадастровий номер :01:020:0031, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в частині 1/2 без виділення частки в натурі є ОСОБА_1 . (а.с.14, 15)

На теперішній час власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі договору дарування, ВМЕ №450990 від 12.09.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю., про що зазначено в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.16), яка в свою чергу, посилаючись на те, що у неї відсутні кошти, відмовляється у добровільному порядку здійснити поділ земельної ділянки та заключити відповідний нотаріальний договір, виготовити технічну документацію із землеустрою про поділ земельної ділянки, присвоїти різні кадастрові номери тощо.

Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року по справі № 6-12цс13 кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У відповідності до ч.1, ч.3 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. До такого висновку дійшов Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-1443цс16. Вказавши також, що Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а відповідно до статті 126 того ж кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно із статтею 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку.

Статтею 88 ЗК України встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник у спільній частковій власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 25 грудня 2015 №1127.

Вчинення нотаріальних дій щодо порядку володіння та користування спільним майном або конкретними його частинами та укладення договорів про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі присвячено пункт 6, глави 1, розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5.

Відповідно до пункту 6, глави 1, розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, зазначено, що договір про виділення частки в натурі може бути укладений між усіма учасниками спільної часткової власності або між кількома з них. Учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі (поділу). Договори про виділ частки в натурі майна (поділ), право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом на підставі документів, що посвідчують право власності на таке майно, або на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якщо державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено без видачі документа, що посвідчує таке право.

Згідно із ст. 54 Постанови Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене у результаті поділу іншого нерухомого майна, виділу в натурі частки з іншого нерухомого майна або об`єднання іншого нерухомого майна (далі - поділу, виділу частки або об`єднання), проводиться за наявності відомостей з Державного земельного кадастру про формування нової (нових) земельної ділянки (земельних ділянок) у результаті такого поділу, виділу частки або об`єднання, а щодо закінченого будівництвом об`єкта - за наявності ідентифікатора, присвоєного такому (таким) об`єкту (об`єктам) в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва.

Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт, утворений у результаті поділу, виділу частки або об`єднання у результаті реконструкції проводиться відповідно до пунктів 77-81 цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом.

Для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, утворене у результаті поділу, виділу частки або об`єднання, подається документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу, виділу частки або об`єднання, крім випадків, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такий документ відсутній у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене у результаті поділу, виділу частки або об`єднання, у випадку втрати, пошкодження чи псування документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або об`єднання, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації).

Для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, утворене у результаті поділу іншого нерухомого майна чи виділу в натурі частки з іншого нерухомого майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, що здійснює виділ у натурі частки, також подається договір про поділ спільного майна чи відповідно договір про виділ у натурі частки із спільного майна або рішення суду.

Верховний Суд України розмежував поняття «поділу» та «виділу майна, що є у спільній частковій власності. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17 зроблено висновок, що поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Також, у справі № 6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналогічних висновків дійшов і 15 березня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в контексті справи № 345/2723/17, провадження № 61-5032св18 (ЄДРСРУ № 72793666) досліджував питання щодо критеріїв припинення права на частку в спільному майні.

Суд вказав, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто

не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , як власник житлового будинку, що розташований на зазначеній земельній ділянці не може виділити в позасудовому порядку в окрему самостійну частку свою земельну ділянку за відсутності нотаріальної згоди співвласника та, у зв`язку з відсутністю належної реєстрації земельної ділянки ОСОБА_1 позбавлений права повноцінно використовувати своє майно, та право розпоряджатись своєю власністю, суд вважає, що є всі підстави дляч задоволення його позовних вимог.

Враховуючи відсутність висловленого позивачем бажання стягнути з відповідача судовий збір у відповідності до ст.13, 141 ЦПК України, суд відносить його на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.4, 10, 81, 141, 259, 263-265 ,268, 273, 280, 281 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васильцова О.М., до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки, виділ частки та визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити повністю.

Поділити земельну ділянку загальною площею 0,0535га, кадастровий номер: :01:020:0031, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,0535га, кадастровий номер: :01:020:0031, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Визнати право власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на виділену 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0535га, кадастровий номер: :01:020:0031, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 11.04.2023 року.

Суддя Лобарчук О.О.