Провадження № 2/522/2317/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Волошина А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 09.08.2022 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 та просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на частини квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у шлюб між сторонами було розірвано 24.01.2022 та позивачу повернуто дошлюбне прізвище. У період шлюбу сторони вирішили придбати квартиру та 12.12.2006 позивачкою особисто було сплачено 18 000 доларів США з метою остаточного погашення кредитної заборгованості перед банком. Позивачка вважає, що є підстави для відступу від рівності часток, адже неповнолітня донька сторін ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю та знаходиться повністю на її утриманні. Також позивачці відомо, що за час перебування у шлюбі відповідачем була набута земельна ділянка та автомобіль на які вона не претендує.

Ухвалою суду від 10.08.2022 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 25.10.2022.

До суду 24.10.2022 надійшов відзив ОСОБА_2 , згідно якого просить квартиру поділити порівну між сторонами.

В обґрунтування відзиву вказано, що спільна донька на теперішній час є повнолітньою, тому підстав для відступу від рівності часток немає.

У підготовчому засіданні 25.10.2022 розгляд справи було відкладено з метою ознайомлення позивачем з відзивом та підготовки відповіді на відзив, наступне засідання призначено на 14.12.2022.

До суду 31.10.2022 надійшла відповідь на відзив від ОСОБА_3 згідно якої зазначає, що відзив не відповідає вимогам ЦПК, відповідач не міг його підписати, адже вже більше року перебуває за кордоном, у США, також не міг підписати договір про надання правової допомоги, що ставить під сумнів повноваження представника відповідача. Утримання квартири займається позивачка, хоч в квартирі і не проживає, адже побоюється можливості застосування відповідачем психологічного та фізичного насильства. Позивачка утримує також доньку, а відповідач аліменти не сплачує.

До суду 08.11.2022 надійшли заперечення на відповідь на відзив від представника відповідача ОСОБА_5 , згідно яких відзначає, що між відповідачем та представником був складений письмовий договір про надання правової допомоги. Вказує, що доводи позивача не підтверджується доказами, відповідач як учасник бойових дій зони АТО має пільги у розмірі 75% на комунальні платежі та сплачує свою частини. Також вказує, що відповідач не заперечує щоб позивачка з донькою проживали у квартирі, але вона сама цього не хочу, заблокувала відповідача та не бажає з ним спілкуватися. Відповідач сплачував аліменти і зараз готовий надавати допомогу, якщо необхідно.

У підготовче засідання 14.12.2022 з`явився позивач та представник відповідача, але у зв`язку з відсутністю електроенергії в приміщенні суду розгляд справи відкладено на 13.02.2023

У підготовчому засіданні 13.02.2023 було долучено відповідь на відзив на заперечення на відповідь на відзив, в результаті проведеного підготовчого засідання закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 14.03.2023.

У судовому засіданні 14.03.2023 позивачка вказувала, що орендує квартири, бо донька психологічно не може проживати у їх квартирі, представник відповідача вказала, що їх довіритель не проти подарувати свою частку квартири доньці, з метою вирішення такого питання, в судовому засіданні оголошено перерву до 03.04.2023.

У судовому засіданні 03.04.2023 ОСОБА_3 вказала, що дочка категорично не хоче розмовляти з батьком, тому питання мирним шляхом не вирішити. ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги, представник відповідача ОСОБА_5 заперечувала проти позову, погоджувалася на поділ квартири порівну.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про наявність підстав для поділу квартири порівну між сторонами, з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що 11 серпня 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб, дружина взяла прізвище чоловіка, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.9).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.2022 у справі №522/23220/21 шлюб між сторонами було розірвано, позивачу повернуто дошлюбне прізвище. Рішення набрало законної сили 24.02.2022 (а.с.10).

17 жовтня 2003 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 було укладено договір застави майнових прав, згідно п.1.1. якого, цим договором забезпечується виконання заставодавцем зобов`язань перед заставодержателем, що випливають з укладеного між ними Кредитного договору №014/03-5/4253 від 16.10.2003. Згідно вказаного Кредитного договору застоводержатель надає застоводавцю кредит в розмірі 86626 грн для фінансування об`єкту житлового будівництва строком на 120 місяців з 16 жовтня 2003 року по 16 жовтня 2013 року, та застоводавець зобов`язується сплатити заставодержателю суму отриманих кредитних коштів, нарахованих відсотків, неустойку, у разі її застосування та відшкодувати задані збитки у азі порушення зобов`язань за кредитним договором. Пунктом 1.2. договору визначено, що предметом застави є майнові права, якими є право вимоги передачі житла у будинку, що зводиться для застоводавця ВАТ «Стікон» і які належать йому на підставі Договору №289 інвестування будівництва житла в м. Одесі від 02.09.2003 і Додаткової угоди до нього від 02.10.2003, укладених між заставодавцем та ВАТ «Стікон». Об`єкт інвестування складається з двохкімнатної квартири під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 67,7 кв.м. (а.с.12-14).

Виконавчий комітет Одеської міської ради 12 березня 2004 року видав ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.23).

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 20.03.2006 про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.16).

Ринкова вартість квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 становить 2 237 962 грн, про що вказано у звіті про незалежну оцінку, виконану суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 (а.с.32-47).

ОСОБА_2 дійсно документований посвідченням серії НОМЕР_3 , згідно якого має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с.151).

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Оскільки квартира набута під час шлюбу вона є спільною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , докази, щоб спростовували такі висновки суду відсутні.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

На теперішній час між подружжям не існує домовленості щодо розміру часток на квартиру, а суд не вбачає підстав для відходу від принципу рівності часток.

Позивачка вказує, що оплатила 18 000 доларів США за квартиру за подаровані їй кошти, але будь-яких доказів на підтвердження таких тверджень не надає.

Проживання доньки з позивачем, з огляду на положення статті 70 СК України та враховуючи, що донька вже є повнолітньою, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивачем не доведено.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, на підставі досліджених доказів, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відступу від рівності частин подружжя на спільне майно, тому квартиру сторін варто поділити порівно.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) право власності на частку квартири загальною площею 67,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) право власності на частку квартири загальною площею 67,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , позбавивши його права власності на цілу частку.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 12 квітня 2023 року.

Суддя: В.Я. Бондар