РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2023 року

м. Рівне

Справа № 572/2969/21

Провадження № 22-ц/4815/611/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому сдовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11 липня 2022 року у складі судді Довгого І. І., ухвалене в м. Сарни Рівненської області о 14 годині 10 хвилин, повний текст рішення складено 11 липня 2022 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних стосунках з липня 2013 року, в результаті яких у неї ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина, дочка ОСОБА_3 . Відповідач, незважаючи на подальше спільне проживання, відмовився подавати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію його батьком дитини, у зв`язку з чим запис про батька дитини був здійснений в порядку ч. 1 ст. 135 СК України. В подальшому сторони припинили спільне проживання. У зв`язку з тим, що відповідач не надає утримання їхній дочці, не бере участі в її вихованні, позивачка змушена звертатися до суду з позовом про визнання батьківства відповідача щодо їхньої дочки ОСОБА_4 та стягнення на її утримання аліментів. Просила суд визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_1 , та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду до повноліття дитини, а також стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 11 липня 2022 року вказаний позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову з ІНФОРМАЦІЯ_5 , до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 4 908,00 гривень понесених судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині визнання батьківства вмотивоване положеннями сімейного законодавства, які передбачають, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, а у разі відсутності заяви, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду та обґрунтоване тим, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Судом розцінено неявку відповідача до експертної установи для відібрання біологічних зразків з метою проведення молекулярно-генетичної експертизи, призначеної ухвалою суду, як ухилення від подання експертам необхідних матеріалів та від участі в експертизі, та на підставі ст.. 109 ЦПК України, визнано факт, для встановлення якого ця експертиза була призначена.

В частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та обґрунтовано тим, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку та спроможний і зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитину незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи доходу.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що він як відповідач у справі взагалі не був повідомлений про розгляд, оскільки з березня 2016 року безперервно постійно проживає в с.Кухче Вараського району Рівненської області, що підтверджується відповідною довідкою Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області. Додає, що про проведення експертизи він також не був повідомлений, адже судові повістки надходили за адресою його реєстрації, а не адресою проживання. Стверджує, що хоча і не перебував із позивачкою у зареєстрованому шлюбі, своє батьківство стосовно їхньої дитини ОСОБА_3 визнавав і визнає на даний час, а також намагався брати участь у її вихованні, проте відповідачка не допускала його до дитини, і саме зв`язку з таким перешкоджанням у здійсненні його прав щодо дитини він добровільно не сплачував аліменти. Зазначає, що з березня 2021 року перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі, в якому в грудні 2021 року у нього народилася дитина. Додає, що на даний час його дружина вагітна вдруге. Пояснює, що з травня 2017 року він у зв`язку зі станом здоров`я не працює та не має постійного доходу, чого судом не було враховано. Зазначає, що гарантований розмір аліментів у твердій грошовій сумі становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що на даний час становить 1 416 гривень 50 копійок, і цю суму він готовий сплачувати в порядку, визначеному законодавством на утримання дочки ОСОБА_4 . З наведених міркувань просить скасувати оскаржуване заочне рішення, ухвалити нове судове рішення, яким визнати його батьком дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_1 , та визначити розмір аліментів на її утримання в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно в сумі 1 416 гривень 50 копійок.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану №7 відомості про батька ОСОБА_1 записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до витягу №3220 ОСОБА_1 разом із дитиною ОСОБА_3 зареєстрована по АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання себе батьком дитини подана неповнолітнім, орган державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього про запис його батьком дитини. У разі якщо повідомити батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього неможливо, орган державної реєстрації актів цивільного стану повинен повідомити орган опіки та піклування про запис неповнолітнього батьком дитини. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені.

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

З метою встановлення біологічного походження дитини позивачки у справі ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 29 листопада 2021 року призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Експертної служби МВС України Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру (м.Київ вул. Велика Кільцева,4), на вирішення якої поставлено запитання: 1. Чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,та неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .? 2. Чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 біологічним батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ?

Згідно повідомлення судового експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 15 лютого 2022 року №СЕ-19-21/42126-БД, експертиза не проведена, для відбору порівняльних зразків до ДНДЕКЦ МВС з`явилися ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . ОСОБА_2 не з`явився.

Така неявка відповідача до експертної установи була розцінена місцевим судом як ухилення від участі в експертизі, що дало суду підстави для застосування положень ст. 109 ЦПК України, яка передбачає, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні, та визнання факту батьківства відповідача по відношенню до дитини ОСОБА_3 .

У поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 вказує, що не заперечував проти свого батьківства щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнає себе її батьком, а також просить суд визнати цей факт шляхом постановлення відповідного рішення.

Оскільки батьківство ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлене оскаржуваним рішенням, по суті апеляційна скарга зводиться до незгоди з розміром аліментів, що стягнуті на користь позивачки на утримання дитини сторін.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині встановлення батьківства в апеляційному порядку не оскаржена, то, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Вирішуючи питання про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання їхньої неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено з 1 січня прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років 2 272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років 2 833 гривні.

Апеляційний суд враховує, що за будь-яких умов розмір аліментів на дочку сторін ОСОБА_4 не повинен бути меншим, ніж 50% від встановленого державою мінімуму 2 833 гривні на місяць, тобто на момент ухвалення судового рішення 1416 грн. 50 коп.

Саме таку суму аліментів відповідач погоджується сплачувати щомісячно на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі.

Як вбачається із позовної заяви, позивачкою ОСОБА_1 заявлено вимоги про стягнення аліментів у частці від заробітку платника 1/4 доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції цивільно-процесуальним законодавством не передбачено можливості зміни способу стягнення аліментів, а тому такі вимоги апеляційної скарги судом відхиляються.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач як платник аліментів у шлюбі з ОСОБА_6 має на утриманні дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки за положеннями сімейного законодавства діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним, а батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав.

Твердження апелянта про те, що він не має постійного заробітку з травня 2017 року та ніде не працює за станом здоров`я, апеляційним судом не беруться до уваги, оскільки не підтверджені належними доказами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1-3 ст. 89 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Оцінюючи обставини справи в сукупності з нормами закону, що регулює спірні правовідносини, беручи до уваги, що дитина сторін є неповнолітньою, а відтак обов`язок батьків по її утриманню до досягнення повноліття є абсолютним, а можливість позивача як батька дитини таку допомогу надавати є доведеною, оскільки він є фізично здоровою особою працездатного віку, що не позбавляє його можливості працевлаштуватися таким чином, щоб мати змогу забезпечувати своїх дітей належним чином, та забезпечення поруч із цим достатнього рівня власного життя, апеляційний суд вважає визначений судом першої інстанції розмір аліментів 1/4 частина доходу платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, справедливим та достатнім у наявних обставинах справи, таким, що забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів, а також їхньої дитини.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 липня 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Шимків С. С.