ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

12 квітня 2023 року м. Дніпро

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Зайцевої С.А.,

суддів Барильської А.П. Максюти Ж.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2015 року та додаткове рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на іпотечне майно, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на іпотечне майно, зобов`язання вчинити певні дії задоволенні частково. Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки за іпотечним договором №0/1 від 27 травня 2008 року, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №0 від 27 травня 2008 року в сумі 3028344,96 грн, що складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 1523630,99 грн, заборгованість по відсоткам в сумі 1504713,95 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено, вирішено питання щодо судових витрат (т.1 а.с.55-56).

Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 02 червня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по даній справі залишено без задоволення (т. 1 а.с. 78-79).

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року заяву позивача про ухвалення додаткового рішення суду задоволено. Доповнено рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на іпотечне майно, зобов`язання вчинити певні дії. Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на іпотечне майно, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки за іпотечним договором №0/1 від 27 травня 2008 року, а саме, на квартиру АДРЕСА_2 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №0 від 27 травня 2008 року в сумі 3028344,96 грн, що складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 1523630,99 грн, заборгованості по відсоткам в сумі 1504713,95 грн (т. 1 а.с.98-99).

Не погоджуючись з рішенням від 27 січня 2015 року та додатковим рішенням від 04 квітня 2018 року ОСОБА_1 22 квітня 2019 року подала апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка з матеріалами справи надійшла до Дніпровського апеляційного суду (т. 1 а.с. 104-109).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 травня 2019 року поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2015 року та додаткове рішення від 04 квітня 2018 року з підстав поважності його пропуску. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2015 року та додаткове рішення від 04 квітня 2018 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 травня 2019 року справу призначено до розгляду в апеляційному суді.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року знято з апеляційного розгляду цивільну справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на іпотечне майно, зобов`язання вчинити певні дії. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2015 року закрито. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2015 року.

Постановою Верховного Суду від 11 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року скасовано, справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції(т. 1 а.с. 199-203).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року закінчено дії по підготовці до розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2015 року та додаткове рішення від 04 квітня 2018 року та справу призначено до розгляду (т. 1 а.с. 206).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року залучено ОСОБА_2 до участі у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 225-226).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2015 року та додаткове рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року скасовано. У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення, визнання права власності на іпотечне майно, виселення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 5 481 грн (т. 1 а.с. 246-253).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 травня 2019 року і постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року скасовано. Передано справу № 200/20675/14-ц до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження (т. 2 а.с. 85-90).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2023 року визначено склад суду: Зайцева С.А (суддя-доповідач), Барильська А.П., Максюта Ж.І. та 10 квітня 2023 року справу передано судді-доповідачу.

10 квітня 2023 року до апеляційного суду від представника ОСОБА_2 , який 05 березня 2019 року став переможцем аукціону та на підставі договору купівлі-продажу від 02 квітня 2019 року є власником квартири, адвоката Садиленко О.Л. надійшло заперечення щодо поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення від 21 січня 2015 року та додаткового рішення від 04 квітня 2018 року.

Вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження, з урахуванням висновків викладених в постанові касаційної інстанції від 22 березня 2023 року, апеляційний суд виходить з наступного.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини зауважував, що: «відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року)»;

«одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами» (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року)»;

«вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року)»;

«складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року)».

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21) зазначено, що: «відповідно до загальновизнаного положення про дію процесуальних норм у часі незалежно від часу відкриття провадження у справі при вчиненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент їхнього вчинення (див. постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц).

ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, у частині третій статті 3 передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (див. також частину третю статті 3 ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII). Аналогічний за змістом припис був передбачений у частині третій статті 2 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII). Аналогічний припис є у частині першій статті 118 ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII, а також був передбачений у частині першій статті 72 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII. Згідно з підпунктом 13 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, застосовним досудових рішень, ухвалених судами першої інстанції перед набранням чинності цією редакцією кодексу, такі рішення набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу. Аналогічний припис передбачений у підпункті 13 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII. Порядок і строки оскарження судового рішення, ухваленого судом першої інстанції до 15 грудня 2017 року, були визначені у частині першій статті 294 й абзаці третьому частини третьої статті 297 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII».

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (частина друга статті 358 ЦПК України).

У частині першій статті 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2015 року позовні вимоги ПАТ«Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на іпотечне майно, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року заяву позивача про ухвалення додаткового рішення суду задоволено. Доповнено рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на іпотечне майно, зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно заяви, яка міститься в матеріалах справи, представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 копію рішення отримав 12 травня 2017 року, про що свідчить особистий підпис (т. 1 а.с. 67).

22 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2015 року (т. 1 а.с.69-70).

Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 02 червня 2017 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на іпотечне майно, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення (т. 1 а.с.78-79).

22 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського апеляційного суду із апеляційної скаргою, в якій просила поновити процесуальний строк на оскарження рішення суду першої інстанції, зазначаючи, що оскаржуване рішення було отримано її батьком поштою тільки 12 травня 2017 року, після чого вона за допомогою представника подала до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення. 02 червня 2017 року ухвалою Бабушкінського районного суду їй було відмовлено в перегляді заочного рішення, а заяву про його перегляд було залишено без задоволення. Про зазначений факт їй нічого відомо не було, оскільки вона не отримувала, а ні повісток на розгляд заяви про перегляд заочного рішення, а ні ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Зазначає, що вона з 20 вересня 2015 року постійно проживає та працює в США, та ніяким чином не могла дізнатися про факт винесення ухвали про перегляд заочного рішення, що підтверджує копіями закордонного паспорту, в якому стоїть відмітка про перетин державного кордону США 20 вересня 2015 року та відсутня відмітка про виїзд з території США. 15 квітня 2019 року від представників ФГВФО її матері стало відомо про той факт, що дане рішення набрало законної сили, а право власності на предмет іпотеки зареєстровано за ПАТ «ДельтаБанк» (т. 1 а.с.104а-109).

Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України в редакції 2004 року, що діяв на момент ухвалення оскаржуваного рішення, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Згідно з п. 13 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України в редакції 2017 року, який набрав законної сили з 15 грудня 2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , крім іншого, зазначаючи про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження рішення посилається на те, що через свого представника 07 червня 2017 року направила апеляційну скаргу на адресу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, яка з невідомих їй причин не була отримала судом першої інстанції, зазначаючи, що це підтверджується поштовою квитанцією.

Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів направлення 07 червня 2017 року ОСОБА_1 або її представником апеляційної скарги на заочне рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2015 року.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та, як особисто вона зазначає, і її представник, були належним чином повідомлені про існування оскаржуваного рішення ще з травня 2017 року.

Проте, як вже зазначалось, апеляційна скарга на рішення суду була подана ОСОБА_1 лише 22 квітня 2019 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (т. 1 а.с.104а).

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Виходячи з наведеної норми слід дійти висновку, що сплив присічного річного строку з дня складання повного тексту рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Тобто, відповідач ОСОБА_1 та її представник були обізнані про існування рішення суду з травня 2017 року. На виняткові обставини та обставини непереборної сили заявники не посилались.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 6 грудня 2007 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Також позиція висловлена в постанові Верховного суду від 14.02.2018 року у справі №754/9100/14-ц (провадження №61-4359св18).

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. 358 ЦПК України , апеляційний суд, -

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2015 року та додаткове рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на іпотечне майно, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Судді: