ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/764/22
Провадження № 2/362/412/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ковбеля М.М.,

з участю секретаря Сілецької М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , яким просив стягнути з відповідача на власну користь: суму боргу в розмірі 36000 гривень та витрати по сплаті судового збору. Вимоги обґрунтовано тим, що 04 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено в простій письмовій формі договір займу, розписка про запозичення грошових коштів, відповідно до умов якої позивач передав відповідачу гроші в сумі 36 000 гривень, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути позику в строк до 04.04.2013 року. Відповідач умов за розпискою не виконав та борг ні у строк до 04.10.2013 року, ні на час подачі позову до суду, не повернув. Зважаючи на вказане позивач змушений звернутись до суду за вирішенням спору та захистом майнових прав та інтересів.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіславши до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Відповідачі та її представник в судове засідання не з`явилися, надіслали до суду відзив, в якому просили суд відмовити в задоволенні позову повністю та застосувати строки позовної давності.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та проаналізувавши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

. 04 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено в простій письмовій формі договір займу, розписка про запозичення грошових коштів, відповідно до умов якої позивач передав відповідачу гроші в сумі 36 000 гривень, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути позику в строк до 04.04.2013 року.

Спірні правовідносини регулюються главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книгип`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

Згідно із ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно достатті 1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другоюстатті 1047 ЦК Українина підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК Українивизначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другоїстатті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першоюстатті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Вказана правова позиція викладена упостанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно дост. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач всупереч положеннямстатті 81 ЦПК Українине надав суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень, викладених у відзиві, отже, факт існування боргу за розпискою в розмірі 36 000 гривень не спростовано.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними належними та достатніми доказами з його боку.

Водночас ,главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Загальний строк позовної давності становить 3 роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В даному випадку, з огляду на те, що в розписці від 04 жовтня 2012 року строк повернення позики визначено сторонами до 04 жовтня 2013 року, то з даної дати розпочав свій відлік строк позовної давності, який закінчився 5 жовтня 2016 року.

Протягом вказаного строку, позивач не реалізував свого права на звернення до суду про стягнення заборгованості за розпискою від 04 жовтня 2012 року, а звернувся до суду лише 07 лютого 2022 року, про що свідчить вхідний штамп суду на позовній заяві.

Отже, враховуючи, що позивач пропустив строк позовної давності щодо стягнення боргу за розпискою від 04 жовтня 2012 року, а відповідач заявив про застосування строків позовної давності, суд відповідно дост. 261 ЦК України, відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 1020 грн. 85 коп. Однак у задоволенні пред`явленого позову відмовлено. З огляду на це, суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.ст.263-265та268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя М.М.Ковбель