Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/737/22
Провадження №: 2/332/50/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2023 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі - Петракей Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Вельможко Анни Ігорівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, старший державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Печерей Катерина Юріївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення грошових коштів.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Вельможко Анни Ігорівни звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення грошових коштів.. В обґрунтування позову зазначено, що 26.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис № 239376 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» заборгованості в розмірі 11417 гривень 00 копійок. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2022 року залучено до участі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича та старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Печерей Катерину Юріївну.

На підставі виконавчого напису нотаріуса, 07.09.2021 року старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Дніпро) Печерей К.Ю. винесено постанову ВП №66726514 про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису №239376 від 26.06.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у сумі 11 417 грн. 00 коп. Також, старшим державним виконавцем 18.09.2021 року винесено постанову у рамках виконавчого провадження №66726514 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої із заробітної плати ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти у сумі 1875,76 грн., що підтверджується копією звіту про здійснення відрахування та виплати від 05.10.2021 та листом Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Дніпро) від 08.11.2021 №35321.. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням процедури його вчинення, обґрунтовуючи тим, що виконавчий напис №239376 від 26.06.2021 виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, який було визнано незаконним та нечинним постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14. Зазначене рішення суду набуло законної сили 22.02.2017, а отже з цієї дати законодавством не передбачена можливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає з кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально.За таких підстав, у позові позивач просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в розмірі 1875 грн. 76 коп..

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду представником позивача подано клопотання про розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримують. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати на правову допомогу.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав клопотання про врегулювання спору за участю судді та заяву про визнання позову. Також подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з 5000 гривень на 3000 гривень.

Третя особа : приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович у судове засідання не з`явився, заяв та клопотань від нього до суду не надходило.

Старший державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Печерей К.Ю. у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без участі представника Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вирішення справи покладають на розсуд суду.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 201 ЦПК України, врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Проведення врегулювання спору за участю судді не допускається у разі, якщо у справу вступила третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Представник позивача своєї згоди на врегулювання спору за участю судді не надав.

Враховуючи відсутність спільної згоди сторін на врегулювання спору за участю судді, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами», про проведення процедури врегулювання спору за участю судді.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Судом встановлено, що 26.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис № 239376 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» заборгованості за період з 20.06.2021 року по 26.06.2021 року в розмірі 11417 гривень 00 копійок включно, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 4993 грн.01 коп., заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами- 6398 грн. 99 коп., та плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом - 25 грн. 00 коп.. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» на підставі договору факторингу № 2106 від 21.06.2021 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 3376989 від 02.01.2021 року укладеним між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів».(а.с.12).

На підставі виконавчого напису нотаріуса, 07.09.2021 року старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Дніпро) Печерей К.Ю. винесено постанову ВП №66726514 про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису №239376 від 26.06.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у сумі 11 417 грн. Також, старшим державним виконавцем 18.09.2021 року винесено постанову у рамках виконавчого провадження №66726514 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.21, 22, 27-28).

В рамках зазначеного виконавчого провадження з позивача було примусово стягнуто із його заробітної плати на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» грошові кошти у сумі 1875 грн. 76 коп., що підтверджується копією звіту про здійснення відрахування та виплати від 05.10.2021 року та копією листа №35321 Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Дніпро) від 08.11.2021 (а.с.19,29).

Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.

Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.1.1, 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису.

З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року.

Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Велика Палата Верховного Суду, у Постанові від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат».

Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме у такому розмірі.

Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Відповідачем або третьою особою - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем не надано суду нотаріально посвідченого договору, як і не надано первинних документів, які свідчать про наявність договірних зобовязань між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами». Також, вищевказані документи відсутні у виконавчому провадженні, які ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжі від 17.03.2023 року витребувано у старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Печерей Катерини Юріївни (а.с.165-171). Згідно наявної у виконавчому провадженні виписки з рахунку за кредитним договором № 3376989 від 02.01.2021 року укладеним між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» заборгованість ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» становить 11392 гривень, яка не може слугувати підтвердженням наявності саме такого розміру заборгованості, оскільки з цієї виписки неможливо встановити яким чином була нарахована заборгованість (а.с.169).

Відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року (№К/800/7651/17), визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Отже, вказаний пункт 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, на підставі якого вчинявся виконавчий напис за № 239376 від 26.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичемпро стягнення з про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» заборгованості в розмірі 11417 гривень 00 копійок визнано незаконним та нечинним.

Таким чином, постановою суду, яка набрала законної сили, було визнано незаконним та нечинним положення правової норми щодо можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, не посвідченому нотаріально.

Постановою Верховного суду від 29.01.2019 № 910/13233/17 зазначається, що в зв`язку з визнанням судом нечинною Постанови Кабінету міністрів України N 662 від 26.11.2014 р. до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" №1172.

Враховуючи, що станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосовано нечинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, суд доходить висновку, що спірний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016р. у справі № 6-2491 цс 15, положення статті 1212 Цивільного кодексу України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і годі, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопад;: у справі № 922/3412/1 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок: «предметом регулювання глави 83 Ц України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереження майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018р. у справі № 910/9072/Л висловила позицію, що згідно з п.3 ч.3 ст. 1212 Цивільного кодексі України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про поверненні виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) постановах від 02.08.2018р. у справі № 910/15363/17, у справі № 910/22442/16 від 10.08.2018р.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, тому числі гроші.

Враховуючи те, що правова підстава для стягнення із ОСОБА_1 заборгованостіна користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» відпала у зв`язку з визнанням виконавчого напису № 239376 від 26.06.2021 року таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що стягнення з позивача коштів в розмірі 1875 грн. 76 коп. було безпідставним.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правову допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо , також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 4-5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг)

обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності до акту копії розрахунку № 4 від 15.08.2022 року суми оплати за правову (правничу) допомогу встановлено, що позивач ОСОБА_1 та адвокат Вельможко А.І. домовилися про те, що сума оплати правничої допомоги за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення грошових коштів становить3000 грн. (а.с.97), яка є фіксованою та сплачена на розрахунковий рахунок адвоката, що підтверджується копією квитанції (а.с.98) за наступний обсяг правової роботи : консультація, встановлення обставин справи, ухвалення правової позиції, аналіз судової практики, складення та направлення адвокатського запиту, збір та сканування документів, складення та направлення заяви про забезпечення позову, складення та направлення позовної заяви, складення та направлення апеляційної скарги.

Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом для їх виконання та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому зазначена сума, яка є видом судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та відхиляє клопотання представника відповідача про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу з 5000 гривень на 3000 гривень, оскільки заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу не перевищує 3000 гривень.

Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відтак, враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнав до початку розгляду справи по суті, позивач за подання до суду позовної заяви звільнений від сплати судового збору,суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в дохід держави 50 відсотків судового збору в розмірі 496 грн. 20 коп., а інші 50 відсотків судового збору в розмірі 496 грн. 20 коп. віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 142, 206, 263-265, 268 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Вельможко Анни Ігорівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, старший державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Печерей Катерина Юріївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення грошових коштів - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 239376 від 26.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичемпро стягнення з про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» заборгованості в розмірі 11417 гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН РНОКПП НОМЕР_1 в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 1875 грн. 76 коп. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3000 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н.В.Марченко