Ухвала

12 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 355/531/22

провадження № 61-4538ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» на постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року Публічне акціонерне товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» (далі - АБ «Укргазбанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 24 січня 2011 року між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2/2011, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 220 000,00 грн з кінцевим строком погашення не пізніше 22 січня 2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,6 % річних. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 у цей самий день, 24 січня 2011 року, укладено договір поруки № 2/2011, згідно з яким остання зобов`язалася перед кредитором нести солідарну відповідальність за повне та своєчасне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором. Оскільки банк свої зобов'язання за договором виконав, надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі 220 000,00 грн. У свою чергу, позичальник ОСОБА_1 , у порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 24 липня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 120 670,80 грн, з яких: заборгованість по кредиту строкова - 65 986,00 грн, заборгованість по кредиту прострочена - 38 790,18 грн, заборгованість по процентах поточна - 1 472,83 грн, заборгованість по процентах прострочена - 14 421,79 грн. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору та порушення термінів повернення кредиту, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом. Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року (справа № 355/1367/14-ц) задоволено позов АБ «Укргазбанк». Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 24 січня 2011 року № 2/2011 на загальну суму 120 670,80 грн. Вказане рішення набрало законної сили та звернуто банком на примусове виконання. 18 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим М. О. відкрито виконавчі провадження № 65472038 та № 5474375 зі стягнення, відповідно, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за рішенням суду. Вищезазначене судове рішення виконане солідарними боржниками у повному обсязі 13 жовтня 2021 року, що підтверджується випискою з позичкового рахунку. У зв`язку з повним погашенням заборгованості згідно рішення суду, банком 12 січня 2022 року та 13 січня 2022 року направлені заяви до приватного виконавця Чучкова М. О. про закінчення виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проте, через збройну агресію російської федерації проти України, приватний виконавець не мав можливості винести постанови про завершення зазначених виконавчих проваджень. Посилаючись на те, що кредитне зобов'язання не припинилось, а на позичальника ОСОБА_1 , який допустив неналежне виконання зобов`язання, покладаються додаткові юридичні обов`язки у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України, позивач просив суд стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 238 028,38 грн, з яких: 170 737, 71 грн - заборгованість по процентах прострочення за період з 24 липня 2014 року по 12 жовтня 2021 року; 7 665, 23 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 24 лютого 2019 року по 12 жовтня 2021 року; 14 224,88 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за період з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року; 14 064, 94 грн - інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту за період з 24 лютого 2019 року по 12 жовтня 2021 року; 31 335, 62 грн - інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів за період з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, а також сплачений судовий збір за подання позовної заяви.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 23 вересня 2022 року позов АБ «Укргазбанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 24 січня 2011 року № 2/2011 на загальну суму 238 028,38 грн, що складається з: 170 737,71 грн - заборгованість по процентах прострочення; 21 890,11 грн - 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів; 45 400,56 грн - інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту і процентів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Баришівського районного суду Київської області від 23 вересня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 солідарно із ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» три проценти річних за несвоєчасне погашення кредиту і процентів у сумі 7 354,88 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту і процентів у сумі 11 189,55 грн, а всього 18 544,43 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

АБ «Укргазбанк» у березні 2023 року подало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Таким чином, ціна позову у цій справі 238 028,38 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

Касаційна скарга містить посилання на те, що судове рішення у цій справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Банк зазначає, що на розгляді у Великій Палаті Верховного Суду перебуває справа № 910/4518/16 за касаційними скаргами на постанову суду апеляційної інстанції, яка, зокрема в частині визнання кредиторських вимог АТ «Державний експортно-імпортний банк України» та АТ «Сбербанк» мотивована тим, що у випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Строк дії кредитних договорів, на підставі яких банками були нараховані боржнику проценти за користування кредитними коштами, є таким, що закінчився до дня порушення провадження в цій справі про банкрутство, як і право боржника законно користуватися позиченими коштами. Заявлені АТ «Сбербанк», АТ «Державний експортно-імпортний банк України» до визнання у справі про банкрутство проценти були нараховані поза межами строку кредитування, а відтак вони не підлягають визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів у силу норм чинного законодавства.

З урахуванням різного підходу щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, які виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, що за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, свідченням чого є висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 та в постанові від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17, а також беручи до уваги тлумачення Конституційним Судом України припису першого речення частини першої статті 1050 ЦК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про передачу справи № 910/4518/16 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, визначених положеннями частини п`ятої статті 302 ГПК України.

Разом із цим, Верховний Суд враховує, що 05 квітня 2023 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову, якою залишила постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 листопада 2021 року у справі № 910/4518/16 без змін.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи касаційної скарги про наявність підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду судом касаційної інстанції малозначної справи не підтвердились.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі, підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» на постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року у справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак