РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Лутай А.М.,

за участю секретаря судового засідання Ваврисевич О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 31.08.2007 року відділом реєстрації актів цивільного по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, про що зроблено актовий запис №255. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, між ними виникають сварки та непорозуміння. Спроби помиритися виявились невдалими, тому сторони проживають окремо. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Зазначає, що відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання дітей. Крім того, вказує, що син ОСОБА_4 є дитиною інвалідом, який не може обходитись без стороннього догляду і не може себе обслуговувати. Просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі частки усіх видів його заробітку, на сина ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку відповідача.

Ухвалою суду від 15.02.2023 року на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі та призначено її розгляд по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов таких висновів.

Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб засновується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Примусовість жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст.51 СК України, дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Відповідно до ч.3 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

За змістом ч.2 ст.104, 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11, охорона сім`ї державною полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 31.08.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, про що зроблено актовий запис №255 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).

Подружжя має двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які на теперішній час проживають разом з матір`ю, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , та довідкою про зареєстрованих осіб № 282 від 19.01.2023, наданою КП «Інформаційно-розрахунковий центр» Володимирської міської ради.

Син сторін ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом підгрупи «А», яка не може обходитись без стороннього догляду, що підтверджується копіями посвідчення серії НОМЕР_4 від 25.07.2022 та індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда №118.

Згідно позовної заяви, причиною розірвання шлюбу є непорозуміння, котрі виникають між подружжям. Примирюватись та зберігати шлюб позивачка не бажає.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли відносини, які не сприяють збереженню їх сім`ї.

З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки сім`я сторін розпалась і надалі її зберігати недоцільно, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей суд вважає необхідним зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дітей може брати участь у їх утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі.

Однак, домовленості щодо добровільної сплати відповідачем коштів на утримання дітей між сторонами не досягнуто.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд бере до уваги, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері.

На думку суду, розмір аліментів, який позивачка просить стягнути з відповідача на утримання дітей не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб малолітніх дітей, один з яких є особою з інвалідністю, а визначення аліментів у меншому розмірі не забезпечить звичайних потреб неповнолітніх дітей та достатній рівень життя, який їм гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989р.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

На судовий розгляд справи відповідач не надав суду доказів, котрі б підтверджували незадовільний стан здоров`я, наявність на його утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, батьків. Згідно наданої суду копії наказу №54 від 31.03.2023 року відповідач офіційно працює та отримує заробітну плату.

Враховуючи те, що відповідач є батьком малолітніх ОСОБА_6 , 2014 р.н., та ОСОБА_5 , 2012 р.н., котрий не виконує обов`язок по їх утриманню, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки є законними, доведеними і підлягають до задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн за розгляд позовної заяви про розірвання шлюбу.

Приймаючи до уваги ті обставини, що позивачка при пред`явлені позову про стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,141, 265 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного Кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , зареєстрований 31.08.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, про що зроблено актовий запис №255, - розірвати.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.01.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.01.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий: А.М. Лутай