Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/4107/23
Провадження № 2-з/357/47/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із цивільним позовом до Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_2 , третя особа державний реєстратор Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Олійник Ірина Юріївна про визнання протиправним та скасування рішень, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Позов мотивувала тим, що 03 серпня 2020 року ОСОБА_3 подала заяву Шкарівському сільському голові ОСОБА_4 про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області в межах села Шкарівка. 06.08.2020 року рішенням Шкарівської сільської ради №41-478 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою та відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі заяви позивачки 01.09.2020 року ФОП ОСОБА_5 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,4787 га по АДРЕСА_1 , який 18 вересня 2020 року було погоджено Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області. 06 жовтня 2020 року на підставі проекту землеустрою для ведення селянськог огосподарства, розробленого ФОП ОСОБА_5 , відділом у Борівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер :02:019:0002. Отримавши рішення Шкарівської сільської ради від 23.10.2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність « ОСОБА_1 », позивачка звернулась до державного реєстратора з наміром зареєструвати право власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, однак стало відомо, що право власності на виділену позивачці земельну ділянку з кадастровим номером :02:019:0002 зареєстровано ОСОБА_2 . Позивачка вважає, що ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на спірну земельну ділянку на підставі незаконно виданого рішення Шкарівської сільської ради №43-511 від 23.10.2023 року, чим було порушено права позивачки. А тому просила суд, визнати протиправним та скасувати рішення Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області №43-511 від 23.10.2020 року та скасувати рішення державного реєстратора Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Олійник І.Ю. №55870668 від 22.12.2020 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,4787 га з кадастровим номером :02:019:0002, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно позивачка подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :02:019:0002 загальною площею 0,4787 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 . Одночасно просила заборонити ОСОБА_2 вчиняти із земельною ділянкою з кадастровим номером :02:019:0002 дії, спрямовані на зміну цільового використання, її поділу чи об`єднання з іншими земельними ділянками, а також відчуження у будь-який спосіб, та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:019:0002. Подана заява мотивована наявною загрозою настання обставин, що можуть унеможливити виконання рішення суду у цій справі в разі задоволення позовних вимог та істотно ускладнити поновлення порушених прав позивачки, оскільки відповідач може відчужити її на користь третіх осіб, вчинити дії, спрямовані на зміну цільового призначення, її поділу чи об`єднання з іншими земельними ділянками.

При вирішенні питання щодо забезпечення позову суд виходить з наступного.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається:1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Пункт 1, 2, 4 частини 1ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії, та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові №6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Враховуючи, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог та з метою забезпечення поновлення прав позивача, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно існує спір щодо права власності на земельну ділянку, і невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, згідно п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Або згідно положень ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком, лише, збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовить фактичного вирішення спору по суті. А у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ст. 158 ЦПК України).

Отже, суд враховує розумність та співрозмірність обмеження права власності, враховує наслідки арешту майна та заборони вчиняти дії щодо цього майна, правову підставу для арешту майна та заборони вчиняти дії щодо цього майна, наявність обґрунтованої підозри в порушеннях та діях, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому суд вважає, що вимоги про вжиття заходів забезпечення позову, підлягають до задоволення.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст. ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку, загальною площею 0,4787 га з кадастровим номером :02:019:0002, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204, власником якої є ОСОБА_2 .

Заборонити ОСОБА_2 вчиняти із земельною ділянкою загальною площею 0,4787 га з кадастровим номером :02:019:0002, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , дії, спрямовані на зміну цільового використання, її поділу чи об`єднання з іншими земельними ділянками, а також відчуження у будь-який спосіб.

Заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки загальною площею 0,4787 га з кадастровим номером :02:019:0002, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 .

Дані стягувача: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Дані боржника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Дані боржника: Білоцерківська міська рада Київської області (адреса: вул. Ярослава Мудрого, буд. 15, м. Біла Церква, Київська обл., )

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Б. І. Кошель