КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 758/138/21 Головуючий у суді першої інстанції: Якимець О.І.
Номер провадження: 22-ц/824/96/2023 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестоххілс Веста», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Акціонерне товариство «Альфа-Банк», про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В Подільський районний суд міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестоххілс Веста» (далі - ТОВ «ФК «Інвестоххілс Веста», відповідач) у якому просила визнати недійсний кредитний договір за картковим рахунком № НОМЕР_1 відкритим на її ім`я в АТ «Укрсоцбанк».

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_2 посилалась на те, що відповідач не є правонаступником АТ «Укрсоцбанк». Будь-яких платіжних карток з кредитними коштами вона не отримувала, а відтак, не було дотримано вимоги ст. ст. 203, 1054 ЦК України щодо форми кредитного договору, що є підставою для недійсності оспорюваного договору у відповідності до ст. 215 цього Кодексу.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просила суд задовольнити її позовні вимоги, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Також просила апеляційну скаргу розглядати за відсутності представника позивача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказала, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що зобов`язання за кредитними договорами укладеними між нею та АТ «Укрсоцбанк» були виконані в повному обсязі, про що свідчить довідка від 05 листопада 2018 року про відсутність заборгованості.

Зазначила, що ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 17 січня 2021 року у відповідача були витребувані копії доказів, а саме: кредитного договору за картковим рахунком № НОМЕР_2 , укладеного між нею та АТ «Укрсоцбанк», касових документів, що підтверджують отримання нею кредитних коштів, однак, відповідач не надав доказів укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів.

Апелянт вважає. що за таких обставин, суд першої інстанції мав визнати обставину не укладення кредитного договору та, як наслідок його недійсність.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ТОВ «ФК «Інвестоххілс Веста» - адвокат Бурдюг Т.В., проти доводів апеляційної скарги заперечила посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

В судове засідання у суді апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому, їх неявка, згідно з вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у договірних відносинах із АТ «Укрсоцбанк». В подальшому, банк реорганізовано та приєднано до АТ «Альфа-Банк». Дані обставини підтверджено листом АТ «Альфа-Банк» від 24 вересня 2020 року № 81475-23.1-б/б, що міститься у матеріалах справи (а.с. 6).

Також встановлено, що 28 січня 2019 року між АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фінансова компанія» «ВЕСТА» () укладено договір факторингу № 2019-1УСБ/ВЕСТА, за яким, відступлено право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором № 0318, що підтверджується копією вказаного договору та копією додатку 1 - 1 до договору факторингу № 2019-1УСБ/ВЕСТА (а.с. 29-36).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 652 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054, ч. 1 ст. 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи, передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України та відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України п. 7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У ст. 76 ЦПК України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач наводить аргументи про те, що при укладені оспорюваного договору не дотримано вимоги щодо його форми, оскільки за картковим рахунком № НОМЕР_1 вона не отримувала кредитних коштів, однак жодних доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано. Разом із тим, доводи позивача спростовуються наявними у справі даними.

Аналізуючи наведене колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем не доведено недодержання письмової форми при укладені оспорюваного договору, відсутні підстави для визнання такого договору недійсним, тому у позові необхідно відмовити повністю за недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги щодо виконання зобов`язань за кредитними договорами № 2006/32/17 від 25 жовтня 2006 року та № 2007/38-2/30 від 08 серпня 2007 року не є предметом розгляду у даній справі та на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

Посилання апелянта на виконання кредитних зобов`язань та на не укладення кредитного договору з АТ «Укрсоцбанк» колегією суддів до уваги не приймаються, так як вони є взаємовиключними.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки Подільського районного суду міста Києва та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів враховує вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин, при вирішенні вказаної цивільної справи, Подільським районним судом міста Києва правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, тому, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 259, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар