Справа № 2-о/593/20/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2023 р. Бережанський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарях Паньків М.М., Макійчук Г.Р.

за участі представника заявника Мартищук Л.П.

провівши в залі суду м. Бережани судове засідання по розгляду цивільної справи за заявою, поданою представником заявника адвокатом Мартищук Людмилою Петрівною в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В

26 квітня 2023 року представник заявника адвокат Мартищук Людмила Петрівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася в Бережанський районний суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Подану заяву мотивувала тим, що ОСОБА_1 , хоч народився та постійно проживав в місті Соледар Бахмутського району Донецької області, тобто він постійно проживав на території України, однак через воєнні дії, які проводяться у зв`язку із повномаштабним вторгненням російських військ на територію України, житловий будинок, у якому він проживав, було знищено, а тому він змушений був евакуюватися із рідного міста до міста Бережани Тернопільської області, де перебуває до сьогоднішнього дня. А так як із знищенням будинку, у якому він мешкав, були знищені його документи, а тому він 3 січня 2023року звернувся до Бережанського відділу УДМС у Тернопільській області із заявою щодо відновлення втраченого паспорта, однак йому у цьому було відмовлено та запропоновано звернутися до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

3 травня 2023 року за вказаними вимогами ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області було відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні заявник та його представник адвокат Мартищук Л.П. заявлені вимоги підтримали, просили їх задоволити.

Представник Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області Кісіль Л.В. в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про проведення судового засідання у її відсутності, щодо задоволення заявлених вимог заперечень не має, покладається на думку суду.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника та його представника, заслухавши усні пояснення свідків, взявши до уваги думку заінтересованої особи та її письмові пояснення, дослідивши наявні у справі докази, прийшов до висновку, що заява, подана представником заявника адвокатом Мартищук Л.П. в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

У відповідності із ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Соледар Бахмутського району Донецької області, станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України.

Цей факт підтверджується показами заявника, який показав, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Соледар Бахмутського району Донецької області, в сім"ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому його родове прізвище є ОСОБА_4 . З 1962 по 1971 роки він навчався у Соледарській середній школі № 13 та після закінчення навчання у школі він два роки навчався у ПТУ № 7 м. Соледар та здобув кваліфікацію "наладчик станків". Після закінчення навчання у ПТУ він нетривалий термін часу працював у Шахті № 7 на розфасовці солі, а в 1973 році був призваний до Лав Радянської Армії терміном на три роки. Проходив військову службу в Угорщині та у 1976 році був демобілізованим. Мав військовий квиток, однак після того як йому виповнилося 45 років він військовий квиток здав до місцевого військового комісаріату. У 1974 році він зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 , із якою має спільну дочку ОСОБА_6 , 1976 року народження. Разом із дружиною він проживав в АДРЕСА_1 . Подружнє життя у них не склалося та у 1989 році Артемівським районним судом шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу дружина разом із дочкою переїхали на проживання до м. Дрогобича, де мешкають і в даний час.

Після розірвання шлюбу він залишився проживати у АДРЕСА_2 . Спочатку жив сам, а потім зійшовся з іншою жінкою - ОСОБА_7 та перейшов проживати до неї - АДРЕСА_3 . А так як 21 червня 2022 року під час масованих обстрілів через балкон до їх житла залетіла ракета, внаслідок чого загинула його цивільна дружина та все почало довкола горіти, а тому він, отримавши значні опіки ніг та не маючи можливості взяти із помешкання документи, змушений був покинути своє житло. Військові допомогли йому вибратися із помешкання та поховати біля їх будинку його загиблу у цей день цивільну дружину та передали його волонтерам, які надали йому допомогу при проведенні евакуації.

Далі у своїх усних поясненнях заявник зазначив, що він народився і постійно проживав на Україні за виключення служби в Армії, яку він проходив з 1974 по 1976 рік в Угорщині. Він ніколи не виїздив за межі України та навіть не мав закордонного паспорта, а паспорт громадянина України синього кольору у нього був, однак він був втрачений під час військових дій разом з іншими документами. Стверджує, що він і станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 році проживав на території України, однак через обставини, що склалися, не має підтверджуючих на це документів. Станом на 1991 рік він працював на цегельному заводі, що в селищі Краснагора Бахмутського району Донецької області, де працював слюсарем по встановленню пресів, робив насадки для цегли. На цьому заводі він працював приблизно 2-3 роки. В цей час разом із ним на цьому ж заводі працювала ОСОБА_8 , яка також евакуйована із м. Бахмута та в даний час тимчасово проживає в м. Бережанах, яка як свідок зможе підтвердити, той факт, що він станом на 24 серпня 1991 року проживав на території України. Після цегельного заводу він працював на шахті ''Рудники-4'' , на поверхні шахти робив брикети із солі, а останні 5 років перед евакуацією працював різноробочим в комунгоспі м. Соледар. А так як у зв`язку із військовими діями він втратив всі наявні у нього документи, тому з метою відновлення втрачених документів він 3 січня 2023року звернувся до Бережанського відділу УДМС у Тернопільській області із заявою про отримання паспорта, однак йому було відмовлено у цьому та запропоновано звернутися в суд для встановлення факту постійно проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України. А так як без встановлення вказаного факту він не має можливості отримати вказаний документ, тому змушений звернутися до суду із вищевказаною заявою. Просив його вимоги задоволити та встановити той факт, що він постійно проживає на території України, у тому числі і станом на 24 серпня 1991року.

В судовому засіданні захисник інтересів заявника -адвокат Мартищук Л.П. доповнила пояснення заявника та пояснила, що вона з метою отримання інформації, яка могла б підтвердити належність заявника до громадянства України із відповідним адвокатським запитом зверталася до Соледарської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, як виконавчого органу по місцю проживання заявника, проте отримати жодної інформації їй не вдалося, оскільки отримала відповідь про те, що в умовах дії режиму воєнного стану, з метою збереження персональних даних громадян, запобіганню їх втраті, знищенню, спотворенню, недопущення випадків несанкціонованого доступу до таких даних на виконання положень Постанови Кабінету Міністрів України від 12 березня 2022 року № 263 " Деякі питання забезпечення функціонування інформаційно- комунікаційних систем, публічних електронних реєстрів в умовах воєнного стану" роботу реєстрів територіальних громад було тимчасово призупинено, що унеможливлює надання органами реєстрації з 24 лютого 2022 року адміністративних послуг з декларування ( реєстрації місця проживання ( перебування) осіб. Враховуючи вказане в розпорядженні Соледарської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області відсутня інформація, яка може слугувати підтвердженням належності ОСОБА_1 до громадянства України.

Однак, той факт, що ОСОБА_1 постійно проживав на території України підтверджується оглянутою в судовому засіданні довідкою № 1238/01/6-23, виданою 11 квітня 2023 року Головним управлінням національної поліції в Тернопільській області, з якої видно, що згідно автоматизованих обліків МВС України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Соледар Артемівського району Донецької області, є особою, яка неодноразово притягалася до кримінальної відповідальності, а саме:

- 06 жовтня 1982 року Артемівським міським судом Донецької області за вчинення правопорушень, передбачених ст. 114, ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 81 КК України (1960 p.), до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі із конфіскацією майна та примусовим лікуванням від алкоголізму. Звільнений 08 травня 1984 року умовно згідно ухвали Шахтарського міського суду Донецької області від 23 березня 1984року, не відбутий термін покарання 2 роки 4 місяці 11 днів. Відбув на будівництво Саяногірського заводу;

- 18 жовтня 1985 року Артемівським міським судом Донецької області за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 81 КК України (1960 p.), до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі із примусовим лікуванням від алкоголізму. Звільнений 25липня 1989року по відбуттю терміну покарання;

- 09 жовтня 1992року Артемівським міським судом Донецької області за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 213 КК України (1960 p.), до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. Звільнений 05 березня 1993року по відбуттю терміну покарання;

- 27 травня 1996 року Артемівським міським судом Донецької області за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 213, ч. З ст. 140 КК України (1960 p.), до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна. Звільнений 05вересня 1997 згідно ст. З Указу Президента України «Про амністію» від 26 червня 1997року;

- 12 грудня 2003 року Артемівським міським судом Донецької області за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим терміном 3 роки;

- 12 липня 2005року Артемівським міським судом Донецької області за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, згідно ст. 71 КК України приєднано не-відбутий термін покарання по вироку Артемівського міського суду Донецької області від 12.12.2003року, всього до відбуття 5 років 3 місяці позбавлення волі. 05 серпня 2005 вибув до Кіровської ВК Донецької області;

- 20 червня 2021року Бахмутським районним відділом поліції ГУНП в Донецькій області розпочато кримінальне провадження № 0000565 за фактом вчинення громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. 10 листопада 2021року ухвалою Артемівського міського суду Донецької області дане кримінальне провадження закрито згідно ст. 46 КК України.

Судом також встановлено, що заявник ОСОБА_1 3 січня 2023 року звернувся до Бережанського відділу УДМС в Тернопільській області із заявою про оформлення паспорта громадянина України взірця 1994 року, однак рішенням Бережанського відділу УДМС в Тернопільській області від 24 січня 2023 року йому було відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України, оскільки не встановлено його належність до громадянства України.

Вказане рішення Бережанським відділом УДМС було прийнято, керуючись наступним.

Згідно із п.1 статті 10 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України " Про захист персональних даних". У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи.

Відповідно до п. 51 Порядку, ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт у зв`язку з поданням заяви про втрату паспорта і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. Рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України (п.39 Порядку).

На виконання вимог п. 49, 61 Порядку головним спеціалістом Бережанського відділу УДМС у Тернопільській області Антонів Олександрою Іванівною направлено запити до територіальних органів Г(У)ДМС України в областях, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з приводу отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року, паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання, відомості щодо реєстрації/знятгя з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 .

За результатами розгляду даних запитів з`ясовано, що ОСОБА_1 до територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС України не звертався, паспортом громадянина України не документувався, зареєстрованим/знятим з реєстрації місця проживання не значиться.

Тотожність особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та видачу паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданого відділом внутрішніх справ Артемівського міськвиконкому Донецької області 02 вересня 1977 року підтверджено. На архівній заяві про видачу вище зазначеного паспорта напис "Україна" відсутній.

Оскільки у 2016 році відбулася реформа системи реєстрації в Україні, ДМС на сьогодні не володіє актуальною інформацією про зареєстрованих осіб. Законодавством не визначено орган, який зберігає дані про зареєстрованих (прописаних) на 1991 рік осіб та відповідає за їх збереження. Архівні документи не передавалися на постійне зберігання до архівів України та територіальних органів ДМС.

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Тернопільській області ОСОБА_1 зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться. Паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон за діючими та архівними картотеками в Тернопільській області не документувався.

Матеріалів, які б підтвердили належність до громадянства України ОСОБА_1 в ході перевірок не здобуто.

Таким чином, за результатами перевірки особу ОСОБА_1 підтверджено, але належність його до громадянства будь-якої країни не встановлено, тому 24 січня 2023 року Бережанським відділом УДМС у Тернопільській області прийнято рішення про відмову заявнику в оформленні та видачі паспорта та роз`яснено його право звернутися до суду про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Тобто із вказаного слідує, що без встановлення у судовому порядку факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України, а саме факту його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, на День проголошення Незалежності України, останній не має можливості отримати паспорт громадянина України, а тому вимушений був звернутися до суду.

Крім здобутих доказів, той факт, що ОСОБА_1 постійно проживає на території України, а саме факт його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року підтвердили допитані по справі свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що заявник по справі ОСОБА_1 є її двохрідним братом, тобто сином її татового брата. Її батько ОСОБА_10 та заявника батько ОСОБА_11 були рідними братами, а вона із заявником є дворідними. Для підтвердження того факту, що вона із заявником є двохрідними братом і сестрою, представила суду своє свідоцтво про народження, у якому її дошлюбне прізвище є також ОСОБА_4 , як і прізвище заявника. Далі у своїх усних поясненнях свідок зазначила, що в дитинстві вони із заявником багато спілкувалися та були дуже близькими, а пізніше їх інтереси розійшлись. Вона вийшла заміж та проживала із своєю сім`єю в м. Бахмут та із заявником не зустрічалася, який залишився проживати у Соледарі, однак вони підтримували стосунки та телефонували один одному, тому їй відомо, що заявник народився та постійно проживав на Україні в м. Соледар Бахмутського району Донецької області та з території України він нікуди не виїздив. У зв`язку із воєнними діями, її свідка, було евакуйовано в м. Бережани, де вона на місці тимчасового проживання зустріла заявника.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що заявник ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року проживав на території України. Вказаний факт їй достовірно відомий, бо у цей період часу вона разом із заявником працювала на цегельному заводі в селищі ОСОБА_12 . Вона працювала заготовлювачем глинної маси, а він - слюсарем. На цей завод вона влаштувалася на роботу у 1990 році, бо обіцяли, що будуть давати квартири та звільнилася із цього підприємства у 1998 році. До війни вона постійно проживала у ОСОБА_13 , однак через агресію російських військ була евакуйована і зараз тимчасово проживає у Бережанах, де у місці тимчасового проживання зустріла заявника.

Суд, приймаючи по справі рішення, керується ст. 3 Конституції України, якою закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»), а тому встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західно-української Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України» визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України ''Про громадянство України'' і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20), від 19 травня 2021 року у справі № 496/818/19 (провадження №61-8190 св 20).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

А так як належними та допустимими доказами у судовому засіданні було встановлено особу заявника та доведено факт його народження ІНФОРМАЦІЯ_2 на території Української РСР та факт постійного проживання на території України, у тому числі і станом на 24 серпня 1991 року, а тому враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заява, подана адвокатом Мартищук Л.П. в інтересах ОСОБА_1 , є підставною і підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного, керуючись Конституцією України, Законом України ''Про громадянство України'', ст.ст. 4, 13,76-82, 263, 265, 293, 315 ЦПК України, Правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20), від 19 травня 2021 року у справі № 496/818/19 (провадження № 61-8190 св 20), суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву, подану представником заявника адвокатом Мартищук Людмилою Петрівною в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області Данилів О.М.