Справа № 452/2040/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"21" серпня 2023 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого - судді Галина В.П.,
секретар судового засідання Задорожна В.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,
за участю позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивачки ОСОБА_3 ,
відповідачки ОСОБА_2 ,
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить:
- визнати недостовірною і такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до її гідності, честі наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 : «начебто ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ведуть аморальний спосіб життя, а саме кожного ранку та вечором у них сварки, які здебільшого переростають у бійки, нібито ОСОБА_1 обкрадала ОСОБА_2 і що у ОСОБА_1 є судимість терміном на 2 роки за крадіжку та продовжує цим займатися... Що ОСОБА_1 є психічно неврівноважена та хвора, яку слід направили на медичну експертизу... ОСОБА_5 користуючись своїми посадовими повноваженнями не давав справедливо вести справу...»;
- зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом вибачення в її присутності;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 50 000. 00 грн.;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви.
В обґрунтування позову посилалась на те, що вона ОСОБА_1 (надалі-позивач) зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . По сусідству з нею, в квартирі АДРЕСА_2 цього ж будинку, проживає ОСОБА_2 (надалі-відповідач). ОСОБА_2 звернулася із двома заявами 12.04.2021 р. до Самбірського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (вулиця Степана Бандери, 4, Самбір, Львівська область, про те, що позивач нібито використовувала образливі, нецензурні слова щодо ОСОБА_2 та її сім`ї, вкрала кущ смородини, неодноразово обкрадала грядки, на яких відповідач насаджувала клумби з квітами, гібіскус, кущі чорної смородини, кущі квітів примулків. Також, було повідомлено у вищезазначених заявах, що нібито позивач і її чоловік ОСОБА_6 влаштовують бійки між собою на подвір`ї та сходовій частині коридору вищезгаданого будинку. Відповідач ОСОБА_2 стверджувала, що позивач неврівноважена та хвора людина, зазначала, що рідні позивачки доказують відповідачці, що ОСОБА_1 психічно неврівноважена та хвора, просила у своїй заяві поліцію направити позивача на медичну експертизу.
Також, у заяві відповідача від 12.04.2021 до Самбірського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області повідомлено про те що, начебто ОСОБА_1 відбувала умовне покарання за крадіжки і надалі продовжує вчиняти кримінальні правопорушення. Однак, позивач до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.
11.11.2021 року відповідач звернулась із заявою до Міністра внутрішніх справ Дениса Монастирського, у якій зазначала, що нібито позивач спокійно не дає жити ОСОБА_2 , начебто ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ведуть аморальний спосіб життя, а саме кожного ранку та вечором у них сварки, які здебільшого переростають у бійки, нібито позивач обкрадала відповідача і ОСОБА_2 зазначила, що у ОСОБА_1 є судимість терміном на 2 роки за крадіжку та продовжує цим займатися.
Крім того, позивач зазначала в позові, що при вселенні у їхній будинок відповідачка не дотримувалась норм добросусідського співжиття з іншими сусідами, при проведенні ремонту квартири порушувала будівельні правила та норми, а коли отримала категоричні зауваження, то почала її по всякому переслідувати. Найбільше це виразилось у розповсюдженні щодо неї різних образливих чуток серед сусідів, знайомих.
На думку позивачки, поширення окресленої інформації порушує її немайнові права на честь, гідність, свідчить про принизливе ставлення відповідачки до неї, що в свою чергу впливає на зниження цінності її особи. Також поширенням вказаної інформації, на думку позивачки, відповідачка створила негативну соціальну оцінку її особи в очах оточуючих, порушивши її честь, оскільки приклеїла ярлик психічно неврівноваженої особи з кримінальним минулим.
Внаслідок протиправних дій відповідача, ОСОБА_1 перенесла моральні страждання, не могла спокійно спати вночі, нервувала, відчувала тривогу та занепокоєння, не могла спокійно спілкуватися з близькими та оточуючими людьми. Вона неодноразово змушена була давати пояснення працівникам поліції з приводу таких заяв відповідачки. Особливо її, як матір, занепокоїли неправдиві твердження та наклепи на її дітей. Це для неї було надзвичайно боляче. У неї погіршився стан здоров`я, тому вона змушена була додатково звертатися до лікарів за медичною допомогою, проходити медичні обстеження та лікування.
Враховуючи вищевикладене, вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо позивачки, відповідачкою завдано шкоди немайновим інтересам, порушивши гідність, честь позивачки. Вона намагаючись зберегти спокій, пробачала відповідачці всі її безглузді закиди в її сторону. Це мабуть дратувало її, а тому відповідачка почала звертатися з письмовими заявами у Самбірський відділ поліції, щоб її «психічно неврівноважену та хвору» направили на медичну експертизу, повідомляла про якісь крадіжки, вчинені нібито нею, а також повідомляла про її «судимості». І хоч з цього приводу позивачка змушена була давати пояснення працівникам поліції, вона пробачила відповідачці, сподіваючись, що та отримавши відповідь на свої безглузді заяви, змінить свою поведінку в побуті і щодо неї. Однак відповідачку це не зупинило і вона продовжує розповсюджувати щодо неї неправдиву інформацію аналогічного змісту. І коли вона пробачала відповідачці безглузді закиди щодо неї, то не може пробачити щодо своїх рідних.
У заяві Міністру внутрішніх справ відповідачка крім недостовірної інформації про психічний стан позивачки та її нібито судимості, відносини в сім`ї, зводить наклеп на її сина і на невістку, про буцімто зловживання ними своїми посадовими повноваженнями. Це стало останньою каплею її терпіння.
Позивачка зазначає, що інформація поширена відповідачкою, є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Позивачка ніколи не притягалася до кримінальної відповідальності, не стоїть на обліку в психіатра, психіатричним захворюванням не страждала.
На думку позивачки, інформація, поширювана щодо неї відповідачем, по-перше, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення нею загальновизнаних норм поведінки, правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, так такою, що на її переконання, порушує її немайнові права, по-друге не є оціночним судженням, а обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача. Суму в 50 000 грн. вважає мінімальною для відшкодування її душевних страждань, відтак, розумною та справедливою.
Із врахуванням наведеного, просила суд позов задовольнити в повному обсязі заявлених нею позовних вимог.
07.12.2022 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив, в якому зокрема зазначено, що позов ОСОБА_1 до неї про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди не визнає і заперечує. Позивачка свій позов мотивує розповсюдження нею інформації про неї, яка нібито порушує її права на повагу гідності, честі у двох заявах, поданих відповідачкою 12.04.2021 року до Самбірського ВП ГУНП у Львівській області та заявою поданою 12.11.2021 року до Міністра внутрішніх справ України, просить визнати недостовірною наступну інформацію: « ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ведуть аморальний спосіб життя, а саме кожного ранку та вечором у них сварки, які здебільшого переростають у бійки», « ОСОБА_1 обкрадала ОСОБА_2 », «у ОСОБА_1 є судимість терміном на 2 роки за крадіжку та продовжує цим займатися». « ОСОБА_7 є психічно неврівноважена та хвора, яку слід направити на медичну експертизу», « ОСОБА_5 користуючись своїми посадовими повноваженнями не давав справедливо вести справу»; зобов`язати відповідачку спростувати інформацію шляхом вибачення в її присутності та стягнути моральну шкоду в сумі 50 000 грн.. та судові витрати.
Відповідачка вважає позов безпідставним з огляду на такі заперечення.
Між нею та ОСОБА_1 протягом тривалого часу склались неприязні побутові відносини з приводу проживання в одному багатоквартирному будинку. Позивачка неодноразово зводила на неї наклепи, писала безпідставні наклепницькі скарги в органи поліції, на які їй доводилось надавати пояснення -заперечення очевидних безглуздих речей.
Заяви, подані нею 12.04.2021 року до Самбірського ВП ГУНП у Львівській області та заява 12.11.2021 року до Міністра внутрішніх справ України, були звернені за захистом права на повагу до особистого життя, захисту від дій відповідачки, які вона вважала і вважає неприйнятними в цивілізованому суспільстві співжиття між індивідами. Підтвердженням того, що дані звернення були спрямовані на забезпечення охорони її прав і свобод, які порушувались ОСОБА_8 , є прохальні частини трьох заяв: «Прошу прийняти відповідні міри до ОСОБА_9 стосовно тріпання брудних коврів з другого поверху та нецензурної лайки» - заява від 12.04.2021 року; «Прошу прийняти міри до вказаної особи, надати захист моїй родині» - заява від 12.05.2021 року; «Про надати допомоги у вирішенні побутових проблем із сусідами, які проживають у квартирах АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 » - заява від 12.11.2021 року.
Крім того, дослівних тверджень, про спростування яких заявлено у прохальній частині позовних вимог у її скаргах немає, тобто не написано дослівно: « ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ведуть аморальний спосіб життя» « ОСОБА_1 обкрадала ОСОБА_2 » « ОСОБА_1 є судимість терміном на 2 роки за крадіжку та продовжує тим займатися». Такі твердження є не що іншим як вільним тлумаченням позивачем скарг відповідача.
Оскільки на грядках прибудинкової території, які відповідачка обробляла, зникали насадження і плоди, а ОСОБА_7 своїми діями порушували громадський порядок та спокій, то звернення до правоохоронних органів мало на меті виявити і покарати винну особу, а підозрювала у вчиненні протиправних дій вона ОСОБА_10 .
Текст її заяв до правоохоронних органів не може розглядатися як поширення інформації, що порочить честь, гідність позивача, оскільки таке звернення здійснене в рамках закону і спрямоване на захист та відновлення порушених конституційних прав.
При формуванні речення про психічний стан ОСОБА_1 , відповідачка спиралась на інформацію від «рідні ОСОБА_1 », застосувавши у реченні посилання «як рідні Буци доказують», зробивши свій суб`єктивний висновок, що про неврівноваженість особи свідчать всі її дії, тобто здійснювала своє суб`єктивне оціночне твердження про стан позивачки та необхідність встановлення такого стану медичною експертизою. Тому твердження у позовній вимозі про те, що « ОСОБА_7 є психічно неврівноважена та хвора, яку слід направити на медичну експертизу» є оціночним судженням позивача, яке не підлягає спростуванню і не розцінюється як порушення права позивача.
Твердження « ОСОБА_5 користуючись своїми посадовими повноваженнями не давав справедливо вести справу» не стосуються права на гідність та честь позивача жодним чином, а тому і не підлягає оцінці.
Отже, інформація, яка зазначена відповідачем про позивачку у заявах поданих нею 12.04.2021 року до Самбірського ВП ГУНП у Львівській області та заяві 12.11.2021 року до Міністра внутрішніх справ України, подана нею в рамках закону і спрямована на захист та відновлення порушених конституційних прав відповідачки та є її оціночним судженням про позивачку, оскільки не містить фактичних даних, а є критикою, оцінкою дій позивача, тому вимоги позову про їх спростування та відшкодування моральної шкоди, як похідні, є безпідставними.
Позивачка заявила вимогу про зобов`язання відповідачку спростувати поширену відносно неї інформацію шляхом вибачення в її присутності, що є не способом спростування інформації, у спосіб її поширення. Оскільки інформація, про яку заявлено в позові була скерована органам поліції у заявах, то заявлений спосіб її спростування, шляхом вибачення, не є рівноцінний, тобто не грунтується на законі, а тому не може бути задоволений.
Позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди є похідною від первинної вимоги, оскільки моральна шкода є наслідком і компенсацією за порушене право.
Оскільки, належними і допустимими доказами не доведено порушення відповідачкою права позивача на повагу до її гідності, честі інформацією, викладеною у двох заявах поданих відповідачкою до Самбірського відділу поліції Головного управління Національної поліції Львівської області та заявою поданою 12.11.2021 року до Міністра внутрішніх справ України, то вимоги про визнання недостовірною інформацією: « ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ведуть аморальний спосіб життя, а саме кожного ранку та вечором у них сварки, які здебільшого переростають у бійки», « ОСОБА_1 обкрадала ОСОБА_2 », «у ОСОБА_1 є судимість терміном на 2 роки за крадіжку та продовжує цим займатися». « ОСОБА_7 є психічно неврівноважена та хвора, які слід направити на медичну експертизу», « ОСОБА_5 користуючись своїми посадовими повноваженнями не давав справедливо вести справу»; зобов`язати відповідачку спростувати інформацію шляхом вибачення в її присутності та стягнути моральну шкоду в сумі 50 000, грн.. та судові витрати - є безпідставними.
На підставі викладеного, просила в задоволенні позову ОСОБА_1 до неї про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди відмовити.
24.03.2023 року позивачкою подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що у своєму відзиві на позовну заяву відповідачка заперечуючи позовні вимоги послалась на те, що у своїх зверненнях до Самбірського відділу поліції ГУНП у Львівській області від 12.04.2021 року та по зверненню ОСОБА_2 від 12.11.2021 року до Міністерства внутрішніх справи України вона переслідувала мету спрямовану на захист та відновлення своїх порушених прав.
Відповідач, посилаючись у своєму відзиві та поясненнях на положення ч.ч.1, 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» зазначає, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані.
Однак, у своєму зверненні до Самбірського відділу поліції ГУНП у Львівській області від 12.04.2021 року відповідачка зазначає, що: « ОСОБА_7 неодноразово обкрадала грядки на яких відповідачка загороджувала клумби з квітами ... Дана особа вже відбувала умовне покарання за крадіжки, що і продовжує робити».
Вказані висловлювання не містять жодних оціночних суджень, а містять фактичні дані ствердження про вчинення злочинів та притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, і очевидно носять наклепницький характер. Також зловмисним твердженням у вищевказаному зверненні є текст наступного змісту: «Також прошу, як рідні ОСОБА_9 , доказують мені, що вона психічно неврівноважена та хвора, направити її на медичну експертизу».
Таким чином, відповідачка з метою спотворити фактичні дані та досягти своєї мети зашкодити репутації позивачки, принизити її незважаючи на її вік, вказує на обставини, які не лише не мали місце, а саме ніби то повідомлення невідомо якимось її родичами про ніби то її психічне захворювання, і в такий спосіб зашкодити її честі і гідності, але і намагалася спонукати правоохоронні органи скерувати позивачку на проведення психіатричної експертизи.
Всупереч твердженню відповідачки, про те що всі обставини викладені у її зверненнях до правоохоронних органів були покликані на захист та відновлення ніби то порушених її прав є надуманими з метою уникнення відповідальності за образу моєї честі і гідності.
В зв`язку з наведеним, просила суд:
- визнати недостовірною і такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до її гідності, честі наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 : «начебто ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ведуть аморальний спосіб життя, а саме кожного ранку та вечором у них сварки, які здебільшого переростають у бійки, нібито ОСОБА_1 обкрадала ОСОБА_2 і що у ОСОБА_1 є судимість терміном на 2 роки за крадіжку та продовжує цим займатися... Що ОСОБА_1 є психічно неврівноважена та хвора, яку слід направили на медичну експертизу... ОСОБА_5 користуючись своїми посадовими повноваженнями не давав справедливо вести справу...»;
- зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, у такий же спосіб, в який вона була поширена, а саме шляхом скерування відповідного звернення до Самбірського відділу поліції ГУНП у Львівській області та до Міністерства внутрішніх справ України;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 50 000, 00 грн.;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.
03.04.2023 року відповідачкою ОСОБА_2 подано до суду заперечення у відповідь на відзив, в яких вона заперечує проти доводів позивача, висвітлених у відповіді на відзив та зазначає, що підтвердженням того, що заява подана 12.04.2021 року до Самбірського відділу поліції Головного управління Національної поліції Львівської області та заява подана 12.11.2021 року до Міністра внутрішніх справ України, були звернені за захистом права на повагу до особистого життя, захисту від дій відповідачки, які вона вважала і вважає неприйнятними в цивілізованому суспільстві співжиття між індивідами, є прохальні частини трьох заяв: «Прошу прийняти відповідні міри до ОСОБА_9 стосовно тріпання брудних коврів з другого поверху та нецензурної лайки» - заява від 12.04.2021 року №2603; «Прошу прийняти міри до вказаної особи, надати захист моїй родині» - заява від 12.04.2021 року № 2602; «Про надання допомоги у вирішенні побутових проблем із сусідами, які проживають у квартирах АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 » - заява від 12.11.2021 року.
Так у заяві від 12.04.2021 р. відповідач зазначає про висловлювання позивачки нецензурною лайкою в її сторону та на адресу її родичів, що є порушенням КУпАП. Вказує про те, що 01.04.2021 року позивачка погрожувала її дітям «відірвати їм ноги», називала нехорошими словами, крадіями. В цій заяві відповідачка повідомляє про попереднє своє звернення з метою припинення неправомірних дій ОСОБА_9 , як до її чоловіка ОСОБА_11 , так і до сина ОСОБА_12 та до невістки ОСОБА_13 . У тексті заяви відповідачка покликається на слова ОСОБА_11 , переказуючи його слова «на що він відповів мені, що нічого не може вдіяти, і не має ніякого на неї впливу, так як вона психічно хвора». Тобто висновок про те, що «вона психічно неврівноважена» відповідачка робить зі слів її рідних, застосовуючи у тексті заяви покликання «як рідні ОСОБА_9 доказують», зробивши свій суб`єктивний висновок, що про неврівноваженість особи свідчать всі її дії, тобто здійснювала своє суб`єктивне оціночне твердження про стан позивачки та необхідність встановлення такого стану медичною експертизою. Отже, відповідачкою вжито висловлювання з покликанням на слова інших осіб, що є оціночним судженням.
До скарг нею долучені фотознімки фрагментів сходового маршу будинку, прибудинкової території, які підтверджують складання будівельного сміття позивачкою, та захаращення території, що підтверджують спрямування її скарг до правоохоронних органів з метою припинення протиправних дій позивачки.
Крім того, дослівних тверджень, про спростування яких заявлено у прохальній частині позовних вимог у скаргах відповідачки немає, тобто у скаргах не написано дослівно: « ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ведуть аморальний спосіб життя» « ОСОБА_1 обкрадала ОСОБА_2 » «у ОСОБА_1 є судимість терміном на 2 роки за крадіжку та продовжує тим займатися». Такі твердження є не що іншим як вільним тлумаченням позивачем її скарг, тому не можуть підлягати спростуванню.
Оскільки, на грядках прибудинкової території, які позивачка обробляла, зникали насадження і плоди, а ОСОБА_7 своїми діями порушували громадський порядок та спокій, то звернення до правоохоронних органів мало на мені виявити і покарати винну особу, а підозрювала у вчиненні протиправних дій вона ОСОБА_14 , тому метою звернення до правоохоронних органів було саме притягнути її до відповідальності, припинити крадіжки із грядок, припинити її нецензурну лайку, образи і погрози в ї сторону та в сторону її дітей, а не як видумує позивач у відповіді на відзив «принизити, в такий спосіб зашкодити честі і гідності, спонукати правоохоронні органи скерувати її на проведення психіатричної експертизи».
Із пояснень ОСОБА_9 від 20.04.2021 року, яке є в матеріалах по розгляду її скарги від 12.04.2021р. відомо, що вона підтверджує, що з 2017 року конфліктує із відповідачкою і з 2017 року пише різноманітні скарги на неї. Із відповіді працівників поліції від 21.04.2021 року на її скаргу від 12.04.2021 року відомо, що з ОСОБА_15 проведено роз`яснювальну роботу про недопустимість такої поведінки, що свідчить про підставність її фактів, викладених у заяві від 12.04.2021 року.
Одночасно, з відповіді на відзив відомо, що позивач погодилась з тим, що вимога про зобов`язання відповідачку спростувати інформацію шляхом вибачення в присутності позивачки є безпідставною, зазначивши у відповіді на відзив спростування шляхом скерування відповідного звернення Самбірського відділу поліції ГУНП у Львівській області та до Міністрества внутрішніх справ України. Тобто, позивач хоче спонукати відповідачку звернутись у відділ поліції, що взагалі є абсурдною вимогою.
Працівники поліції, які прийняли до розгляду і вирішення обидві її заяви, згідно Закону, зобов`язані зберігати і не розголошувати інформацію з обмеженим доступом, яка стала їм відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків. Текст її заяв до правоохоронних органів, навіть якщо позивач вважає висловлювання грубими і не тактовними, не може розглядатися як поширення інформації, що порочить честь, гідність позивача, оскільки таке звернення здійснене в рамках закону і спрямоване на захист та відновлення порушених конституційних прав, є оціночним судженням відповідачки про позивачку, оскільки не містить фактичних даних, а є критикою, оцінкою дій позивача, і найголовніше не є поширенням інформації у спосіб, за який законом у ст. 277 ЦК України, передбачається спростування, а тому вимоги позову про їх спростування та відшкодування моральної шкоди, як похідні, є безпідставними. Ваховуючи викладене, просила суд в задоволенні позову ОСОБА_1 до неї про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди відмовити.
Під час розгляду справи по суті позивачка ОСОБА_1 позов підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини та просила задовольнити.
Представник позивачки адвокат Дячук В.В. у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вважає його безпідставним та просила відмовити в даному позові. Між нею та позивачкою протягом тривалого часу склались неприязні побутові відносини з приводу проживання в одному багатоповерховому багатоквартирному будинку. Позивачка неодноразово наводила на неї наклепи, писала безпідставні наклепницькі скарги в органи поліції, на які їй доводилось давати пояснення, заперечення цих речей. Заяви були нею подані у квітні 2021 року до Самбірського відділу поліції та у листопаді 2021 року до Міністра внутрішніх справ України. Вони були звернені лише з тим, щоб захистити права та повагу до її особистого життя і захисту від дій позивачки, які вона вважала і вважає неприйнятними в цивілізованому суспільстві. Підтвердженням цього є її прохальні слова всіх трьох частин заяв. Дослівних тверджень у її скаргах таких як процитовано позивачкою в позові, немає. У її скагах немає висловів, у її скаргах не написано дослівно так як сормульовано позивачкою у позвних вимогах. Такі твердження є нічим іншим як тлумаченням позивачем її скарг, тому не можуть підлягати спростуванню. Оскільки на грядках прибудинкової території, які вона обробляла, дійсно зникали насадження і плоди, а позивачка всіма своїми діями порушувала громадський порядок та спокій, то звернення до правоохоронних органів мало на меті лише виявити і покарати дійсно винну особу, а підозрювала в даному випадку вона позивачку. Моє метою було припинити крадіжки з грядок, припинити нецензурну лайку, образи і погрози в її сторону та сторону її неповнолітніх дітей, а не як говорить позивач, зашкодити честі та гідності. Згідно Конституції України, всі мають право напрявляти колективні чи індивідуальні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений строком час. Вважає, що з її заяв до правоохоронних органів, не може розглядатись як поширення інформації, що порочить честь, гідність позивача, оскільки таке звернення здійснене в рамках закону і спрямоване на захист та відновлення порушених конституційних прав. Можливо нею були використані слова, які не дуже сподобались позивачу та використані формулювання не були грубими чи образливими, до того ж вони були наведені не публічно. В жодних соціальних мережах, в жодних ЗМІ, між людьми. Отже, будь який негативний вплив на повагу гідності та честі воно не несе. Також просила звернути увагу на те, що нею були зроблені оціночні судження на фоні поведінки позивачки, на фоні всіх подій, які відбувались у них в будинку та на подвір`ї. Все прописане нею взято зі слів її рідних. Все написане нею реально відбувалось. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Вона мала на меті завершення всіх цих чвар та наклепів, надання їй та її сім`ї захисту та початку добросусідства. Просила допомогти та зупинити всі ці чвари. Просила вона про це органи правопорядку. У неї на меті не було принизити позивачку, а лише перевірка даних та надання їй допомоги. Саме тому вона зверталась в ті органи влади, які займаються цими питаннями. Зазначене нею в заявах щодо умовної судимості позивачки стало їй відомо зі слів сусідів з інших будинків, прізвищ яких вона не знає. Вона не має змоги перевірити таку інформацію, тому написала правоохоронним органам, які займаються саме таким питанням. Зверталась вона до Міністра внутрішніх справ України, тому що на місці їх не була надана допомога, почали зачіпати її дітей. Щодо зазначення нею в заявах про аморальну поведінку позивачки та її чоловіка ОСОБА_11 , тому вона була свідком їхніх криків, бійок, які мали місце на подвір`ї, сходовій клітці в будинку. Це нею було знято на її смартфон і долучалось до написаних заяв. Для неї така поведінка є аморальною. Щодо викладеного нею про психічний стан позивачки, то вона неодноразово розмовляла із сином, невісткою позивачки щоб з`ясувати чому так відбувається все, що варто зробити щоб це зупинити, це було взято зі слів її рідних. Щодо викладеного про те, що « ОСОБА_5 користуючись своїми посадовими повноваженнями не давав справедливо вести справу...» зазначила, що у них і до того чвари велися та все було призупинено. Після розгляду її заяви в Самбірському ВП все на деякий час зупинилось і вона здебільшого повірила в те, що можливо все зупиниться і не буде жодних наступних дій, повірила, що все зміниться. Не зверталась до суду, бо не хотіла доводити до судових засідань, думала що все вирішиться без судових засідань, неодноразово просила зупинити чвари і чіпляння до неї та її рідних. Жодна її заява не мала на меті принизити, навести чвари, вона просила про припинення, це все що вона мала на меті.
Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із такого.
Згідно із статтями 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вимоги статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
У відповідності до вимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Позивач ОСОБА_1 , пред`являючи позов до ОСОБА_2 про захист честі і гідності, відшкодування моральної шкоди, мотивує позов тим, що розповсюдженням відповідачкою інформації про неї, яка нібито порушує її права на повагу гідності, честі у заявах, поданих відповідачкою до Самбірського відділу поліції Головного управління Національної поліції Львівської області та заявою, поданою 12.11.2021 року до Міністра внутрішніх справ України; просить визнати недостовірною наступну інформацію: « ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ведуть аморальний спосіб життя, а саме кожного ранку та вечором у них сварки, які здебільшого переростають у бійки», « ОСОБА_1 обкрадала ОСОБА_2 », «у ОСОБА_1 є судимість терміном на 2 роки за крадіжку та продовжує цим займатися». « ОСОБА_7 є психічно неврівноважена та хвора, яку слід направити на медичну експертизу», « ОСОБА_5 користуючись своїми посадовими повноваженнями не давав справедливо вести справу»; просить суд зобов`язати відповідачку спростувати інформацію, стягнути моральну шкоду в сумі 50 000, грн. і судові витрати. На підтвердження обгрунтованості поданого нею позову, посилається зокрема на:
- довідку, видану адміністрацією КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Самбірської міської ради», де вказано, що ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря з приводу гіпертонічної хвороби ІІ ст., ступ. ІІ, ризик ІІІ, післяопераційний гіпотеріоз середньої важкості, стадія субкомпенсації, гормонозалежна; в період з грудня 2021 року по червень 2022 року періодично зверталась за медичною допомогою до свого сімейного лікаря (а.с. 9);
- довідку, видану Міністерством внутрішніх справі України про те, що вона до кримінальної відповідальності не притягувалась, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 10);
-довідку про те, що вона в Самбірському психіатричному кабінеті на обліку не знаходиться (а.с. 15);
- характеристику на ОСОБА_1 із закладу дошкільної освіти № 2 м. Самбора від 24.03.2023 року;
- характеристику на ОСОБА_1 із комінального підприємства Самбірської міської ради «Житлово-експлуатаційний комбінат» від 31.03.2023 року;
- пояснення свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , щодо яких представником позивачки заявлялось клопотання про їхній виклик.
Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком позивачки, з якою одружився у грудні 1967 року. Із відповідачкою він знайомий, це його сусідка, вони проживають по сусідству в одному будинку. Сім`я ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_2 . Жодних особистих упереджень до вказаних осіб у нього та його дружини немає. Однак, за час свого проживання сім`я відповідачки неодноразово порушувала умови нормального сусідського співжиття, відповідно у них склались неприязні відносини у зв`язку з поведінкою, як ОСОБА_2 , так і членів її сім`ї. Маючи намір образити та принизити його дружину, образити та принизити його, як її чоловіка, їхніх вже дорослих дітей та їхні сім`ї, відповідачка 12.04.2021 року звернулась до Самбірського відділу поліції ГУНП у Львівській області та 12.11.2021 року до Міністерства внутрішніх справ України, де намагалась якомога сильніше образити його дружину та їхню сім`ю. Про вказані скарги він довідався безпосередньо від працівників Самбірського відділу поліції, які приходили до нього відбирати пояснення. Таким чином, було поширено неправдиві відомості стосовно його дружини та їхньої сім`ї і родини. З метою якомога більшої образи його дружини та поширення брехні, у своїх зверненнях, відповідачка ствердно вказала, що його дружина відбувала умовне покарання за крадіжки, та безпідставно стверджувала, що його дружила ОСОБА_18 продовжує робити крадіжки. Також вона ствердно вказала, що нібито його дружина психічно хвора та що він нібито підтверджував це, і при цьому відповідачка просила працівників поліції провести його дружині психіатричну експертизу. Хоче заявити під присягою, що жодної такої інформації про те, що його дружина ОСОБА_18 є психічно хворою він відповідачці не повідомляв і це не відповідає дійсності. Крім цього, відповідачка вказувала, що він зі своєю дружиною веде аморальний спосіб життя, що вона розуміє під цим навіть не може пояснити, дані твердження підкреслюють цинізм відповідачки при написанні образливого наклепу. Знаючи достовірно, що дані факти не відповідають дійсності, відповідачка через працівників поліції у такий спосіб поширила їх серед мешканців м. Самбора, багато з яких знають його дружину, знають його та їхніх дітей. Довідавшись від працівників поліції про ту брехню та бруд, який на його дружину «вилила» відповідачка, не лише його дружина, але і він також отримали сильний стрес, що позначилось на їхньому самопочутті.
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що позивачка є його матір`ю, відповідачка сусідка. Йому відомо, що його матір подала позов до суду про захист честі і гідності. Даний позов обумовлений тим, що діями відповідачки в письмовий спосіб було поширено завідомо неправдиві відомості про його матір, членів його сім`ї та родини. Зокрема у своїх скаргах, адресованих органам внутрішніх справ, відповідачка поширила завідомо брехню, неправду, про те, що його матір психічно хвора, раніше судима, є злодійка і продовжує вчиняти крадіжки, про те, що сім`я його батьків веде аморальний спосіб життя, та інші неприємні речі. У правоохоронні органи подається заява, в якій повідомляється про вчинення злочину, правопорушення. У даному випадку відповідачка в тих заявах, з якими він ознайомився в ході перевірки, яку проводили працівники поліції, тим самим розповсюджували ту інформацію, жодним чином не написано про вчинення злочинів, правопорушень. Відповідачка повідомила неправдиву інформацію правоохоронним органам, яка перевірялася ними, вони мусили з`ясовувати, в нього запитували, чи це правда. Вказано за аморальний спосіб життя його батьків, в чому він полягає невідомо. Це все видумки. Його матір працює в дитячій установі і має повагу, як від дітей, так і від батьків та працівників закладу.
Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснив, що він є працівником поліції, із сторонами по справі знайомий. Коли він прийняв адміністративну дільницю, де проживають позивач та відповідач, наскільки йому відомо, попередньому дільничому також подавались від них скарги на розгляд. До нього на розгляд поступили скарги даних громадян, чим на їхню думку є неправомірні дії відносно одні одних, про різного роду конфлікти між сусідами. Ним проводилась перевірка звернень, опитував обидві сторони, намагався встановити очевидців, які б підтвердили викладені факти. Таких очевидців не було встановлено. Учасникам було рекомендовано звертатись в суд щодо тих питань, які ними вносились йому на розгляд, для вирішення питання в цивільному порядку і прийняття відповідного рішення. З приводу зверненя щодо судимості позивачки, то він рекомендував їй отримати довідку щодо цього, з метою захисту честі і гідності. З боку відповідачки були заяви, він ознайомлював позивачку з їхнім змістом та відбирав пояснення. Адміністративні протоколи ним не складались ні на одну із сторін, оскільки не було очевидців події, які б могли підтвердити або спростувати ті факти. Ним не було встановлено факти. На заяву була надана відповідь. Факт щодо судимості позивачки він не перевіряв. Також ним не перевірявся факт щодо психічного стану позивачки. Це не в його компетенції. Ним не встановлено факт аморальної поведінки позивача і її чоловіка. Тиску на нього вчинено не було. Зміст заяв бачили заявник, він, та особа на яку написали скаргу. Дані заяви були в черговій частині, з ними знайомився начальник. Інформація, викладена в заявах, стороннім особам розголошена не була.
Судом встановлено, що сторони по справі є сусідами, мешканцяти одного багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_6 , де проживають в різних квартирах. Між ними протягом тривалого часу склались неприязні побутові відносини з приводу проживання в одному будинку, що підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_17 про те, що звернення сторін в поліцію із заявами має місце протягом декількох років. Також факт звернень сторін до органів державної влади підтверджується витребуваними із Самбірського РВП ГУП у Львівській області матріалами № 3854, 4022 по письмових зяявах ОСОБА_1 та матріали № 2143, 6989 по письмових заявах ОСОБА_2 .
Предметом розгляду є викладене у заявах, які подані відповідачкою 12.04.2021 року до Самбірського відділу поліції Головного ління Національної поліції Львівської області та заяві від 12.11.2021 року - до Міністра внутрішніх справ України (а.с. 5, 6, 7-8).
Відповідно до ст. 1, 13 Закону України «Про національну поліцію», Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом. Систему поліції складають: центральний орган управління поліції; територіальні органи поліції.
Згідно ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», «Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.»
Відповідно до вимог ч. 1 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальні за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на
характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій,
сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Згідно роз' яенень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці іейського буду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції.
Враховуючи наведене суд доходить висновку, що інформація, яка зазначена відповідачкою про позивачку у заявах, поданих нею 12.04.2021 року до Самбірського відділу поліції Головного управління Національної поліції Львівської області та заяві від 12.11.2021 року до Міністра внутрішніх справ України, подана відповідачкою в рамках закону і спрямована на захист та відновлення порушених конституційних прав і є її оціночним судженням про позивачку, оскільки не містить фактичних даних, а є критикою, оцінкою дій позивача. Відповідачкою вжито висловлювання з покликанням на слова інших осіб, про що вона зазначала в судовому засіданні, що є оціночним судженням. Стороною позивача, під час розгляду справи в суді, протилежного не доведено.
Крім того, дослівних тверджень про спростування яких заявлено у прохальній частині позовних вимог, у зверненнях відповідачки немає, тобто у її заявах не написано дослівно: « ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ведуть аморальний спосіб життя» « ОСОБА_1 обкрадала ОСОБА_2 » « ОСОБА_1 є судимість терміном на 2 роки за крадіжку та продовжує тим займатися».
Із пояснень ОСОБА_1 від 20.04.2021 року, яке наявне в матеріалах по розгляду заяви відповідачки від 12.04.2021р. відомо, що вона підтверджує, що з 2017 року конфліктує з ОСОБА_2 і з 2017 року пише різноманітні скарги на неї. Із відповіді працівників поліції від 22.04.2021 року на її заяву від 12.04.2021 року відомо, що з ОСОБА_15 проведено роз`яснювальну роботу про недопустимість такої поведінки.
Відповідно ст.1, ст. 5 Закону України Про звернення громадян» від 02.10.1996 року № 393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної злади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.
Отже, особа має право звертатись до органів державної влади із заявами або клопотаннями щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення і законом не передбачено можливість зобов`язати особу звернутись до органів державної влади про спростування недостовірної інформації, оскільки, викладена в заявах та клопотаннях особи інформація до органів державної влади, в даному випадку до правоохоронних органів, не є поширенням інформації в розумінні ст. 277, 278 ЦК України, оскільки всі службові особи державних органів, в тому числі працівники органів поліції відповідно до закону зобов`язані зберігати в таємниці інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому їм відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків.
Враховуючи викладене слід зазначити, що із боку відповідачки відсутній факт поширення інформації, оскільки в судовому засіданні не доведено, що даний факт мав місце. Свідок ОСОБА_17 під час надання пояснень однозначно вказав, що інформація, викладена в заявах відповідачкою, що є предметом спору, стороннім особам розголошена не була. Докази, які б підтверджували факт розголошення наведеної інформації, стороною позивача не надані.
У пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.
Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої іншими особами порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь і гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. (Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року №8-рп/2003 у справі за конституційним зверненням про офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 7 ЦК Української PCP).
Згідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист персональних даних», використання персональних даних працівниками суб`єктів відносин, пов`язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов`язків. Ці працівники зобов`язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків, крім випадків, установлених законом.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст, 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 р. N 2939-VI, до службової може належати інформація, зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.
У пункті 5 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний: зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків.
Як зазначено у п.2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, під час виконання службових обов`язків поліцейському заборонено розголошувати та використовувати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків.
У Постанові Верховного суду від 31 травня 2021 року справа № 638/9228/18 суд вказав, що звернення до правоохоронних органів не може розглядатися як дії, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки таке звернення здійснене в рамках закону і спрямоване на захист та відновлення порушених конституційних прав заявника.
Крім того, позивачка заявила вимогу про зобов`язання відповідачку спростувати поширену відносно неї інформацію шляхом вибачення в її присутності, що не є способом спростування інформації, у спосіб її поширення. Оскільки інформація, про яку заявлено в позові була скерована органам поліції у заявах, то заявлений спосіб її спростування, шляхом вибачення, не є рівноцінний, не ґрунтується на вимогах закону, тому задоволенню не підлягає.
Частиною 7 ст. 277 ЦК України визначено, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Вимоги позивачки щодо зобов`язання ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, у такий же спосіб, в який вона була поширена, а саме шляхом скерування відповідного звернення до Самбірського відділу поліції ГУНП у Львівській області та до Міністерства внутрішніх справ України, яка висвітлена нею у поданому до суду відзиві, до уваги не беруться, оскільки не заявлена стороною в порядку уточнення своїх вимог відповідно до ст. 49 ЦПК України.
Щодо показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , то зазначене ними в судовому засіданні не дає підстав для дачі ствердної відповіді про їх об`єктивність та неупередженість. Вказані свідки є членами сім`ї та родичами позивачки, а відтак є зацікавленими у вирішенні спору саме на користь ОСОБА_1 , тому суд не бере надані показання до уваги. Крім того, висловлене ними в судовому засіданні, не містить посилання на конкретні факти та докази, які б остаточно підтверджували істинність їхніх тверджень щодо даного предмету спору.
Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення її права на повагу до її гідності, честі інформацією, викладеною у заявах, поданих відповідачкою 12.04.2021 року до Самбірського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області та заявою поданою 12.11.2021 року до Міністра внутрішніх справ України. Відтак вказана вимога задоволенню не підлягає.
Враховуючи, що позовна вимога позивачки про стягнення із відповідачки моральної шкоди є похідною від первинної вимоги, оскільки моральна шкода є наслідком і компенсацією за порушене право, тому ця вимога також задоволенню не підлягає, в силу недоведеності первинної вимоги.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. У силу зазначеної норми, вимога позивачки про стягнення із відповідачки ОСОБА_2 на її користь судових витрат, задоволена бути не може.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факти, які викладені нею у поданому до суду позові. Текст заяв, викладених відповідачкою до правоохоронних органів, навіть якщо позивач вважає висловлювання грубими і не тактовними не може розглядатися як поширення інформації, що порочить честь, гідність позивача, оскільки таке звернення здійснене в рамках закону і спрямоване на захист та відновлення порушених конституційних прав, є оціночним судженням відповідачки про позивачку, не містить фактичних даних, а є критикою, оцінкою дій позивача, і найголовніше не є поширенням інформації у спосіб, за який законом у ст.277 ЦК України, передбачається спростування. Відтак в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації АДРЕСА_8 .

Повне судове рішення буде складено 31.08.2023 року.

Суддя