Справа № 199/354/23
(2/199/1018/23)
РІШЕННЯ

іменем України

11.04.2023

м. Дніпро

справа №199/354/23

провадження №2/199/1018/23

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

секретаря судового засідання Васильєва В.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Дніпровська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про встановлення факту та визнання права власності на частину домоволодіння, -

за участі учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Скочко О.А.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 07 квітня 1989 року вони з ОСОБА_2 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. 20 серпня 1994 року її чоловікові було подаровано 63/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Інший співвласник домоволодіння ОСОБА_3 зробив на випадок своєї смерті розпорядження в заповіті від 12.07.1994, де заповідав все належне йому майно чоловікові позивачки ОСОБА_2 . Частина домоволодіння належала ОСОБА_3 на підставі рішення народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 16 березня 1961 року, яким виділено у власність ОСОБА_3 в житловому будинку літ.А-1 приміщення 1-4 та 1-5, а іншому співвласнику більшу частину житлового будинку (інші приміщення) та сарай літ.Б. Згодом колишніми співвласниками було добудовано прибудову до житлового будинку та певні господарські будівлі на земельній ділянці домоволодіння, у зв?язку з чим рішенням народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 15 листопада 1969 року помінялось часткове співвідношення і тому чоловік позивачки 20.08.1994 отримав у дар саме 63/100 частин домоволодіння. У власності ОСОБА_3 залишалися 37/100 частин домоволодіння, проте він не зареєстрував своє право власності в КП ДМБТІ. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної частки домоволодіння АДРЕСА_1 . Позивач з чоловіком на день смерті ОСОБА_3 вже фактично мешкали в домоволодінні, хоча і були прописані за іншою адресою, чоловік позивачки ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину на підставі заповіту, з того часу він ніс тягар утримання не тільки своєї частки, отриманої в дар, а і частки, що раніше фактично на підставі рішення суду належала ОСОБА_3 , тобто вони жили, користувались та несли тягар утримання всього домоволодіння в цілому. Так тривало до смерті ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 . Єдиною спадкоємицею першої черги після його смерті за законом є позивачка по справі, як дружина. Вона прийняла спадщину в порядку ст.1261 ЦК України, як дружина, що пережила свого чоловіка. Інших спадкоємців першої та другої черги, які б прийняли спадщину, немає. У позивачки з ОСОБА_2 є спільний син, але він відмовився від спадщини на користь позивачки, про що є відповідна заява в спадковій справі. У серпні 1994 року ОСОБА_2 фактично вступив у володіння спадщиною за заповітом після померлого ОСОБА_3 . В даний час позивачка фактично вступила у володіння всім домоволодінням, позивачці належить 63/100 частин домоволодіння, в якому мешкали вони з чоловіком з липня 1994 року, вона зареєстрована в цьому домоволодінні, здійснює поточний ремонт та догляд домоволодіння, сплачує за всі комунальні послуги та податки. Вважає, що їй повинна належати 37/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , які фактично залишились після смерті її чоловіка, у зв`язку з чим звернулась до суду.

Крім того, зазначає у позовній заяві, що вона з чоловіком вселились в домоволодіння АДРЕСА_1 в липні 1994 року, тобто з часу, коли ОСОБА_3 зробив на ім?я її чоловіка заповіт. ОСОБА_2 доглядав ОСОБА_3 , піклувався про нього, адже його пенсії було недостатньо для гідного життя та всебічного лікування людей похилого віку. Від спадщини її чоловік не відмовлявся, але і не оформив її. Тому зараз вона після його смерті звертається до суду з проханням встановити факт прийняття її чоловіком ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у вигляді 37/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . З урахуванням викладеного просить встановити факт прийняття ОСОБА_2 спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представниця адвокатка Скочко О.А. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач Дніпровська міська рада до суду не з?явився. В матеріали справи надано відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки позовні вимоги позивачем не доведено.

Вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 07 квітня 1989 року позивачка з ОСОБА_2 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

20 серпня 1994 року за договором дарування, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Васін С.В. отримав у дар 63/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

За своє життя, інший співвласник домоволодіння ОСОБА_3 зробив на випадок своєї смерті розпорядження в заповіті від 12.07.1994, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори 12 липня 1994 року, реєстровий номер 4-1878, відповідно до якого заповідав все належне йому майно ОСОБА_2 .

Рішенням народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 16 березня 1961 року виділено у користування на праві приватної власності ОСОБА_3 в житловому будинку АДРЕСА_2 літ.А-1 приміщення 1-4 та 1-5. Згодом колишніми співвласниками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було добудовано прибудову до житлового будинку та певні господарські будівлі на земельній ділянці домоволодіння, у зв?язку з чим рішенням народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 15 листопада 1969 року встановлено за ОСОБА_4 у будинку 63/100, а за ОСОБА_3 37/100.

З інформації КП «ДМБТІ» ДМР №6349 від 26.08.2022 вбачається, що рішенням АНД РВК №946 параграф 30 від 15.04.1958 відбулася зміна адреси « АДРЕСА_2 » на « АДРЕСА_1 ».

Посилання представника відповідача у відзиві щодо не ідентичності об`єкту спадкування, з огляду на інформацію КП «ДМБТІ» ДМР про зміну адреси, є безпідставними. Доказів зворотнього представником відповідача до суду не надано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної частки домоволодіння АДРЕСА_1 .

Наданими доказами підтверджено, що після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_2 фактично отримав спадщину у вигляді 37/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом фактичного вступу у спадщину, оскільки проживав зі своєю сім`єю з ОСОБА_3 , а також після його смерті, користувався майном та ніс тягар утримання всього домоволодіння в цілому, оскільки на той момент був власником 67/100 частин домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулася до нотаріусу і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 63/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України.

Частиною 2 ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що респондується з відповідним роз`ясненням Верховного Суду України, викладеним у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

У той же час, у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Статтею 549 Цивільного кодексу УРСР, 1963 року (який діяв на день смерті ОСОБА_3 ), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення іншого факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права.

Згідно вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 з чоловіком ОСОБА_2 вселились в домоволодіння АДРЕСА_1 в липні 1994 року, тобто з часу, коли ОСОБА_3 зробив на ім?я ОСОБА_2 заповіт. ОСОБА_2 доглядав ОСОБА_3 , піклувався ним, адже його пенсії було недостатньо для гідного життя та всебічного лікування людей похилого віку. Від спадщини ОСОБА_2 не відмовлявся, але і не оформив її. З серпня 1994 року останній фактично вступив у володіння 37/100 частинами домоволодіння, які належали ОСОБА_3 , позивач з чоловіком зареєструвались в цьому домоволодінні в 1994 року в межах шестимісячного строку після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до своєї смерті, а тепер позивач здійснює поточний ремонт та догляд домоволодіння, сплачували і позивач продовжує сплачувати за всі комунальні послуги та податки, а тому позовні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини знайшли своє підтвердження.

У зв`язку з тим, що позивачці постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 08.10.2022 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння, яка належала ОСОБА_3 на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.1961 та від 15.11.1969, та складала фактично 37/100 частин вищевказаного домоволодіння, хоча не була зареєстрована в КП ДМБТІ, позивачка позбавлена можливості захистити свої спадкові права в позасудовому порядку.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про встановлення факту та визнання права власності на частину домоволодіння - задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді 37/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 37/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати віднести на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 12 квітня 2023 року.

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_3 .

відповідач Дніпровська міська рада, , місце знаходження пр. Дм. Яворницького, 75, м.Дніпро, 49000.

Суддя О.Б. Подорець