БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 361/4493/23 провадження № 2/361/3098/23
У Х В А Л А

«26» червня 2023 року м.Бровари Київської області

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Василишин В.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсними окремі частини договору від 28 лютого 2019 року, укладеного між ним та ОСОБА_2 , а саме друге речення пункту 2 договору, пункти 3, 12, 13, 15, 15 та 22 договору.

Підсудністю у цивільному судочинстві визначено розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

Перевіривши дану позовну заяву та додані до неї документи в порядку вирішення питання про відкриття провадження у справі вважаю, що позивачем при зверненні до Броварського міськрайонного суду Київської області з даним позовом порушено правила виключної підсудності, визначені статтею 30 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, стосуються визнання недійсними частин правочину від 28 лютого 2019 року.

Відповідно до пунктів 1 та 2 договору від 28 лютого 2019 року, укладеного між

ОСОБА_2 (сторона-1) та ОСОБА_3 (сторона-2), у порядку та на умовах, визначених цим договором сторона-1 передає, а сторона-2 приймає у володіння та розпорядження грошові кошти у розмірі 60 000 доларів США для придбання на користь сторони-1 житла, а саме квартири АДРЕСА_1 , загальною площею

88,4 кв.м. Договір укладається для досягнення мети придбання квартири для задоволення потреб сторін.

Сторона-2 зобов`язується придбати квартиру за надані стороною-1 кошти та зазначити себе власником квартири (титульний володілець). При цьому за стороною-1 залишається право власності у частці квартири у розмірі сто відсотків, а сторона-2 визнає та підтверджує зазначене вище право власності сторони-1.

У даному випадку позовні вимоги стосуються визнання недійсними частин договору щодо набуття та визнання права власності на нерухоме майно (у тому числі і на праві спільної сумісної власності), а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 88,4 кв.м.

Згідно з частиною першою статті 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність).

Тлумачення частини першої статті 30 ЦПК свідчить, що правила виключної підсудності застосовуються до будь-яких позовів пов`язаних з правом особи на нерухоме майно (виникненням, зміною, припиненням), про недійсність договорів щодо такого майна та застосування наслідків недійсності договору, з приводу невиконання умов договору, предметом якого є нерухоме майно, з приводу звернення стягнення на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК).

Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18.

З аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю вбачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правил виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі

№ 910/6644/18, від 26 травня 2021 року у справі №506/33/19, від 02 лютого 2022 року у справі

№ 185/8191/16-ц.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, вважаю, що даний спір нерозривно пов`язаний із нерухомим майном, отже він повинен розглядатися належним Подільським районним судом м.Києва.

Крім того, відповідно до частини першої статті 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Враховуючи недопустимість порушення правил щодо підсудності, а також ту обставину, що позивачем позовну заяву подано з порушенням територіальної юрисдикції (підсудністю) судів, суддя дійшов висновку про необхідність передачі справи за належною підсудністю.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною першою статті 32 ЦПК України встановлено, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Керуючись статтями 30, 31, 32, 260, 353 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним - передати за підсудністю на розгляд до Подільського районного суду міста Києва (04071, місто Київ, вулиця Хорива, 21).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київської апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення. Учасник справи у разі постановлення ухвали за його відсутності має право оскаржити ухвалу в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.О.Василишин