ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6229/22 Номер провадження 22-ц/814/2636/23Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.О. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хіль Л.М.,

суддів: Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - Загороднюка Д.А.

при секретарі Бродській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у м. Полтава апеляційну скаргу адвоката Гальченко Наталії Григорівни, діючої в інтересах ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Полтаві, Державного Бюро Розслідувань, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до місцевого суду із вказаним позовом у якому прохав: стягнути з Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, солідарно з ДБР та ТУ ДБР м. Полтава, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 650000 грн. моральної шкоди. Судові втрати віднести на рахунок держави.

В обґрунтування позову зазначав, що 25.05.2021 року він звернувся до ДБР із заявою про вчинення кримінального правопорушення в рамках кримінальної справи №04580007.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.06.2021 у справі №761/21178/21 його скаргу на бездіяльність ДБР про зобов`язання внести відомості до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення було задоволено, зобов`язано компетентних посадових осіб ДБР внести відповідні відомості до ЄРДР за його заявою від 25.05.2021 про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування. 15.02.2022 було направлено адвокатський запит до ДБР щодо внесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 25.05.2021 про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14.06.2021 у справі №761/21178/21. 28.02.2022 ДБР було направлено листа, яким було повідомлено, що ухвала від 14.06.2021 Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/21178/21 направлено до ТУ ДБР у м. Полтава, для розгляду в межах чинного законодавства.

Зазначав, що станом на 05.07.2022, жодної інформації про те чи були внесені відомості до ЄРДР на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.06.2021 у справі №761/21178/21 не має.

18.04.2021 було направлено адвокатський запит до ТУ ДБР в м. Полтава щодо внесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 25.05.2021. Станом на 05.07.2022 ТУ ДБР в м. Полтава не надало відповіді на адвокатський запит про надання інформації щодо внесення відомостей до ЄРДР, за його заявою від 25.05.2021.

Вказував, що протягом 1 року всупереч вимог ст.214 КПК України внесені не були, досудове розслідування не було розпочате. Проведення належного розслідування та розгляду кримінальної справи за результатами яких було б прийнято обґрунтоване та справедливе рішення, надало б можливість йому у подальшому звернутися до суду із заявою про перегляд обвинувального вироку відносно нього за нововиявленими обставинами.

У зв`язку з плином часу можливість збору доказів у даній справі з кожним місяцем втрачається. Відсутність на даний час іншого ефективного засобу юридичного захисту від порушення його прав, інформації щодо ходу розслідування у сукупності із перерахованими вище обставинами, спричинює йому значну моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та негативних переживаннях внаслідок порушення його прав, яке тривало 6 місяців, насторозі, тривозі, зниженому настрої, нервозності та дратівливості. Осягнути в повній мірі рівень його моральних страждань, а тим більше оцінити їх у грошовому виразі надзвичайно важко, однак враховуючи всі перелічені вище фактори, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості свою моральну шкоду оцінює в розмірі 650000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2022 року у позові ОСОБА_3 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, Державного Бюро Розслідувань, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди відмовлено повністю.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила адвокат Гальченко Н.Г., діюча в інтересах ОСОБА_3 , посилаючись на неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що факт звернення позивача до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність ДБР і в подальшому за результатом розгляду задоволення даної скарги є прямим доказом бездіяльності відповідача. Окрім того, жодної інформації щодо виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року станом на 15 квітня 2022 року він не отримав.

Вказувала, що судом також були порушені процесуальні права ОСОБА_3 , оскільки розгляд справи здійснювався без його участі.

Ураховуючи викладене, прохала скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_3 у повному обсязі.

Від представника ТУ ДБР у м. Полтаві Стороженка А.І. та представника ДБР Загороднюка Д.А. надійшли відзиви, у яких останні прохали апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2022 року без змін.

Заслухавши учасників справи, доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2021 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/21178/21 скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого ДБР щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, подану в порядку ч.1 ст.303 КПК України задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу ДБР внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення за заявою ОСОБА_3 від 25 травня 2021 вих. №1250 про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування за заявою. В іншій частині у задоволенні скарги відмовлено (а.с.3, 4).

ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва, 09.11.2021 внесені відомості до ЄРДР за №0000299 за ч.1 ст. 367 КК України, що підтверджуються витягом із ЄРДР за №0000299 (а.с.47).

Таким чином, кримінальне провадження за №0000299 перебуває в провадженні ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснювалося прокурорами Полтавської обласної прокуратури.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та не надано доказів того, що йому завдано моральної шкоди ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві та ДБР, а також доказів щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 , якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків уповноваженими особами ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ДБР, тому позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди в розмірі 650 000 грн є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20), від 11.01.2023 у справі № 591/8842/21 провадження № 61-9658 св 22.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, врахувавши вищевказані норми права, встановивши обставини справи, від яких залежить її правильне вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або майнової шкоди.

Такий висновок суду викладений у постанові Верховного Суду від 30 березня 2022 року у справі № 638/1923/20.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції та спростовуються матеріалами справи.

Ураховуючи вищенаведене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст. 374, ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Гальченко Наталії Григорівни, діючої в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя : Л.М. Хіль

Судді: Г.Л. Карпушин

О.Ю. Кузнєцова