справа № 752/4435/23
провадження №: 2/752/4080/23
У Х В А Л А

Іменем України

06.06.2023 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.

за участю секретаря - Луценко А.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа Сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» - Буряк Ірини Михайлівни про залишення без розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой», звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.

31.05.2023 до суду надійшла заява від представника позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» про залишення без розгляду позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості та повернення з державного бюджету судового збору у розмірі 12351 грн. 37 коп.

Суд вивчивши заяву, а також матеріали цивільної справи, вважає необхідним заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа Сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» - Буряк Ірини Михайлівнипро залишення позову без розгляду та повернення сплаченого судового збору задовольнити частково, виходячи з наступного.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.03.2023, відкрито провадження по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості та призначено підготовче засідання.

В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Подав до суду заяву про залишення позову без розгляду та повернення судового збору.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача на адресу суду надіслав заяву про слухання справи за відсутністю відповідача, також не заперечував про залишення позовної заяви без розгляду.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» в особі представника Буряк І.М. звернулося до суду з заявою про залишення без розгляду позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.

Зі змісту п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України вбачається, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відтак, позивач скористався своїм правом та подав заяву про залишення позову без розгляду до початку розгляду справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» та залишення без розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.

Крім того, відповідно до ч. 4 п. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні підстави для повернення судового збору позивачу.

На адресу суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Покотинського Максима Анатолійовича щодо стягнення витрат на правову допомогу на користь відповідача, а тому суд вважає за необхідне вирішити зазначене питання.

Частиною 1 статті 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З правових позицій Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 13 лютого 2019 року по справі № 756/2114/17 вбачається, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У зазначеній вище постанові Верховний Суд зменшив розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте Верховний Суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Проаналізувавши подані відповідачем докази на підтвердження понесених судових витрат, суд вважає, що заявлені відповідачем судові витрати є занадто завищеними, неспівмірними зі складністю справи, ціною позову та часом, витраченим на підготовку адвокатом документів для подання до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги відповідача про стягнення судових витрат в розмірі 10000 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 259, 260 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа Сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» - Буряк Ірини Михайлівни про залишення без розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - задовольнити.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - залишити без розгляду.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа Сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» (; місцезнаходження: м Київ, вул. Рибальська, будинок 2, каб. 201) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя: Ю.Ю. Мазур