ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6476/23 Справа № 205/5969/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря судового засідання Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», на дії заступника начальника Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Одеса),

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кононенко Олександра Русланівна,

на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

22 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на дії заступника начальника Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Одеса).

Скарга обґрунтована тим, що 17.01.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №70767672 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська по справі №205/5969/15-ц, на підставі заяви нового кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Скаржник, вважаючи дії приватного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження незаконними у зв`язку із тим, що стягувачем пропущений встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, подав до суду іншу скаргу на дії приватного виконавця.

14.02.2023 року під час судового розгляду вищевказаної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»» було подано заперечення на скаргу, до яких було долучено постанову заступника начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Пономаренко О.О. від 02.12.2016 року про повернення виконавчого документу стягувачу згідно п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у ВП № 52275096, що дає підстави для повторного пред`явлення такого документу до його виконання.

Скаржниця вказувала, що про існування ВП №52275096 по виконанню виконавчого листа за №205/5969/15-ц скаржнику ніколи не було відомо, жодних постанов про відкриття виконавчого провадження, або повернення виконавчого документу стягувачу вона не отримувала, в АСВП відсутня інформація щодо даного виконавчого провадження з таким номером, та дізналася тільки 14.02.2023 року під час судового засідання.

Скаржниця зазначала, що при винесені спірної постанови заступником начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Пономаренком О.О. було помилково вказано у мотивувальній частині постанови «встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно боржника» застосовано п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». У зв`язку із чим виконавчий лист не міг бути повернутий на підставі п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» та 02.12.2016 року, а його мало повернуто із інших підстав, зокрема підстав визначених п.3 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Скаржниця вважала, що вказана державним виконавцем підстава повернення виконавчого документу порушує її права, оскільки безпідставно поновлює новому стягувачу ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»» строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання з моменту втрати чинності ЗУ №1404-8(23.09.2021 року).

У зв`язку із чим, скаржниця була вимушена звернутися до суду та просити суд визнати неправомірними дії заступника начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Пономаренко О.О. щодо зазначення в постанові про повернення виконавчого документу стягувачу від 02.12.2016 року у виконавчому провадженні №52275096 п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», як підставу повернення виконавчого документу; зобов`язати заступника начальника Пономаренко О.О. або іншу уповноважену особу Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до постанови від 02.12.2016 року про повернення виконавчого документу стягувачу по виконавчому провадженню №52275096, шляхом виключення п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», як підстави повернення виконавчого документу та зобов`язати заступника начальника Пономаренко О.О. або іншу уповноважену особу Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Одеса) визначити дійсні підстави повернення виконавчого листа стягувачу або закінчення виконавчого провадження №52275096 та привести постанову від 02.12.2016 року у відповідність до приписів ЗУ «Про виконавче провадження».

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

03 квітня 2023 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»», на дії заступника начальника Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Одеса) відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У червні 2023 року, не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кононенко О.Р., подана апеляційна скарга, в якій вона просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та винести постанову, якою задовольнити її скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки законності застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до даних правовідносин та правомірність повернення виконавчого документу з підстав, передбачених п.9 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважає висновки суду суперечливими, оскільки з одного боку суд зазначає, що виконавець на свій розсуд обирає підстави для повернення документу, а з іншого вказує, що саме суд має встановити наявність інших підстав, аніж ті, що вказав виконавець.

Також вважає, що суд повинен був зобов`язати державного виконавця поновити порушене право скаржника, без вказівки з якої конкретно підстави необхідно було повернути виконавчий лист.

Зазначає, що вона намагалась довести суду виключно неправильність повернення виконавчого документу на підставі п.9 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження».

Розуміючи, що право визначати підставу повернення виконавчого документу належить виключно державному виконавцю, вона просила суд зобов`язати державного виконавця визначити дійсні підстави повернення виконавчого документу, внести зміни та привести постанову у відповідність до приписів Закону України «Про виконавче провадження». До того ж, у суду немає необхідності встановлювати, з яких інших підстав необхідно було повернути виконавчий лист, оскільки це є повноваженням виключно державного виконавця. Суд у разі обґрунтованості скарги має зобов`язати державного виконавця усунути порушення, який в свою чергу, самостійно повинен буде визначити дійсні підстави повернення виконавчого листа. Отже, суд в повній мірі не дослідив обставини справи та прийняв необґрунтоване рішення.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

29 червня 2023 року від стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін та апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вважає оскаржувану ухвалу такою, що була винесена при повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права у відповідності до вимог ст.263 ЦПК України.

Звертає увагу, що твердження апелянта є необґрунтованими та не ґрунтуються на нормах та вимогах законодавства.

30 червня 2023 року від начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін та апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вважає оскаржувану ухвалу такою, що ґрунтується на нормах чинного законодавства та винесеною без порушень норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою, незаконною та такою, що не підлягає задоволенню.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавства під час винесення спірної постанови.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Представник ОСОБА_1 адвокат Кононенко О.Р. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» адвокат Чміль Ю.В. проти апеляційної скарги заперечувала, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Начальник Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у своєму відзиві на апеляційну скаргу просив розглянути справу без участі представника зазначеного відділу на підставі наявних у справі доказів та матеріалів, відповідно до вимог чинного законодавства.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.89-95), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні у відділі у період з 19.09.2016 року по 02.12.2016 року перебувало виконавче провадження №52275096 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 02.08.2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» суми боргу у розмірі 2 125 994 грн. 05 коп. та державним виконавцем 02.12.2016 року на підставі п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку зі встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно боржника.

Суд встановив, що під час повернення виконавчого документу стягувачу, державний виконавець, використовуючи власні дискреційні повноваження, обирає самостійно правову підставу вчинення відповідної дії, виходячи із встановлених під час виконання судового рішення обставин.

В контексті розгляду даної скарги визначення таких підстав з боку державного виконавця стосується саме повернення виконавчого документу стягувачеві.

Посилаючись на норми законодавства суд зазначив, що ним не було встановлено таких обставин, які б зумовлювали наявність інших підстав, для повернення виконавчого документу стягувачу, аніж ті, що були вказані державним виконавцем у спірній постанові.

Так само, скаржник, стверджуючи про наявність таких підстав, зокрема наявності підстав, визначених п. 3 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», не надав суду докази, що підтверджували факти встановлення у 2016 році у боржника відповідного майна, на яке можливо було б звернути стягнення, та відмови стягувача залишити його за собою в рахунок погашення боргу.

Тобто будь-які докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавства під час винесення спірної постанови та прав боржника як сторони вказаного виконавчого провадження в матеріалах даної скарги відсутні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлена скарга є безпідставною, не доведеною та такою, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо строків на звернення із даної скаргою до суду, то суд вказав, що в даному випадку державним виконавцем не доведена обставина отримання такої постанови раніше, аніж про це зазначено скаржником. Що у свою чергу зумовлює наявність підстав для поновлення такого строку на оскарження спірної постанови.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.1 ст.448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність будь-яких доказів, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавства під час винесення спірної постанови та прав боржника як сторони вказаного виконавчого провадження, оскільки, повертаючи виконавчий документ стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець діяв в межах своїх повноважень. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суду вносити зміни до постанов державного виконавця та визначати дійсні підстави повернення виконавчого документу стягувачу. Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми процесуального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги на дії заступника начальника Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Одеса), з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кононенко Олександра Русланівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 04.07.2023 року.

Судді: