Номер провадження: 22-ц/813/274/23
Справа № 501/508/19
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Трофименко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод та встановлення порядку користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод та встановлення порядку користування квартирою. Позов обґрунтував тим, що він ОСОБА_2 (далі - позивач) є власником 1/4 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить позивачу та відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності по 1/4 частки квартири. Позивач та відповідачі не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою, тому що відповідачі не надають доступу до квартири та ключі від замків, на його звернення усні та в письмовому вигляді відповідачі відповіді не надають, продовжують чинити йому перешкоди в користуванні квартирою, що змусило позивача звернутися до суду (а.с.1-5).

16 липня 2019 року заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод та встановлення порядку користування квартирою задоволено повністю.

Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою за адресою АДРЕСА_2 , з боку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 шляхом передачі йому останніми дублікату ключів від вхідних дверей до цієї квартири та до під`їзду.

Встановлено порядок користування квартирою за адресою АДРЕСА_2 наступним чином:

- у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 12,0 кв.м.;

- у користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити житлову кімнату, площею 13,2 кв.м. з лоджією площею 2,8 кв.м., а також залишити особисто за відповідачами шафу площею 0,4 кв.м.;

- в спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити: кухню площею 7,9 кв.м., санвузол площею 3,2 кв.м., коридор площею 6,0 кв.м., тамбур площею 2,7 кв.м.

Встановлено порядок оплати комунальних платежів по квартирі за адресою АДРЕСА_2 :

- рахунки за водопостачання холодної та гарячої води, електроенергію, утримання житлових будинків та прибудинкових територій, сплачуються співвласниками квартири у співвідношенні 25%/25%/25%/25% відповідно приладів обліку, за умови проживання у квартирі у відповідний період кожного співвласника;

- у випадку відсутності проживання в квартирі будь-якого співвласника, співвласники, що проживають у квартирі сплачують рахунки за водопостачання холодної та гарячої води, електроенергію у повному обсязі, відповідно приладів обліку;

- рахунки за опалення корисної площі сплачуються окремо кожним співвласником квартири пропорційно частці власності незалежно від проживання у квартирі у відповідний період, тобто 25%/25%/25%/25%;

- у випадку відсутності проживання у квартирі всіх співвласників, комунальні послуги сплачуються співвласниками пропорційно відповідно до рахунків.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь держави пропорційно долі кожного судовий збір у розмірі 1536,80 грн (а.с.105-110).

20 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області із заявою про перегляд заочного рішення (а.с.118-119).

16 жовтня 2019 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод та встановлення порядку користування квартирою відмовлено (а.с.139-141).

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2019 року та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у позові в повному обсязі (а.с.148-153).

01 лютого 2021 року Одеським апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від позивача ОСОБА_2 . У поданому відзиві позивач наголошує на правильності висновків суду першої інстанції та вказує, що при встановленні порядку користування спільним майном право власності на це майно не припиняється, а судом було виділено лише в користування відповідну житлову площу, при цьому, позивач вважає, що суд правомірно міг відійти від рівності часток співвласників. З огляду на вказане, позивач просить суд залишити без змін оскаржуване судове рішення, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с.191-194).

В судове засідання, призначене на 13 червня 2023 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з метою врегулювання спору між сторонами доцільним є виділення в окреме користування кожному із сторін окремої житлової кімнати для врегулювання спору між ними щодо користування спірною квартирою, а інші приміщення залишити в їх спільному користуванні, що відповідатиме засадам пропорційності втручання в право на повагу до приватного життя.

Дослідивши обставини та матеріали справи, колегія суддів вважає помилковими вказані висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником 1/4 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва від 12 липня 2018 року, посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за №1119 приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. (а.с.6-7).

Вказана квартира належить позивачу та відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності по 1/4 частки квартири. Відповідачам їхні частки належать на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Іллічівською міською радою 08 лютого 2001 року, зареєстровано КП Бюро технічної інвентаризації Іллічівської міської ради Одеської області 14 березня 2001 року за №ПР-21-245-83 (а.с.8).

Спірна квартира є двокімнатною, загальною площею - 48,2 кв.м., житлового площею - 15 5 кв.м., яка в цілому складається з наступних приміщень: 1 кімната - 13,2 кв.м.; 2 кімната - 12,0 кв.м.; коридор - 6,0 кв.м.; шафа - 0,4 кв.м.; тамбур - 2,7 кв.м.; санвузол - 3,2 кв.м.; кухня - 7,9 кв.м.; лоджія - 2,8 кв.м, кімнати в квартирі ізольовані.

Також вбачається, що позивач намагався врегулювати даний спір з Відповідачами.

Так, 26.10.2018 року відповідачам було направлено рекомендований лист на адресу: АДРЕСА_2 , в якому було вказано про намір використовувати Позивачем його частки квартири та запропоновано укласти договір про встановлення порядку користування даною квартирою.

Однак, вказаний лист повернувся на адресу Позивача у зв`язку з закінченням терміну зберігання для отримання адресатами. Вказані обставини підтверджуються листом та поштовими направленнями (а.с.10-13).

Позивач зазначає, що він та відповідачі не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою, тому що відповідачі не надають доступу до квартири та ключі від замків, на його звернення усні та в письмовому вигляді відповідачі відповіді не надають, продовжують чинити йому перешкоди в користуванні квартирою, що змусило позивача звернутися до суду з вимогою про усунення перешкод та встановлення порядку користування квартирою.

В свою чергу, звертаючись із апеляційною скаргою ОСОБА_1 вказує, що судом першої інстанції невірно визначено площу, виділену кожному із співвласників в користування, що не відповідає часткам в спільній частковій власності кожного, та на його думку треба виходити із житлової площі, а не загальної. Також, апелянт наголошує на неправильному визначенні способу захисту позивачем, так як такого способу як «передати ключі» ЦПК не визначено, а тому у відповідачів не виникає обов`язку передати ключі від спірної квартири позивачу. На думку апелянта судом помилково визначено частки для сплати комунальних послуг, так як позивачем взагалі не було жодним чином аргументовано звернення із проханням щодо сплати комунальних платежів, виходячи із розміру 25% на кожного співвласника.

Колегія суддів вважає аргументованими вказані доводи апеляційної скарги та вважає за необхідне вказати наступне.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до положень ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно зі ч.1, 3, 4 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно

враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним

вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності.

Керуючись положеннями п.6 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» згідно яких, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності

В свою чергу, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16 (провадження № 61-24395св18), від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21).

Колегія зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що а ні позивач, а ні відповідачі не ставили питання перед судом щодо визначення порядку користування цієї квартири відповідно до їх часток, а саме питання про призначення відповідної експертизи, яка б встановила ці обставини, оскільки з урахуванням площі квартири та часток кожного співвласника в ній, без вирішення цих питань неможливо визначити порядок користування спірною квартирою.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2020 року в справі № 748/2803/16-ц (провадження № 61-41895св18) вказано, що тлумачення частини третьої статті 358 ЦК України свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності.

Судом першої інстанції взагалі не було досліджено можливість виділення для користування всім співвласникам відповідно до іх часток ( частини квартири кожному) та, як наслідок, виділено для користування трьом відповідачам житлову кімнату, площею 13,2 кв.м. з лоджією площею 2,8 кв.м., а також шафу площею 0,4 кв.м., чим порушено принцип рівності часток кожного з відповідачів як співвласників квартири.

Крім того, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд зазначає, що в рамках судового розгляду будь-яких конкретних, належних та допустимих доказів, які б давали суду правові підстави для задоволення вимог про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, суду надано не було.

Тому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, і колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод та встановлення порядку користування квартирою відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 30.06.2023 року.

Головуючий суддя Цюра Т.В.

Судді: Сєвєрова Є.С.

Комлева О.С