ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року

справа № 703/2767/21
провадження № 22-ц/821/286/23
категорія:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря - Мунтян К. С.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у складі: головуючого судді Биченка І. Я.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

19 серпня 2021 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом вищенаведеного змісту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який доводився батьком сторін по справі. Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно у вигляді земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 2,05 га, 1,015 га та 1,0661 га, що розташовані на території Ротмістрівської сільської ради Смілянського району.

Після смерті ОСОБА_5 відповідачка повідомила позивачам про те, що їхній батько залишив заповіт на її ім`я, не включивши у цей заповіт ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

В червні 2020 року ОСОБА_2 стало відомо про те, що батько у своєму заповіті визначив спадкоємцями його майна усіх трьох дочок. 26 червня 2020 року ОСОБА_1 отримала у сільській раді копію заповіту.

В свою чергу позивач ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Герасименко Н. М. та отримала витяг із Спадкового реєстру, з якого дізналась, що після смерті батька була відкрита спадкова справа у Смілянській державній нотаріальній конторі. В зв`язку з цим в жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Наприкінці жовтня 2020 року ОСОБА_1 отримала відповідь від нотаріуса, в якій було зазначено, що строк прийняття спадщини вона пропустила, а також те, що матеріали спадкової справи були передані до Черкаського обласного державного нотаріального архіву.

Через карантинні обмеження позивачі у лютому 2021 року надали державному нотаріусу усі необхідні документи для прийняття спадщини після батька, однак їм було відмовлено у цьому та рекомендовано звернутись до суду для вирішення вказаного питання.

Перед зверненням до суду вони письмово звертались до відповідачки із заявами про надання їм письмової згоди на прийняття спадщини, однак вона їх проігнорувала.

Позивачі стверджують, що через введення їх в оману відповідачкою вони пропустили шестимісячний строк для прийняття спадщини та були необізнані про наявність заповіту, в якому їх було визначено спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 .

Враховуючи наведене, позивачі просили визначити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня 2022 року відмовлено повністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішення мотивовано тим, що посилаючись на обман відповідачки щодо заповідального розпорядження батька як на поважну причину пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини, позивачами не доведено того, що такий обман мав місце з урахуванням того, що відповідачка подала заяву про прийняття спадщини після батька не за заповітом, а за законом. Крім того, знаючи про наявність заповіту батька позивачі протягом майже 15 років не вчинили жодних дій по встановленню особистого розпорядження батька на випадок своєї смерті, хоча не були позбавлені цього права як його діти і спадкоємці першої черги, що свідчить про їх пасивну поведінку щодо цього.

З огляду на вказане позивачами не доведено належними та допустимими доказами поважність причин пропуску ними строків для звернення із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі поданій, 21 січня 2023 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права порушено питання про скасування рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня 2022 року та постановлення нового судового рішення про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Мотиви апеляційної скарги зводяться до того, що через введення в оману ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідачці вдалося прийняти все спадкове майно, яке на час смерті належало ОСОБА_4 фактично одноосібно. Так, місцевим судом залишено поза увагою той факт, що при наявності заповіту ОСОБА_3 прийняла спадщину за законом, не прийнявши при цьому спадкове майно у вигляді земельної ділянки, яка належала ОСОБА_4 , а за законом в рамках спадкової справи № 990/2006, ще до отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом на грошовий вклад стала власником земельної ділянки, що стверджується рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 грудня 2006 року.

Місцевим судом також поза увагою залишено факт порушення особами місцевого самоврядування факту реєстрації заповіту у спадковому реєстрі.

Не об`єктивно місцевим судом, у даній справі, були досліджені і докази, які подавалися стороною позивачів до позовної заяви та копії матеріалів спадкової справи № 990/2006, які були витребувані у Смілянській нотаріальній конторі. Так в додатках до позову у вище зазначеній справі були надані два заповіти, які склав ОСОБА_4 , один був складений 21 лютого 2001 року та другий 18 вересня 2001 року, які були посвідчені секретарем виконавчого комітету Ташлицької сільської ради народних депутатів Смілянського району, Черкаської області, а в матеріалах справи, відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру за номером № 7202660 від 08 листопада 2006 року відсутні будь-які документи.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до аналізу та правильності оцінки висновків зроблених судом у рішенні датованому 2006 роком про визнання за ОСОБА_3 права власності на земельні ділянки в порядку спадкування.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 03 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня 2022 року у вказаній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 березня 2023 року розгляд приведеної апеляційної скарги призначено на 05 квітня 2023 року на 11 год. 00 хв. з повідомленням учасників справи про дату, час та місце розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що згідно зі Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сміла Черкаської області помер ОСОБА_4 (а. с. 8, 45).

Як встановлено із Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 ОСОБА_7 (а. с. 48), Свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 (а. с. 46), Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 ОСОБА_8 (а. с. 11, 49), витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 10 червня 3020 року ОСОБА_2 (а. с. 47), Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_5 ОСОБА_9 (а. с. 88), Свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_6 ОСОБА_3 (а. с. 88) померлий ОСОБА_4 доводився ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьком.

08 листопада 2006 року відповідач ОСОБА_3 звернулась до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. На підставі поданої заяви державним нотаріусом було заведено спадкову справі № 990/2006 (а. с. 182).

15 січня 2007 року вона отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким спадкоємцем майна ОСОБА_4 є його дочка ОСОБА_3 . Спадкове майно, на яке видано це Свідоцтво складається із права на грошовий вклад з належними процентами, компенсацією та індексацією, що знаходиться в Смілянському відділенні ВАТ «Державний ощадний банк України» з залишком коштів 11 589 грн 45 коп. (а. с. 181).

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 грудня 2006 року по справі № 2-3089/2006 за ОСОБА_3 в порядку спадкування визнано право власності на земельну ділянку площею 2,05 га відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯБ № 163790 від 6 грудня 2004 року, виписаного на ім`я ОСОБА_4 , та земельну ділянку площею 2,09 га відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯБ №164202 від 6 грудня 2004 року, виписаного на ім`я ОСОБА_10 , які розташовані в межах Ташлицької сільської ради (а. с. 94, 223 ).

05 березня 2007 року ОСОБА_3 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 124695, згідно з яким вона на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду від 13 грудня 2006 р. № 2-3089 є власником земельної ділянки площею 4,14 га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована в межах Ташлицької сільської ради Смілянського району Черкаської області (а. с. 91).

26 червня 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулась до в.о. старости с. Ташлик, у якій повідомила, що їй стало відомо, що її батько ОСОБА_4 залишив заповіт на користь трьох дочок, у зв`язку з чим просила видати його дублікат (а. с. 12).

26 червня 2020 року ОСОБА_11 було видано дублікат заповіту ОСОБА_4 , посвідченого 20 лютого 2001 року виконкомом Ташлицької сільської ради і зареєстрованого в реєстрі за № 14.

Згідно з вказаним заповітом ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а. с. 13).

02 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 направила до Смілянської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 від 19 серпня 2020 р., а також перелік необхідних документів та просила зареєструвати цю заяву у Спадковому реєстрі (а. с. 15).

Повідомленням від 22 жовтня 2020 року завідувач Смілянської державної нотаріальної контори роз`яснила ОСОБА_1 , що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Підтвердила наявність заведеної спадкової справи № 990/2006 та видачу свідоцтва про право на спадщину та повідомила, що матеріали спадкової справи були передані до Черкаського обласного нотаріального архіву (а. с. 17).

Повідомлення аналогічного змісту було направлено Смілянською державною нотаріальною конторою Чищ Н. М. та ОСОБА_2 26 лютого 2021 року (а. с. 18).

10 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 направила на адресу відповідача ОСОБА_3 заяву, у якій ОСОБА_1 просила відповідача надати письмову згоду для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_4 (а. с. 19).

16 березня 2021 року позивач ОСОБА_3 направила на адресу відповідача ОСОБА_3 заяву ідентичного змісту ( а. с. 20).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня 2022 року в повній мірі відповідає приведеним вимогам закону.

Так, предметом даного спору є визнання додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня 2022 року оскаржено позивачами.

Правовідносини, що виникли між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України повнолітні не працездатні діти спадкодавця мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. ст. 1270 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

За змістом ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У ч. 3 ст. 1272 ЦК України наведено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 332/3796/19 (провадження № 61-10896св21) наведено правовий висновок про те, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Матеріали справи вказують не те, що сторони у справі є спадкоємцями першої черги після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Звертаючись з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у серпні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в основу його аргументації поклали посилання на ту обставину, що їх було введено в оману їхньою рідною сестрою яка є відповідачем по даній справи, зокрема з приводу наявності заповіту батька в якому він розпорядився належним йому за життя майном щодо всіх трьох дочок.

Водночас, як зазначено в позові, відповідачка, скориставшись вказаними обставинами, одноосібно прийняла спадщину після батька, зокрема 15 січня 2007 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складалася із права на грошовий вклад, а 05 березня 2007 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельні ділянки відповідно до якого вона є власником вказаних ділянок на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 грудня 2007 року, яким за останньою визнано право власності на земельні ділянки, що належали за життя батькам сторін.

Вирішуючи питання про визначення позивачам додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилася близько 15 років тому, місцевий суд дослідив поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зазначивши при цьому, що скільки позивачами суду не надано належних, допустимих та достовірних доказів наявності у них об`єктивних, непереборних та істотних труднощів, які відповідно до положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, та прийшов до мотивованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивачів.

На ряду з викладеним апеляційний суд зазначає, як встановлено в ході розгляду справи, позивачі є доньками померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , тобто спадкоємцями першої черги, відтак в контексті ст. 1261 ЦК України, незалежно від наявності заповіту складеного в тому числі і на їхню користь, вони у випадку бажання прийняти спадщину після смерті батька мали можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Проте, такі заяви позивачами у шестимісячний строк подані не були.

Крім того, на час відкриття спадщини у 2006 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично досягла пенсійного віку, що давало їй право на отримання обов`язкової частки у спадщини з позиції норм ст. 1241 ЦК України, за наявності волі самої спадкоємиці, що також останньою реалізовано не було.

В свою чергу доводи апеляційної скарги, щодо порушення особами органу місцевого самоврядування факту реєстрації заповіту у спадковому реєстрі не заслуговують на ґрунтовну увагу, оскільки прямо не впливають на поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини, крім того, в окремому порядку факт не реєстрації заповіту особами, чиє право він порушує, не оскаржувався.

Щодо доводів апеляційної скарги на рахунок не обґрунтованості рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 грудня 2006 року апеляційний суд зазначає наступне. Копія рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 грудня 2006 року була долучена до матеріалів справи згідно заяви 01 листопада 2021 року. Вище приведене рішення суду набуло законної сили та не було оскаржене в судах вищих інстанцій, як сторонами у справі так і особами чиї б права та інтереси воно могло б фактично порушувати. З огляду на наведене доводи щодо його змісту та мотивів в рамках позову з даним предметом не впливають на наявність поважних обставин чи перешкод які б давали обґрунтовані підстави для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в контексті норм ст. 1272 ЦК України.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами поважність причин пропуску ними строків для звернення із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 . Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Що стосується судових витрат понесених скаржниками то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко