КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року місто Київ.

Справа №295/11290/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5506/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача Желепи О.В., суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря Вєтчінової О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року (ухвалене у складі судді Шевченко Т. М., повний текст рішення складено 04.10.2022)

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Юнекс Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Омега Фінанс» про захист прав споживачів, визнання окремих пунктів договору нікчемними, недійсними, відшкодування моральної шкоди та зобов`язання повернути грошові кошти,

ВСТАНОВИВ

у серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Богунського районного суду м. Житомира з позовом, в якому просила:

- визнати нікчемною з моменту укладення кредитного договору № 0.013.62.0518.ФО_К від 30.05.2018 року умову пункту 3.2.6;

- визнати нікчемною з моменту укладення кредитного договору № 0.013.62.0518.ФО_К від 30.05.2018 року умову пункту 3.3.5;

- визнати недійсним з моменту укладення кредитного договору № 0.013.62.0518.ФО_К від 30.05.2018 року пункт 1.5.3 та зобов`язати ПрАТ «ЮНЕКС БАНК» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 з часу укладення кредитного договору платежів, зарахувавши сплачену комісію у розмірі 21 775 грн. у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором;

- визнати недійсним з моменту укладення кредитного договору № 0.013.62.0518.ФО_К від 30.05.2018 року умову пункту 2.3 в частині визначення у Додатку № 1 графіку щомісячних платежів за кредитним договором комісії, що підлягає сплаті за період з 30.05.2018 року по 31.05.2021 року у розмірі 94 827,45 грн.;

- визнати зобов`язання по договору факторингу № 31/03-2021 від 31.03.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Омега Фінанс» такими, що не настали;

- зобов`язати ПрАТ «ЮНЕКС БАНК» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору № 0.013.62.0518.ФО_К від 30.05.2018 року платежів зарахувавши сплачену нею щомісячну комісію за винятком вирахування обов`язкових платежів, якщо такі будуть мати місце після проведеного перерахунку по реквізитам представника позивача;

- зобов`язати відповідача ТОВ «ФК «Омега Фінанс» та ПрАТ «ЮНЕКС БАНК» сплатити на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

В обґрунтування позову зазначено про те, що між ОСОБА_1 та ПрАТ «Юнекс Банк» 30.05.2018 року укладено кредитний договір № 0.013.62.0518.ФО_К, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 50 000 грн., строком на 36 місяців, з кінцевим терміном погашення 31.05.2021 року зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01% (п. 1.5.1 договору), та щомісячною комісією за обслуговування кредиту у розмірі 2,49% (п. 1.5.3) кредитного договору.

Позивач зазначає, що відповідач, встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив за які саме послуги сплачується комісія. Відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач зазначає, що п. 3.2.6 кредитного договору встановлено штраф у розмірі 150 грн. за кожен випадок порушення (несвоєчасної сплати комісії і процентів). Крім того, п. 3.3.5 кредитного договору встановлено штраф у розмірі 0,10% від тіла кредиту за ненадання позичальником будь-яких документів на вимогу банку.

Посилаючись на положення Законів України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування» якими передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо, за дії, які не є послугою у визначенні цього закону, а умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною, ОСОБА_1 вважає, що вищевказані пункти договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплатити комісію за обслуговування кредиту, є такими, що порушують ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та є грубим порушенням чинного законодавства, а тому наведені в позовній заяві положення договору підлягають визнанню недійсними.

Також позивач вказує, що 31.03.2021 року між ПрАТ «Юнекс Банк» та ТОВ «ФК «Омега Фінанс» укладено договір факторингу № 31/0302021, про що не було повідомлено ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що протиправними діями ТОВ «ФК «Омега Фінанс», що виразились у постійних телефонних дзвінках, смс повідомленнях та зверненні іншими способами та комунікації з приводу виплати боргу, позивачу завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Юнекс Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Омега Фінанс» про захист прав споживачів, визнання окремих пунктів договору нікчемними та недійсними , відшкодування моральної шкоди та зобов`язання повернути грошові кошти залишено без задоволення.

Не погодившись з рішення суду, 20.01.2023 року позивач подала 3 ідентичні апеляційні скарги до суду першої інстанції, поштовим відправленням та безпосередньо до суду апеляційної інстанції, в яких просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким повернути позовну заяву скаржника на розгляд до суду першої інстанції.

В скарзі вказує на те, що рішення винесено з порушенням процесуального права. Вказує, що ТОВ «ФК «Омега Фінанс» на дату укладення договору факторингу та на дату подання позовної заяви до ОСОБА_1 не було зареєстроване регулятором (НБУ), відповідних заяв про реєстрацію не подавало. Також зазначає, що позивачем ставилося питання про надання на вивчення договору факторингу №31/03-2021, оскільки надісланий документ має недоліки та неточності, не найкращої якості, який до того ж не містить всіх необхідних сторінок.

Вказує, що в додатку 2 Реєстр вимог долучена сторінка має недоліки, не містить реквізитів та всіх пунктів, відсутні сторони, їх реквізити, підписи та печатки.

Зазначає, що на вимогу від 25.05.2021 року, на яку посилається Позивач, було направлено заперечення від 13.06.2021 року, яке з доказом направлення долучено разом з відзивом на позовну заяву та знаходиться в матеріалах справи. Несвоєчасне повідомлення боржника з пропущенням зазначеного десятиденного строку є порушенням закону та унеможливлює подальше право вимоги. Окрім того, в повідомленні вимозі вих.№04-21/637/Ф від 20.05.2021 року йдеться про заборгованість за кредитним договором від 30.05.2018 року №0.013.62.0518.ФО К за користування кредитною лінією та нарахованими штрафними санкціями в сумі 22402,13 грн. Скаржник вважає , що таке право вимоги не має підґрунтя, оскільки Відповідач не укладала договору про відкриття кредитної лінії, такого договору Позивачем не надано для огляду та відповідно на такому договорі не має підпису позивача. Прослідкувати з чого саме виникла уявна заборгованість не можливо оскільки відсутній хронологічний порядок операцій за кредитним договором №0.013.62.0518.ФО_К від 30.05.2018 року, відсутній розрахунок суми кредитної заборгованості.

Звертає увагу, що у наданій виписці заявлена сума заборгованості - вихідний залишок 2036,66 грн., а тому позовна заява є безпідставною в повній мірі, а доводи Позивача необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Таким чином, наданий до суду розрахунок, сам по собі не може бути належним та допустимим доказами наявності боргу та його розміру, оскільки нічим не підтверджується, і його правильність неможливо перевірити.

Зазначає, що виписка банку повинна підтверджуватися супровідними документами (ордерами, платіжними дорученнями, вимогами). Вписані операції вважаються належними тільки при наявності відповідних підтвердних документів. Окрім того, вказаний розрахунок не оформлений належним чином, оскільки в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17квітня 2003 року.

Відтак у Позивача не має законних, обґрунтованих та безспірних підстав заявляти право вимоги оскільки він відповідно до Закону України № 1349-ІХ не набув статусу зареєстрованої в НБУ колекторської компанії та не має прав на врегулювання простроченої заборгованості. Відомості про укладений договір на який посилається Позивач не зареєстровані в НБУ, договір не надано регулятору, відповідно договір не є правомочним та згідно з ч.1 ст.23 цього Закону є нікчемним.

Посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду, вказує, що пересічний споживач не може ефективно здійснити право бути проінформованим про умови кредитування, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил.

21 березня 2023 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС», в якому відповідач просить у задоволені апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, оскаржуване рішення - залишити без змін.

Вказує на те що, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та ухваленим судом відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що твердження позивача, що ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» має бути колекторською компанією є хибним, оскільки це спростовується ліцензією на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, яка видана 07 березня 2019 року розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринкових послуг № 341 ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС». ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» є юридичною особою, яка надає фінансові послуги, внесена до Реєстру фінансових установ, що підтверджується Свідоцтвом та якій видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме: надання коштів у позику, в т.ч. і на умовах фінансового кредиту, надання послуг з факторингу та надання послуг фінансового лізингу.

Звертає увагу, що представником Позивача по іншій справі № 137/948/21 за позовом ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0.013.62.0518.ФОК від 30.05.2018 р. було надано лист Національного банку України № 27-0025/108353 від 16.11.2021 р. в якому повідомлено, що ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» внесено до Державного реєстру фінансових установ та надано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме: надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, надання послуг з факторингу та надання послуг фінансового лізингу (копія листа додається, оригінал листа наявний у Позивача).

Відтак, ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» є лише новим кредитором за Кредитним договором № 0.013.62.0518.ФО К від 30.05.2018 р., адже право вимоги за цим кредитним договором було відступлене за укладеним між АТ «ЮНЕКС БАНК» та ТОВ «ФК ОМЕГА ФІНАНС» Договором факторингу від № 31/03-2021 від 31.03.2021р. відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України № 1734.

Не погоджуючись з твердженням повивача про її несвоєчасне повідомлення про відступлення права вимоги, зазначає, що відповідно до п. 2.14 Договору факторингу визначено, що Фактор - ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» самостійно здійснює надсилання Боржникам Повідомлень про відступлення.

20 травня 2021 р. ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» було направлено на адресу Позивача Повідомлення про відступлення права вимоги № 04-21 /637/Ф з додатками до нього (копією Договору факторингу № 31/03-2021 від 31.03.2021 та витягом з Реєстру прав вимоги станом на кінець дня 31.03.2021) (копія додається) і надано строк для погашення суми заборгованості за кредитним № 0.013.62.0518.ФО_К від 30.05.2018 р.

Згідно відмітки на Корінці повернення рекомендованого повідомлення за трек-номером 05 003 899 567 60 Позивач отримала дане повідомлення особисто - 25.05.2021 р.

01 червня 2021 р. Відповідачем 2 було направлено на адресу Позивача відповідь № 04- 21/1016/Ф на лист Позивача, яку остання отримала - 04.06.2021 р. (копія додається).

Відтак, Договором факторингу не встановлено строків надсилання Повідомлення про відступлення права вимоги Боржникам, а тому твердження представника Позивача про порушення строків надсилання повідомлення є недоречним та безпідставним.

Вказує, що 31 березня 2021 року між Акціонерним товариством «Юнекс Банк» (цьому договорі - Клієнт) та ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» (у цьому договорі - Фактор) було укладено Договір факторингу № 31703-2021.

Договір факторингу складається з 13 розділів на 7 аркушах, які пронумеровано та підписано його сторонами і скріплено печатками.

Відтак, Договір факторингу є юридичним та правомочним документом, адже складений відповідно до норм чинного законодавства України, а сторони при його укладенні дійшли згоди щодо його умов.

Відповідно до п. 11.7 розділу 11 Договору факторингу він укладений українською мовою в двох оригінальних примірниках, кожний з яких має однакову юридичну силу по одному для кожної Сторони, який підписаний та скріплений печатками Сторін цього Договору.

Оригінали зазначеного Договору знаходяться у сторін Договору факторингу по одному примірнику.

Звертає увагу колегії Судів на той факт, що дійсність укладення Договору факторингу підтверджується інформацією, яка наявна на електронному майданчику (електронна торгова система) ТОВ «Смарттендер» де відбувся - 28.03.2021 електронний аукціон, за результатами якого з переможцем було укладено зазначений вище Договір факторингу.

Не погоджуючись з твердженням позивача про неможливість прослідкувати з чого саме виникла наявна заборгованість за кредитним договором, зазначає, що у справі № 137/948/21 за позовом ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0.013.62.0518.ФО_К від 30.05.2018 р. наявні виписка по особовому рахунку Позичальника ОСОБА_1 за період 30.5.2018 р. по 31.03.2021 р. та оригінал деталізованого розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0.013.62.0518.ФО_К від 30 травня 2018 року.

Також, виписка по особовому рахунку Позичальника - ОСОБА_1 за період 30.5.2018 р. по 31.03.2021 р. та оригінал деталізованого розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0.013.62.0518.ФО__К від 30.05.2018 р. були надані ОСОБА_1 .

Також відповідач додав до відзиву деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Звертає увагу, що відповідно до п. 1.1. Розділу 1 Кредитного договору Банк на умовах цього Договору надає Позичальнику кредит у сумі 50 000 грн. терміном користування до 30 травня 2021 року, а Позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом та інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених цим Договором, а також виконати інші умови цього Договору.

Отже, під час укладення Кредитного договору № 0.013.62.0518. ФО К від 30.05.2018 Відповідач була обізнана про умови кредитування та на підтвердження своєї обізнаності поставила у ньому свій підпис тим самим підтвердивши отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, наданого їй згідно з обраними умовами кредитування.

ОСОБА_1 не зверталася до АТ «ЮНЕКС БАНК» із заявами або скаргами щодо зміни умов кредитування.

28 березня 2023 року до Київського апеляційного суду була надана відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 звертає увагу, що позивач неодноразово зверталася до ПАТ «ЮНЕСК БАНК», додатки № 10, 11, 12, 13 долучені до позовної заяви та наявні в матеріалах справи.

Вказує, що в матеріалах справи відсутній документ, який підтверджує внесення фактора до реєстру колекторських компаній НБУ. На огляд позивачу не надана ліцензія фактора. Зазначає, що Договір факторингу має недоліки, а тому є недійсним та не має юридичної сили, з чого слідує, що Відповідач 2 не має права врегульовувати прострочену заборгованість.

Вказує, що пункт 2.3. кредитного договору, яким стягуються комісія за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини 5 статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування» а також відповідно до висновків ВПВС викладених у постановах від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 та від 13 липня 2022 року у справі 363/1834/17.

Вважає розрахунок заборгованості, наданий відповідачем, не має ані банківських печаток, ані електронних підписів. Відтак сума заборгованості, яку зазначає ТОВ «ФК «Омега Фінанс» посилаючись на ці документи не є безпірною, а сума боргу є недоведеною.

Звертає увагу, що представником позивача по іншій справі №137/948/21 за позовом ТОВ «ФК «Омега Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0.03.62.0518.ФО_К від 30.05.2018 року було подано виписку по особовому рахунку АТ «Юнеск банк» з 30.05.2018 року по 31.03.2021 року, яка свідчить про те, що Позивач має заборгованість перед банком в сумі 2 036 грн 66 коп.

Вказує, що підписання анкети-заяви про приєднання умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору. Зазначає, що п. 5.14 зазначено про згоду чоловіка дружини, а тому відповідачі мають мати письмову згоду такої особи. Договір, який укладений без такої згоди є неправомірним.

В судове засідання, призначене на 28 березня 2023 року, учасники справи не з`явились, про день і час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Враховуючи, що рішення в даній справі ухвалено за відсутності учасників, датою його ухвалення, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення районного суду таким вимогам в повній мірі не відповідає в частині вирішення позовних вимог про визнання окремих положень договору нікчемними, а також в частині позовних вимог про визнання зобов`язання по договору факторингу № 31/03-2021 від 31.03.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Омега Фінанс» такими, що не настали.

Вирішуючи вказані позовні вимоги, суду слід було звернути увагу на те, що позивачем було обрано не ефективний спосіб захисту.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Визнання положень договору нікчемними , а також ухвалення рішення про визнання зобов`язань такими, що не настали не захистить права позивача.

Районний суд відмовив в задоволенні позовних вимог про визнання нікчемними положень договору, викладених в п 3.2.6 та п. 3.3.5, а також в позовних вимогах про визнання зобов`язань такими, що не настали за договором факторингу в зв`язку з відсутністю підстав для задоволення таких вимог . Разом з тим, колегія суддів встановила, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом та є таким, що є неефективним. Тому рішення районного суду в частині вирішення таких вимог підлягає зміні, з огляду на вимоги ст. 376 ЦПК України.

Стосовно вирішення позовних вимог про визнання положень договору, якими передбачена сплата комісії за обслуговування кредитом, а також вимог про зобов`язання здійснити перерахунок розміру заборгованості, зарахувавши сплачену комісію на погашення кредиту. колегія суддів, виходить з наступного.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З матеріалів справи вбачається, що 30.05.2018 року між АТ «Юнекс Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0.013.62.0518.ФО_К (т. 1 а.с. 171-175), за умовами п. 1 якого банк надає на умовах договору позичальнику кредит у сумі 50 000 грн. до 30.05.2021 року, а позичальник зобов?язаний повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом та інші платежі, в порядку, строки та на умовах, передбачених цим договором, а також виконати інші умови договору.

Цільове призначення кредиту - споживчі потреби.

За користування кредитом позичальник сплачує, зокрема, проценти за користування кредитом - щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 0,01% річних (п. 1.5.1 договору); комісію за обслуговування кредиту - щомісячно, в розмірі 2,49% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів (п.1.5.3 договору).

Згідно п.п. 3.2.6 договору сторони дійшли згоди, що у випадку порушення позичальником однієї або декількох умов цього договору, а також п.п.3.2.2, 2.3 цього договору, у тому числі несвоєчасної сплати процентів за користування кредитним коштами, які сплачуються позичальником згідно п.п. 1.5.1 та несвоєчасної сплати комісії за обслуговування кредиту згідно з п.п. 1.5.3 цього договору, позичальник сплачує банку штраф за кожен випадок такого порушення у розмірі 150 грн.

Відповідно до п.п. 3.3.5 за ненадання позичальником у встановлені цим договором строки будь-яких документів, обов?язковість надання яких передбачено цим договором (в тому числі документів на вимогу банку, а також у будь-яких інших випадках обов?язкового надання документів), а також за порушення позичальником зобов?язань, зазначених в п.п. 3.2.9 цього договору, банк має право стягнути з позичальника штраф у розмірі 0,10% від суми кредиту, зазначеної у п.п. 1.1 договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Факт укладення 30.05.2018 року між сторонами кредитного договору № 0.013.62.0518.ФО_К підтверджується підписом ОСОБА_1 та голови правління АТ «ЮНЕКС БАНК» Довгальської Г.В. ( т. 2 а.с. 174 ).

Між сторонами також було узгоджено та підписано графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки за кредитним договором № 0.013.62.0518.ФО_К від 30.05.2018 року. Оформлений у вигляді додатку № 1 до вказаного кредитного договору відповідний графік визначає дату сплати, суму платежу із зазначенням суми для погашення кредиту, суми процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредитом. Платежі розраховані за методом сплати щомісячних рівних платежів за період з червня 2018 року по травень 2021 року включно ( т. 2 а.с. 176-177).

Суд першої інстанції встановив, що заявлені позивачем позовні вимоги про визнання положень договору недійсними , а також вимоги про застосування наслідків такої недійсності та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості та відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду є безпідставні .

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року в справі № 363/1834/17 зауважила, що практику застосування наведених приписів під час вирішення питання про недійсність (оспорюваність, нікчемність) умови про плату (комісію) за управління кредитом (за обслуговування кредиту), інші подібні платежі у договорах про споживчий кредит треба формувати на підставі сукупного аналізу законодавства, чинного на момент укладення відповідного договору, з урахуванням його неодноразової зміни:

16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон № 3795-VI. Згідно з абзацом дев`ятим пункту 8 розділу І цього Закону частину четверту статті 11 Закону № 1023-XII було доповнено новим абзацом третім такого змісту: «Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною». Наведені приписи у такій редакції діяли до 10 червня 2017 року, коли набрав чинності Закон № 1734-VIII. Згідно з останнім текст статті 11 Закону № 1023-XII виклали у новій редакції, що не передбачала нікчемності зазначених умов договору, а звужувала дію Закону № 1023-XII до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII.

Закон № 1734-VIII у редакції, чинній до 19 жовтня 2019 року (дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року), до загальних витрат за споживчим кредитом відносив витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цей же пункт з 19 жовтня 2019 року визначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд встановив, що передбачена в договорі щомісячна комісія за обслуговування кредитом , жодним чином не порушує права позивача, як споживача послуг, оскільки відповідно до умов договору відсотки за користування кредитом визначені в розмірі 7 грн. 45 коп. за три роки користування кредитом. Таким чином , банком в структуру нарахування комісії, були включені ті послуги, які на пряму пов`язані з наданням кредитних коштів в борг, а не додаткові послуги за інформування, видачу документів, чи інші, які повинні надаватись безкоштовно.

За таких обставин, визнання недійсним положень договору, що стосувались обов`язку сплачувати щомісячну комісію , можливе лише в разі існування обставин, визначених ЦК України , як підстав для недійсності правочину та встановлення несправедливості таких умов в розумінні закону України "Про захист прав споживачів"

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

За положеннями абзацу 2 частини другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначній спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341 цс 15 Верховний Суд України наголосив, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-40цс13 зроблені такі висновки: «Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві».

Підстав для застосування статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нечесної підприємницької діяльності банку та несправедливих умов договору позивач не довів, як і не довів введення його в оману під час укладення договору споживчого кредиту, оскільки перед його підписанням він мав можливість ознайомитися з текстом та умовами договору.

ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, за час дії договору, як вона сама зазначає в позові на погашення комісії внесла 21 775 грн ; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розміру процентної ставки, розміру щомісячної комісії, порядку її нарахування, переліку, періоду внесення платежів, відповідальності за порушення умов договору.

Враховуючи зміст кредитного договору, ОСОБА_1 з моменту підписання цього договору обізнана щодо оплатності наданого кредиту, свого обов`язку вносити проценти та комісію. Позивачу до укладення договору був наданий графік погашення кредиту, з якого вбачається, що кредит в сумі 50 000 грн., остання мала повертати рівними частинами з червня 2018 року до кінця травня 2021 року. З графіку погашення кредиту вбачається, що договором відсотки були визначені за увесь час повернення в загальному розмірі 7, 45 грн. загальна сукупна вартість кредиту зазначена 94 827, 45 грн. , комісії за увесь час 44 820 грн. - по 1245 грн. щомісячно.

Тобто позивачу в доступній та зрозумілій формі була надана достовірна інформація скільки коштів вона має повернути за увесь час кредитування, а тому вважати, що остання була введена в оману і до неї була застосована не чесна підприємницька практика у суду не було. Відсутні підстави вважати , що відповідач включив несправедливі умови договору, зміст і наслідки яких позивач не могла зрозуміти укладаючи договір.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на висновки, зроблені в Постанові ВП від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 та від 13 липня 2022 року у справі 363/1834/17., колегія суддів відхиляє, оскільки обставини встановлені в даній справі не є подібними до обставин встановлених в справах, за якими були зроблені висновки.

Так за обставинами даної справи встановлено, що відсотки за користування кредитом за три роки визначені в загальному розмірі 7 грн. 45 коп., що підтверджується, як графіком погашення заборгованості так і розрахунком заборгованості наданим до відзиву на апеляційну скаргу . За обставинами даної справи встановлено, що кожного місяця споживач на погашення кредиту мав вносити 1389 грн., 97 коп., на погашення відсотків незначні суми від двох копійок до 40 коп. на місяць, та на погашення комісії 1 245 грн. щомісячно. Тобто, за обставинами даної справи не встановлено, що окрім обов`язку сплачувати відсотки за користування кредитом, на споживача був покладений надмірний тягар сплачувати іще і комісію за послуги не пов`язані з наданням та обслуговуванням кредиту, в тому числі і за інформування про розмір заборгованості, як було встановлено в справах , в яких робився висновок Великою Палатою.

Колегія суддів, з урахуванням , того, що відсотки за користування кредитом були передбачені незначні, а позивач про розмір щомісячної комісії, та загальну сукупну вартість кредиту була попереджена до укладення з нею договору , погоджується з висновком районного суду про те, що умови укладеного договору, відповідали вимогам закону, були справедливими та не містили умов, які б покладали на споживача надмірний тягар за послуги, які не пов`язані з отриманням та поверненням нею кредиту.

Позивач виконувала взяті на себе зобов`язання, фактично погодившись з визначеними умовами кредитування, положення договору про обов`язок сплачувати комісію не можна вважати нікчемними, підстав для визнання цих положень недійсними також не доведено, а тому висновок суду про безпідставність позовних вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та повернути позивачу сплачену нею комісію є вірним.

Колегія суддів зазначає, що визнавши умови договору нікчемними та зобов`язавши відповідача повертати позивачу комісію, суд фактично позбавить відповідача права отримати, передбачену умовами договору вигоду за надання ними послуг з кредитування позивача, яка була закладена саме в розмір визначеної комісії, а не в розмір відсотків, що не буде відповідати загальним засадам цивільного судочинства - засадам розумності та справедливості.

Фактично позивач просить, шляхом задоволення її вимог, звільнити її від зобов`язань, які вона свідомо брала на себе, укладаючи договір, який відповідає вимогам закону, які діяли на час його укладення і не містить не справедливих умов щодо споживача послуг.

Довід скаржника про те, що ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» - компанія, яка не зареєструвалась у Реєстрі, а тому їй заборонено здійснювати врегулювання простроченої кореспонденції, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до відповіді Національного банку України від 11.11.2021 року, підписаного електронним ключем ОСОБА_2 (т. 4, а.с. 85), ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» є юридичною особою, яка надає фінансові послуги, внесена до Реєстру фінансових установ, що підтверджується Свідоцтвом та якій видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме: надання коштів у позику, в т.ч. і на умовах фінансового кредиту, надання послуг з факторингу та надання послуг фінансового лізингу.

Також у цьому листі зазначена ліцензія на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, яка видана 07 березня 2019 року розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринкових послуг № 341 ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС».

Щодо посилання апелянта стосовно обов`язку повідомлення боржника про відступлення права вимоги, то відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредитору є належним виконанням.

Тобто, законодавець не пов`язує заміну кредитора в зобов`язанні зі згодою боржника, а повідомлення останнього про заміну кредитора у зобов`язанні має на меті виключно захист інтересів нового кредитора, який бере на себе ризики щодо несприятливих для себе наслідків у зв`язку із таким неповідомленням боржника про заміну кредитора у зобов`язанні, в тому числі і у випадку виконання зобов`язання боржником первісному кредитору.

Таким чином, неповідомлення боржника про заміну кредитора в зобов`язанні лише створює новому кредитору настання несприятливих для нього наслідків, але не є підставою для визнання зобов`язань боржника припиненими.

Доводи позивача про те, що розрахунок заборгованості, наданий відповідачем, має недоліки, а відтак сума заборгованості, яку зазначає ТОВ «ФК «Омега Фінанс» посилаючись на ці документи не є безспірною, а сума боргу є недоведеною, колегією суддів не приймаються, оскільки вони не є підставою для визнання недійсними наведених в позові положень договору .

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги кредитора про стягнення з позивача розміру заборгованості розглядаються в іншому провадженні, а тому правильність визначення розміру заборгованості не входить до предмету доказування в межах заявлених позовних вимог в даній справі.

Стосовно доводів позивача про те, що пункт 2.3. договору, яким знімається комісія за обслуговування кредитної заборгованості, є недійсним, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.3 договору Погашення кредиту, комісії за обслуговування кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно в період від 01 по 10 (включно) число кожного місяця протягом строку дії цього Договору, починаючи з місяці наступного за місяцем підписання цього Договору, в сумі 2 635 грн.

Позивач не навела в позові жодну з визначених ЦК України підстав, для визнання недійсним пункту 2.3 оспорюваного правочину, а тому висновок місцевого суду про недоведеність таких позовних вимог відповідає нормам матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що позивачем не було доведено, а судом не було встановлено порушень прав позивача , як споживача послуг під час укладення договору про споживче кредитування , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, рішення суду в частині вирішення інших позовних вимог, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до статті 375 ЦПК України його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року в частині вирішення позовних вимог, про визнання положень договору нікчемними та визнання зобов`язань такими, що не настали, змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2023 року.

Судді: О.В. Желепа

В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик