Справа № 450/2430/21 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І. І.
Провадження № 22-ц/811/3180/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

в червні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу», третя особа державний реєстратор Глиняської міської ради Львівської області Кіріченко Віталій Васильович про скасування державної реєстрації іпотеки (обстеження).

В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що 20.12.2017 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 набула у власність житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0095, призначену для обслуговування вказаного житлового будинку. Зазначають, що на підставі договору дарування від 22.01.2020 року ОСОБА_1 набув право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0095, призначену для його обслуговування. Інша частина житлового будинку та земельної ділянки належить ОСОБА_2 . Вказують, що при оформленні права власності на вказані об`єкти нерухомості жодних заборон та обтяжень на майно не існувало, однак в травні 2021 року позивачі дізналися, що державним реєстратором Кіріченком Віталієм Васильовичем були внесені відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 07.05.2020 року, індексний номер витягу 208390136, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 636 на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0095. Стверджують, що відомості про іпотеку були внесені на підставі додаткового договору від 08.09.2006 року до договору іпотеки від 16.05.2006 року, постанови Вищого господарського суду України від 16.03.2016 року, договору про відступлення права вимоги від 28.11.2019 року, постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 року.

Вважають, що в реєстратора не було підстав для внесення таких відомостей до державного реєстру, оскільки відомості про наявність іпотеки на житловий будинок та земельну ділянку, що були в реєстрі відповідно до договору іпотеки та додаткового договору іпотеки від 08.09.2006 року були змінені, обтяження припинені, про що міститься відповідний запис у державному реєстрі в зв`язку із припиненням договору іпотеки та усіх додаткових до нього договорів. Вказують, що у постанові Вищого господарського суду від України від 16.03.2016 року та постанові Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 року жодним чином не згадується про договір іпотеки чи додатковий договір, скасовані чи змінені іншим чином вони не були. Окрім цього, вказані судові рішення на момент внесення нотаріусом відомостей до державного реєстру щодо припинення іпотеки на належне позивачам на даний час майно набрали законної сили. Стверджують, що державний реєстратор вийшовши за межі своїх повноважень та вніс неправдиві відомості до реєстру речових прав на нерухоме майно в частині внесення запису про обтяження, наявність іпотеки на майно, яке належить позивачу, чим в свою чергу грубо порушив їх право на власність. З наведених підстав просять скасувати державну реєстрацію іпотеки (обтяження) внесену до державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07.05.2020 року, індексний номер витягу 208390136, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 636 на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0095.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2022 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано державну реєстрацію обтяження (іпотеки) внесену до державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07.05.2020 року, номер запису про іпотеку 36429662, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 636 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Скасовано державну реєстрацію обтяження (іпотеки) внесену до державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером запису про іпотеку 36429871, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236 на земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0095.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що відповідно до ст.ст. 177,190 ЦК України кредитні договори та майнові права за даними договорами є об`єктами цивільних прав, різновидами майна, а відтак внаслідок ухвалення Київським апеляційним господарським судом постанови від 02.12.2015 року, якою визнано недійсними правочини про відступлення права вимоги, права кредитора вимагати виконання зобов`язання за кредитним договором № KF-0261 від 16.05.2006 року та договорами забезпечення належить виключно ПАТ «БГ Банк». Зазначає, що у зв`язку з укладенням договорів відступлення прав вимоги саме ТзОВ «Мані Флоу» стало кредитором ОСОБА_4 та іпотекодержателем будинку та земельної ділянки. Стверджує, що ані ПАТ «БГ Банк», ані ТзОВ «Мані Флоу» не надавали згоди на відчуження предмету іпотеки. Вказує, що після отримання прав іпотекодержателя апелянтом було виявлено, що державна реєстрація іпотеки (обтяження) на предмет іпотеки відсутня, у зв`язку з чим звернулось із відповідною заявою до державного реєстратора про поновлення обтяження. Вважає, що ТзОВ «Мані Флоу» правомірно здійснило та законно поновило обтяження на предмет іпотеки, оскільки є єдиним іпотекодержателем предмета іпотеки. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання не з`явилися сторони, хоча належним чином повідомлялись про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

14 червня 2023 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу» - Сподін В.С. подав клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 29 червня 2023 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 19 червня 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 29 червня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що державний реєстратор Кіріченко В.В. вчинив державну реєстрацію іпотеки стосовно нерухомого майна ОСОБА_4 , як іпотекодавця, у той час, як власниками об`єктів нерухомого майна на момент реєстрації обтяження були позивачі, а відтак наявність накладеного обтяження (іпотеки) на майно порушує права позивачів щодо права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Стаття 4 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.05.2006 року між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № KF-0261 від 15.02.2006 року із додатковими угодами, згідно умов якого ОСОБА_4 відкрито не відновлювальну відкличну кредитну лінію в іноземній валюті з загальним лімітом у сумі 329 000,00 дол. США.

Крім того, 16.05.2006 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Універсальний Банк Розвиту та Партнерства» укладено договір іпотеки, згідно умов якого в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № KF-0261 від 16.05.2006 року ОСОБА_4 передає, а ВАТ «Універсальний Банк Розвиту та Партнерства» приймає в іпотеку нерухоме майно, а саме:

житловий будинок реєстраційний номер 15901229, заг. пл. 533,0 кв.м., житловою площею 245,0 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку пл. 0,1922 га., кадастровий номер :02:001:0095, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, які належать на праві власності ОСОБА_4 .

На підставі рішення Загальних Зборів Учасників (протокол № 3 від 16.05.2008 року) Національним банком України 11 листопада 2008 погоджено нову редакцію Статуту Банку, пов`язану зі зміною назви Банку з Відкритого акціонерного товариства «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» на відкрите акціонерне товариство «БГ Банк». Відкрите акціонерне товариство «БГ Банк» виступило правонаступником усіх прав та зобов`язань Відкритого акціонерного товариства «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства».

На виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства», відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів Банку (протокол № 2 від 10.03.2011 року) змінено найменування Банку на Публічне акціонерне товариство «Банк Перший».

Публічне акціонерне товариство «Банк Перший» є правонаступником прав та зобов`язань Відкритого акціонерного товариства «БГ Банк» .

Відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів Банк у (протокол №2 від 29.07.2014 року) змінено найменування Банку на Публічне акціонерне товариство «БГ Банк».

Публічне акціонерне товариство «БГ Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк Перший».

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 року у справі № 910/2924/15-г, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2016 року, визнано недійсними договори про відступлення права вимоги від 12.11.2014 року та 14.11.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1025, укладених між Публічним акціонерним товариством «БГ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марко Поло», та застосовано наслідки недійсності правочину - договору про відступлення права вимоги від 12.11.2014 року шляхом зобов`язання ТОВ «ФК «Марко Поло» повернути ПАТ «БГ Банк» оригінали документів.

Згідно з Договором відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 11/2019-8 від 28.11.2019 року, укладеним між ПАТ «БГ БАНК», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ БАНК» Луньо І.В. та ТОВ «Мані Флоу», ПАТ «БГ БАНК» відступив шляхом продажу ТОВ «Мані Флоу» належні банку, а ТОВ «Мані Флоу» набув у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до боржника, який зазначений у додатку №1 до договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржника, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за договорами відступлення права вимоги за кредитними договорами з відстрочкою платежів та за іншими правочинами.

Відповідно до додатку №1 до договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги ТОВ «Мані Флоу» отримало право вимоги за кредитним договором №KF-0261 від 16.05.2006 року.

На виконання договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 11/2019-8 від 28.11.2019 року між сторонами укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки №679 від 28.11.2019 року.

Судом встановлено, що за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію обтяження від 07.05.2020 року № 39483877, поданої ОСОБА_5 , представником ТОВ «Мані Флоу» (код 42739750), державним реєстратором Кіріченком В.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.05.2020 року № 52163460, на підставі якого в розділі № 236 на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , внесено запис про іпотеку № 36429662.

Окрім того, державним реєстратором Кіріченком В.В. вчинені реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0095, розділ № 236 при внесенні запису про іпотеку №36429871.

З акту за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Глинянської міської ради Золочівського району Львівської області Кіріченка Віталія Васильовича від 30.07.2021 року, який не заперечувався та не оскаржувався, а відтак є чинним, вбачається, що «право іпотеки ПАТ «БГ Банк» було припинене на підставі листа ПАТ «БГ Банк» від 14.11.2014 року про припинення обтяжень та іпотеки у зв`язку з повним виконанням зобов`язань іпотекодавцем ОСОБА_4 . Водночас, державний реєстратор Кіріченко В.В. провів державну реєстрацію іпотеки стосовно ОСОБА_4 , як іпотекодавця, у той час, як власниками об`єкта нерухомого майна на момент реєстрації обтяження були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках. Тобто державна реєстрація іпотеки щодо зобов`язань попереднього власника проведена після державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за новими право набувачами, які не були стороною відповідного іпотечного договору».

У згаданому вище акті зазначено, що аналогічні порушення допущені державним реєстратором Кіріченком В.В. при проведенні реєстраційних дій щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0095, розділ №236 при внесенні запису про іпотеку №36429871.

В акті за результатами камеральної перевірки комісією встановлено, що «державним реєстратором Кіріченком В.В. проведено державну реєстрацію обтяження на об`єкти нерухомого майна, з порушенням вимог пункту 4 частини першої статті 24 Закону України на підставі документа, який не дає змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав та пункту 7 частини першої статті 24 Закону, а саме, заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього право набувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем. Отже, камеральною перевіркою встановлено, що державним реєстратором Кіріченком В.В. порушено вимоги пункту 12 Порядку №1127, пункту 2 частини третьої статті 10, пунктів4,7 частини першої статті 24 Закону».

Комісія зазначила, що на лист Мін`юсту від 14.07.2021 року №3354/19.2.1/9-21, направлений відповідно до пункту 13 Порядку №990, будь - яких пояснень від державного реєстратора впродовж проведення камеральної перевірки не надійшло.

Як вбачається договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 16.01.2020 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Віблим Л. З., ОСОБА_3 безоплатно передає у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1922 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з розташованим на ній житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно вказаного договору земельна ділянка та житловий будинок належать дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2017 року.

Згідно договору дарування 1/2 частки земельної ділянки та 1/2 частки житлового будинку від 22.01.2020 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Віблим Л. З., ОСОБА_1 безоплатно передає у власність ОСОБА_2 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1922 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з розташованим на ній 1/2 часткою житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частці житлового будинку, загальною площею 533,0 кв.м., житловою площею 245,0 кв.м., що знаходитися за адресою: АДРЕСА_1 ; та по 1/2 частці земельної ділянки площею 0,1922 га., кадастровий номер :02:001:0095, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Відповідно до ст. 317, 319, ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2, ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відтак, на державного реєстратора під час вчинення відповідної реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим Порядком, необхідних для державної реєстрації права власності, а й, передусім, встановити їх відповідність вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. У разі якщо під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав на нерухоме майно державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованих у Державному реєстрі прав інших заяв про державну реєстрацію прав на це саме майно, заяви розглядаються в порядку черговості їх надходження. Наступна заява розглядається тільки після прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації щодо заяви, зареєстрованої в Державному реєстрі прав раніше.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Таким чином, судом встановлено, що державний реєстратор Кіріченко В.В. провів державну реєстрацію іпотеки стосовно ОСОБА_4 як іпотекодавця, у той час як власниками об`єктів нерухомого майна на момент реєстрації обтяження були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

З вищенаведеного вбачається, що державним реєстратором Кіріченком В.В. проведено державну реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна, з порушенням вимог пункту 4 частини першої статті 24 Закону на підставі документа, який не дає змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав та пункту 7 частини першої статті 24 Закону, а саме заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно договору про відступлення прав вимоги №11/2019-8 від 28.11.2019 року апелянт набув у обсязі та на умовах визначених договором права вимоги банку до боржника, включаючи права вимоги до правонаступників боржника є безпідставними, оскільки станом на датку укладення договору про відступлення права вимоги житловий будинок та земельна ділянка належали ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2017 року, а іпотека на вказане майно була припинена 27.12.2016 року, а відтак іпотека на спірне майно була припинена задовго до укладення договору купівлі-продажу та не могла бути передана новому іпотекодержателю в особі ТОВ «Мані Флоу».

Твердження апелянта про те, що ні ПАТ «БГ Банк», ні ТзОВ «Мані Флоу» не надавали згоди на відчуження предмету іпотеки, не заслуговують на увагу, оскільки право іпотеки ПАТ «БГ Банк» було припинено на підставі листа ПАТ «БГ Банк» від 14.11.2014 року про припинення обтяжень та іпотеки у зв`язку з повним виконанням зобов`язань іпотекодавцем ОСОБА_4 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу» залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 29.06.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк