Справа № 752/2755/22
Провадження № 2/752/2048/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 червня 2023 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Крекотень О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» про стягнення завданих збитків і моральної шкоди, -

у присутності:

представник позивача: Чуніхін О.М. - адвокат (ордер серії АА №0022359 від 29.09.2022р.)

представник відповідача 1: Доценко В.В. - адвокат (дов. №16-2-02/23191 від 20.12.2022р.)

представник відповідача 2: Петренко М.О. (дов. від 20.12.2022р.)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом, яким просить стягнути солідарно з ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Глобал Спліт» на користь позивача збитки в розмірі 950 326, 20 грн. та шкоду у розмірі 40 000 грн., виходячи з наступного.

У грудні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Оболонського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 солідарно, в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 27771,05 дол. США, що дорівнює еквіваленту 437383 грн. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2015 року № 756/17716/14-ц (2./761/7269/2015) було прийнято рішення про стягнення на користь ТОВ «Фінансова Компанія "Довіра та гарантія" (як правонаступника ПАТ «УкрСиббанк») суму заборгованості 27 771,05 доларів США за договором про надання споживчого кредиту, а також судовий збір в розмірі 1827,00 грн. Оскільки ОСОБА_1 категорична не погоджувалась із прийнятим рішенням, остання подала заяву про скасування заочного рішення, яка судом була задоволена, а справа призначена до нового розгляду. Так, за результатом розгляду справа про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Глобал Спліт», ПАТ «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_3 , про визнання договору поруки недійсним, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2020 р. у задоволенні вимог до ОСОБА_1 було відмовлено та задоволене зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки № 205897 від 22.05.2008 р. на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України. Тобто, даним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 не мала намір укладати договір поруки № 205897 від 22.05.2008 р. та не підписувала його, що встановлено судом на підставі висновку експертів за результатами проведення судової-почеркознавчої експертизи. Позивач стверджує, що через наявний договір поруки, який судом у подальшому визнаний недійсним, остання зазнала збитків, які завданій їй через те, що в 2017 році ОСОБА_1 мала на меті укласти договір купівлі продажу квартири, предметом якого була квартира, яка на праві приватної власності належала позивачу, однак перебувала під обтяженням, а саме під арештом, накладеним постановою державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Телейчук Т.О. в рамках виконання виконавчого листа № 156/17716/14-ц від 20.04.2017, виданого Шевченківським районним судом м. Києва на підставі заочного рішення суду від 01.12.2015 р., тобто того рішення, яке в подальшому було переглянуто содом. Оскільки квартира позивача перебувала під обтяженням, остання була вимушене розірвати попередній договір купівлі-продажу квартири від 20.10.2017 р., укладений між позивачем та ОСОБА_4 , та сплатити останній штраф у розмірі 27 000 грн. Надалі, позивач уклала договір купівлі-продажу від 27.12.2017, предметом якого була та ж сама квартира, однак ціна майна вже була оцінена в розмірі 158 000 грн. замість 1080000 грн. яка була визначена в попередньому договорі купівлі продажу від 20.10.2017 року, тобто позивач зазнала збитків, через те що неправомірно була позбавлена права розпоряджатись своїм майном у термін з дати винесення заочного рішення по дату постанови про закінчення виконавчого провадження, а тому відчужила свою квартиру за ціною менше, ніж розраховувала, тому позивач оцінює понесені збитки в розмірі 950 326, 20 грн. (1 080 000 грн. (вартість квартири за попереднім договором) - 158 000,00 грн. (вартість квартири за Договором купівлі - продажу) + 27000,00 грн. (штраф) + 626,20 грн. (витрати на проживання) + 700,00 грн. витрати на банківський перерахунок). За наявності цих обставин, позивач також зазнала моральної шкоди, яку оцінила в розмірі 40 000 грн., виходячи з наступного розрахунку: 1000,00 грн. за місяць порушень, враховуючи, що порушення прав і інтересів позивача відбувалося 40 місяців з 13.10.20217 р. по 16.02.2021 р. (1000,00 грн. х 40 місяців).

Ухвалою судді від 27.04.2022 року за вказаною позовною заявою було відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

20.10.2022 року на адресу суду надійшов відзив представника АТ «УкрСиббанк», яким представник заперечує проти задоволення позову, зазначаючи про те, що права позивача на розпорядження нею нерухомого майна не були порушені, оскільки позивач та ОСОБА_4 попередній договір купівлі продожу розірвали 28.12.2017 року за взаємної згоди. Саме так зазначено в п. 1 Договору про розірвання договору, посвідчено приватним нотаріусом Пилипенко H.A. Одеського міського нотаріального округу 12.10.2017 року за р № 1136. Крім того, у вказаному пункті зазначено, що саме продавець (позивач) відмовляється від наступного укладання основного договору з ОСОБА_4 . При цьому пунктом 8 попереднього договору передбачений єдиний випадок, коли продавець повинен сплатити покупцеві штраф в розмірі 100 % отриманої суми - якщо з вини продавця договір купівлі-продажу не буде укладений у строк по 12.04.2018. Арешт майна припинений 21.12.2017 (п. 2 постанови державного виконавця від 21.12.2017, копія якої додана до позовної заяви). Договір купівлі-продажу цієї ж нерухомості був укладений з іншою особою. 27.12.2017. Тобто заздалегідь до спливу чітко визначеної попереднім договором (12.04.2018) дати та до нотаріального посвідчення 28.12.2017 Договору про розірвання. Отже, перерахування Продавцем Покупцеві грошей є фактом, що здійснений повністю за власною ініціативою Позивачки та в результаті дій саме Позивачки, незалежно від дій/бездіяльності будь-яких інших третіх осіб.

25.10.2022 року на адресу суду надійшов відзив представника ТОВ «Глобал Спліт», яким представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог до ТОВ «Глобал Спліт», оскільки ТОВ «Глобал Спліт» до укладення Договору поруки № 205897 від 22.05.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 немає ніякого відношення, жодних правочинів між ТОВ «Глобал Спліт» та ОСОБА_1 вчинено не було. Посилання Позивача на ч. 2 ст. 229. ч. 2 ст. 216. ч. 2 ст. 230 ЦК України впливає тільки правовідносини між нею та АКІБ «УкрСиббанк». ТОВ «Глобал Спліт» перейняло право вимоги вже за діючим правочином, а саме: договором поруки № 205897 від 22.05.2008р., укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , який згодом було визнано недійсним.

Надалі, ухвалою судді від 15.03.2023 року підготовче провадження в даній справі закрито та призначено судовий розгляд по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, представники відповідачів просили відмовити в їх задоволенні.

Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, 22.05.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, згідно якого ОСОБА_3 був наданий кредит в сумі 16209,00 дол. США, строком до 22.05.2015 року (встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року справа 756/17716/14-ц).

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до Оболонського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором № 0 в розмірі 27771,05 дол. США, що дорівнює еквіваленту 437383 грн.

20.04.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу № 17, відповідно до якого, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набула право вимоги до ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 22.05.2008р. та до ОСОБА_1 за договором поруки № 205897 від 22.05.2008 року.

01.12.2015 року Шевченківським районним судом м. Києва було прийнято рішення по справ № 756/17716/14-ц на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27771,05 доларів США (що за курсом НБУ станом на 13.11.2014 року складає 437383,59 грн.), яка складається: із заборгованості за кредитом - 14565,47 доларів США (що за курсом НБУ станом на 13.11.2014 року складає 229400,68 грн.), заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 10200,32 доларів США (що за курсом НБУ станом на 15.11.2014 року складає 160651,20 грн.), пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 21690,07грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам -15641,64 грн.

При цьому, приймаючи заочне рішення у справі Шевченківським районним судом м. Києва був врахований укладений 22.05.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 Договір поруки № 205897, відповідно до якого ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 0.

30 листопада 2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «АКТИВ+» було укладено Договір факторингу № 279/ФК-16, відповідно до якого, ТОВ «ФК «АКТИВ+» набуло право вимоги до ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 22.05.2008р. та до ОСОБА_1 за договором поруки № 205897 від 22.05.2008 року.

16 жовтня 2018 року між ТОВ «ФК «АКТИВ+» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» було укладено Договір факторингу № 1610/ФК-1, відповідно до якого ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» набуло право вимоги до ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 22.05.2008р. та до ОСОБА_1 за договором поруки № 205897 від 22.05.2008 року.

26.11.2020 року Шевченківським районним судом м. Києва було переглянуте заочне рішення по справі №756/17716/14-ц (2/761/335/2020) та прийнято нове рішення яким вирішено стягнути ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» заборгованість за кредитним договором №0 від 22 травня 2008 року у розмірі 27771,05 доларів США, що еквівалентно 437383, 59 грн., який складається із заборгованості за кредитом - 14565,47 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом -10200,32 доларів США, заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 21690,07 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 25641,64 грн. та визнано договір поруки №205897 від 22.05.2008, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 недійсним.

Отже, під час розгляду справи Шевченківським районний судом м .Києва в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 не мала намір вчиняти договір поруки №205897 від 22.05.2008, укладений з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», та не підписувала його.

Варто також звернути увагу, що 21.09.2017 року старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Телейчук Т.О. відкрито виконавче провадження № 54740470 з виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києві від 20.04.2017 року виданого на підставі заочного рішення суду від 01.12.2015 р.

Крім того, в рамках примусового виконання заочного рішення суду від 01.12.2015 р. державним виконавцем накладено арешт на все нерухоме майно боржника, а саме ОСОБА_1 , постановою про арешт майна боржника від 09.10.2017 р.

Отже, суд погоджується із посиланням позивача, що остання зазнала неправомірного обмеження її права власності, оскільки, як встановлено Шевченківським районним судом м. Києва, ОСОБА_1 не укладала договір поруки з ПАТ «УкрСиббанк», як наслідок, не мала нести відповідальність за зобов`язаннями за кредитним договором, а тому стягнення з неї суми заборгованості за кредитним договором у примусовому порядку та здійснення заходів примусового виконання рішень, таких як арешт порушило її майнові права.

У той же час, суд не погоджується із висновком позивача про те, що позивач зазнала збитків через арешт, накладений на її нерухоме майно, оскільки в даному судовому засіданні зазначене не підтверджено доказами, виходячи із наступного.

12.10.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали попередній договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого продавець - гр. ОСОБА_5 , покупець - гр. ОСОБА_4 . Обєкт- квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить Продавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Оніщук О.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 12.05.2017 року за р. № 564. Право власності продавця зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Оніщук О.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 12.05.2017 року, номер запису про право власності: 20352247, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Продавець стверджує, що вказана квартира нікому іншому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, в спорі, під забороною, арештом, в податковій заставі, не перебуває, як внесок статутного капіталу (фонду) юридичних осіб не внесена, самовільних переобладнань, добудов, перебудов, прибудов, перепланувань та реконструкції в квартирі немає, а також, що права малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб па користування відчужуваною квартирою відсутні. Ціна квартири під час укладання договору купівлі-продажу (основного договору) визначена сторонами у розмірі 1080000 грн.

Разом із тим, п. 8 попереднього договору визначено, якщо з вини продавця договір купівлі продажу не буде укладено в строк по 12.04.2018 року, продавець повертає отриману суму покупцю (визначену в п. 3) та сплачує покусаю штраф у розмірі 100% отриманої суми.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

12.12.2017 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено нотаріальний договір про розірвання договору, посвідченого приватним нотаріусом Пилипенко Н.А. Одеського міського нотаріального округу 12.10.2017 р. за № 1136, згідно з яким за взаємної згоди, у зв`язку із з відмовою Продавця - ОСОБА_1 від наступного укладання основного договору був розірваний.

Жодного посилання на підставу у відмові в укладанні основного договору, як наявність обтяження на об`єкті нерухомого майна, договір від 28.12.2017 р. не містить.

Інших доказів, які б встановлювали, що основний договір купівлі продажу не був укладений саме через наявність обтяжень матеріали справи не містять.

Крім того, необхідно врахувати, що постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Телейчук Т.О. від 21.12.2017 р. виконавче провадження № 54740470 закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», а чинність арешту майна боржника припинена.

Таким чином, враховуючи, що попереднім договором сторони визначили кінцевий строк укладення основного договору до 12.04.2018 р, а чинність арешту на квартиру була припинена 21.12.2017 р., то зазначене спростовує твердження позивача про те, що основний договір не був укладений через наявність зазначеного арешту.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності дост.12 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Мотиви розірвання попереднього договору, які зазначає позивач, що завдяки діям банку позивач ввела в оману Потенційного покупця, вказавши в попередньому договорі від 20.10.2017 р. (п. 2. 2 попереднього договору), що квартира ні під забороною, ні під арештом не знаходиться, крім того позивач не могла передбачити коли арешт буде знятий з квартири і не могла гарантувати покупцю, що до 12.04.2018 р. всі заборони і виконавчі провадження будуть припинені, а тому за добровільної згоди погодилась визнати порушення умов попереднього договору, підтверджуються лише власними поясненнями позивача та не можуть бути покладені в основу задоволення її позовних вимог, а тому в задоволенні вимоги про стягнення з відповідачів солідарно на її користь збитків слід відмовити.

В обґрунтування вимоги про відшкодування маральної шкоди позивач зазначає, що протиправні та несправедливі дії АТ КБ "Укрсіббанк" щодо позивача були пов`язані із порушенням її прав та правил надання банківських послуг та продовженням переслідування ОСОБА_1 , а також вимаганням здійснити погашення заборгованості, яка ніби то існувала в позивача перед відповідачем, також спричинило позивачу моральні страждання у зв`язку з необхідністю повернення до умов нормального існування та життя, подолання виниклих у сукупності негативних наслідків, а саме: сплата штрафних санкцій, здійснення додаткових витрат, пошук нового покупця на квартиру, продаж квартири за значно меншою ціною, ніж та, за яку вже було домовлено з потенційним Покупцем, уклавши попередню угоду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 визначено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У абз. 2 п. 5 цієї постанови судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У разі заявлення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Крім того, відшкодування шкоди, зокрема й моральної, що зумовлює порушення прав людини, є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Разом з тим, порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди в розмірі 40 000 грн., позивач не надала суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення їй моральної шкоди в цьому розмірі, на підставі яких позивач оцінила свої моральні страждання.

Однак, як зазначалося вище, позивач дійсно зазнала моральних страждань, через протиправну поведінку ПАТ «УкрСиббанк», але не належним чином не обґрунтувала визначений нею розмір моральної шкоди у сумі 40000 грн.

А тому, з урахуванням ступеню моральних страждань позивача та характеру вини відповідача, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і стягує з ПАТ «УкрСиббанк» на користь позивача 20 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Європейським судом з прав людини у своїх рішення, а саме: що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

При цьому, суд враховує, що ТОВ «Глобал Спліт» до укладення договору поруки № 205897 від 22.05.2008р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , який в подальшому був визнаний недійсним, через що позивач зазначала моральної шкоди, не має відношення, причинного зв`язку між шкодою завданою позивачу та ТОВ «Глобал Спліт» відсутній, а тому солідарне стягнення в даному випадку не може бути застосоване.

Разом з тим, відповідачем 2 заявлено про застосування строку позовної давності до розглянутих вище вимог.

Слід вімітити, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц; від 7 листопада 2018 року у справі №575/476/16-ц; від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 ; від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц; від 5 грудня 2018 року у справах №522/2202/15-ц ; №522/2201/15-ц та №522/2110/15-ц; від 7 серпня 2019 року у справі №2004/1979/12; від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18 ; від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц.

У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4, 5 ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесенням ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки суд прийшов до переконання, що в задоволенні вимоги слід відмовити, то відсутні підстави для застосування положень про строк позовної давності.

Розподіл судових витрат.

Позивач при зверненні до суду із позовом сплатила судовий збір двома квитанціями у сумі 9503,3 грн. та 2481 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог..

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню з ПАТ «УкрСиббанк» підлягають судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 198,07 гривень на користь позивача у зв`язку із частковим задоволенням позову.

Разом із тим, як вбачається із матеріалів справи заяв з приводу майбутнього відшкодувань витрат понесених сторонами, як витрати на правову допомогу на адресу суду не надходило.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 247, 258, 259, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» про стягнення завданих збитків і моральної шкоди задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 20 000,00 (двадцять тисяч грн. 00 коп.) грн. суми моральної шкоди.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 198,07 (сто дев`яносто вісім грн. 07 коп.) судового збору.

5 Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач 1: Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (м. Київ, вул. Мечникова, буд. 11, ).

Відповідач 2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 5-Б, оф. 5, ).

Суддя І.О. Ольшевська