Справа № 352/359/21
Провадження № 88-ц/4808/3/23
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С.О.
Суддя-доповідач Томин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Кузів А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Феденчука Івана Миколайовича про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 17.08.2006 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем у м. Нью-Йорк, США, однак через суперечки припинили проживати однією сім`єю. На час звернення до суду шлюб сторін не розірвано. Вказала, що за час перебування в шлюбі ними придбано квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 . Стверджувала, що відповідач відмовляється поділити квартири, право власності на які зареєстроване за ним.

В ході розгляду справи представник позивача подав заяву про залишення без розгляду позову в частині вимог поділу квартири АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 166, 168).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 28 квітня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 в частині поділу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 та визнання за нею права власності на 1/2 частину даної квартири залишено без розгляду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 травня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 адвокат Ігнатов Є.Є. подав апеляційну скаргу.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у справі №352/359/21 апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Ігнатова Євгена Євгеновича задоволено. Скасовано рішення Івано-Франківського міського суду від 11 травня 2022 року, ухвалено нове. Задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири двохкімнатної, загальною площею 67,00 кв.м., житловою площею 34,20 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири двохкімнатної, загальною площею 67,00 кв.м., житловою площею 34,20 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 3159 грн. 63 коп.

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2022 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Федоровича Василя Богдановича як представника ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

26.05.2023 року через засоби поштового зв`язку представник ОСОБА_1 адвокат Феденчук І.М. звернувся до Івано-Франківського апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у справі №352/359/21 за нововиявленими обставинами.

Як на підставу для перегляду вказаного судового рішення посилався на те, що з дня набрання законної сили постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року 05 травня 2023 року ним отримано від представника ОСОБА_1 - адвоката у США Оксани Соколової на його запит документальне підтвердження розгляду у Верховному Суді штату Нью-Йорк Сполучених Штатів Америки справи між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення грошових коштів на матеріальне забезпечення та утримання, поділ спільного майна подружжя, стягнення судових витрат тощо, яка відкрита раніше, ніж справа в судових органах України про поділ майна між сторонами. Відтак, подаючи позов до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності, до суду в Україні, та зазначивши, що нею не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, ОСОБА_2 було введено такий суд в оману.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 є громадянином США, а ОСОБА_2 особою, яка має документи на постійне місце проживання у США. Шлюб між ними зареєстровано у США, а в Україні такий не легалізовано, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 07.04.2023 року щодо актового запису про шлюб, укладений чи легалізований між сторонами в Україні. В даний час відповідач дотримується позиції, що Верховний Суд Нью-Йорка має юрисдикцію вирішувати всі питання, пов`язані з вищевказаним позовом про розірвання шлюбу, включаючи поділ всіх активів подружжя в будь-якій країні, де такі можуть знаходитися.

Заявник вказує, що нововиявленими обставинами є саме отримання ним документальної інформації про розгляд у Верховному Суді штату Нью-Йорк Сполучених Штатів Америки вищевказаної справи. Дані обставини не були і не моли бути відомі відповідачу на час розгляду справи в суді України. Про їх існування стороні відповідача стало відомо лише 05 травня 2023 року. Однак такі могли вплинути на ухвалення законного та обґрунтованого рішення, оскільки судові органи України повинні були залишити позов без розгляду з огляду на те, що в суді іноземної держави є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Просить переглянути постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у справі №352/359/21 за нововиявленими обставинами, скасувати її та ухвалити нове рішення.

Представник ОСОБА_2 адвокат Ігнатов Є.Є. подав заперечення на заяву про перегляд постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року за нововоияленими обставинами. Вважає, що доводи відповідача, викладені у заяві, є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що рішення у справах, що розглядаються у Верховному Суді штату Нью-Йорк Сполучених Штатів Америки, досі не прийняте, а отже шлюб між сторонами не розірваний, поділ майна подружжя не здійснено. Крім того, у своєму зустрічному позові ОСОБА_2 просила «у разі винесення остаточного рішення про розірвання шлюбу та справедливий розподіл спільного майна подружжя винести відповідне рішення про поділ між подружжям окремої власності одного з них, а також право сторін на роздільне майно», тобто не просила поділити спільне майно подружжя, яке знаходиться в Україні.

Твердження заявника про те, що ОСОБА_2 ввела в оману суд України, зазначивши, що нею не подано іншого позову з тим самим предметом, вважає безпідставними, оскільки у Верховний Суд штату Нью-Йорк остання звернулася із зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя 09.03.2021 року, про що і зазначив відповідач у своїй заяві. Водночас ОСОБА_2 подала такий позов про поділ майна в Україні 17.02.2021 року, тобто до звернення із зустрічним позовом у Верховний Суд штату Нью-Йорк США. Отже відповідач ОСОБА_1 , отримавши копію відзиву ОСОБА_2 із зустрічними позовними вимогами про поділ спільного майна подружжя, повинен був повідомити у Верховний Суд штату Нью-Йорк США, що частина спільного майна, яка розташована в Україні, розділена між ними постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у справі №352/359/21.

Таким чином, той факт, що в провадженні Верховного Суду штату Нью-Йорк США перебуває справа за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення грошових коштів на матеріальне забезпечення та утримання, поділ спільного майна подружжя, стягнення судових витрат, поданим 09.03.2021 року, не є обґрунтованою підставою для скасування постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року.

Що стосується тверджень заявника про те, що шлюб, укладений між сторонами, в Україні не легалізований, то зазначає, що на підставі свідоцтва про шлюб, який зареєстровано 17.08.2006 року Відділом реєстрації шлюбів м. Нью-Йорк, Контори міського секретаря між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яке було легалізоване у відповідності до вимог діючого законодавства України, поданих ОСОБА_2 до Івано-Франківського МВ УМВС в Івано-Франківській області 07.09.2007 року, їй був виданий паспорт громадянина України у зв`язку з тим, що після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_3 ». Також ДПІ в м. Івано-Франківську 11.09.2007 року ОСОБА_2 видано ідентифікаційний номер згідно з даними, заповненими в обліковій картці. А в її паспорті на сторінці 10 «сімейний стан» компетентними органами України внесено відомості про те, що 17.08.2006 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 .

Таким чином вказаний шлюб був визнаний дійсним в Україні ще у 2007 році.

Крім того, свідоцтво про одруження сторін як документ, виданий компетентними органами іноземної держави, був визнаний дійсним в Україні шляхом легалізації, а саме проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений (ст. 3 Конвенції).

Отже шлюб між сторонами легалізований та визнаний дійсним в Україні з моменту його реєстрації.

Просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про перегляд за нововоияленими обставинами постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у справі №352/359/21.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Феденчука І.М. на підтримання заяви про перегляд постанови апеляційного суду за нововиявленими обставинами, заперечення з приводу даної заяви представника ОСОБА_2 адвоката Ігнатова Є.Є. в режимі відеоконференції, вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з таких підстав.

Матеріалами справи та судом встановлено, що у лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 17.08.2006 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем у м. Нью-Йорк, США, однак через суперечки припинили проживати однією сім`єю. На час звернення до суду шлюб сторін не розірвано. Вказала, що за час перебування в шлюбі ними придбано квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 . Стверджувала, що відповідач відмовляється поділити квартири, право власності на які зареєстроване за ним.

В ході розгляду справи представник позивача подав заяву про залишення без розгляду позову в частині вимог поділу квартири АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 166, 168).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 28 квітня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 в частині поділу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 та визнання за нею права власності на 1/2 частину даної квартири залишено без розгляду.

Встановлено також, що згідно копії перекладу Свідоцтва про одруження від 17.08.2006 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб в м. Нью-Йорку США 17.08.2006 року (т. 1, а.с. 30-31).

Згідно копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №243122970 від 04.02.2021 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27482570 від 29.09.2010 року квартира АДРЕСА_1 29.09.2010 року була зареєстрована за відповідачем ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності, б/н, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 28.09.2010 року, з часткою приватної власності 1/1 (т. 1, а.с. 11-12, 137).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 травня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 було відмовлено.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у справі №352/359/21 рішення Івано-Франківського міського суду від 11 травня 2022 року скасовано, ухвалено нове. Задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири двохкімнатної, загальною площею 67,00 кв.м., житловою площею 34,20 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири двохкімнатної, загальною площею 67,00 кв.м., житловою площею 34,20 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 3159 грн. 63 коп.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю сторін у справі і придбана в інтересах сім`ї, що підтверджується матеріалами справи. А відповідачем не доведено належними доказами того, що дана квартира придбана за його особисті кошти до укладення шлюбу з позивачем. Отже така підлягає поділу між ними порівну шляхом визнання за кожним права власності на 1/2 її частину.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч. 2 ст. 423 ЦПК України).

У пункті 1 частини 2 статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставинами, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №127/10129/17, провадження №14-549зц18, пункт 26).

Отже нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вказані правові норми передбачають, що це мають бути обставини, які є істотними, тобто такими, що якби вони були відомі раніше, то суд ухвалив би інше рішення; вони є нововиявленими, а не новими обставинами, тобто, існували на час розгляду судом спору; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №127/10129/17, провадження №14-549зц18, пункти 27, 28).

Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 21 лютого 2018 року у справі №454/3003/14-ц).

Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов`язані подати усі наявні у них докази або повідомити про них суд. Якщо учаснику судового розгляду було відомо про існування істотного для справи доказу, але він не вчинив жодних дій для надання його суду, а після ухвалення рішення звернувся із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що суд при ухваленні рішення не врахував зазначену обставину, така заява не підлягає задоволенню.

Тобто, для визнання обставини нововиявленою, недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.

Зазначені правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 26.12.2022 року у справі №460/801/20.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що на час звернення ОСОБА_2 до Тисменицького районного суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя (квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 ) 16.02.2021 року, ОСОБА_1 09.01.2021 року вже був ініційований позов у Верховному Суді штату Нью-Йорк США до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що й підтверджується копією відповіді з перекладом адвоката О. Соколової від 27.04.2023 року на адвокатський запит представника ОСОБА_1 - адвоката Феденчука І.М.

При цьому із відзивом на такий позов та зустрічними вимогами до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу; стягнення грошових коштів на матеріальне забезпечення та утримання; володіння та користування раніше набутим особистим майном, яке знаходиться у спільному користуванні сторін; поділ між подружжям окремої власності одного з них, а також право сторін на роздільне майно тощо ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду штату Нью-Йорк США 09.03.2021 року, про що свідчить його копія з перекладом, зареєстрована судом за №322086/2021 09.03.2021 року.

Таким чином доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 ввела в оману суд України, зазначивши при зверненні з позовом про поділ майна, що нею не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, є безпідставними.

Крім того, як сам відповідач ОСОБА_1 , так і його представник ОСОБА_4 брали участь в судових засіданнях судів першої та апеляційної інстанцій в Україні (т. 1, а.с. 124, 150-162, 194-196, т. 2, а.с. 30-31, 46-47), надавали пояснення, подавали відзиви та клопотання. При цьому беззаперечно були обізнані про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 у Верховному Суді штату Нью-Йорк США та поданий ОСОБА_2 відзив і зустрічний позов.

З огляду на викладене, отримання представником ОСОБА_1 адвокатом Феденчуком І.М. 05 травня 2023 року на його запит від представника ОСОБА_1 у США адвоката О. Соколової документального підтвердження розгляду у Верховному Суді штату Нью-Йорк Сполучених Штатів Америки справи між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є нововиявленою обставиною у справі №352/359/21.

Натомість ОСОБА_1 та його представники не позбавлені можливості повідомити у Верховний Суд штату Нью-Йорк США, що частина спільного майна, яка розташована в Україні, розділена між сторонами постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у справі №352/359/21.

Що стосується посилань заявника на те, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано у США, а в Україні такий не легалізовано, і в даний час відповідач дотримується позиції, що саме Верховний Суд Нью-Йорка має юрисдикцію вирішувати всі питання, пов`язані з позовом про розірвання такого шлюбу, включаючи поділ всіх активів подружжя в будь-якій країні, де такі можуть знаходитися, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, при вирішенні справи №352/359/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя судом було встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 17.08.2006 року в м. Нью-Йорку США згідно копії перекладу Свідоцтва про одруження від 17.08.2006 року (т. 1, а.с. 30-31).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

5 жовтня 1961 року державами-учасниками Гаазької конференції з міжнародного права укладена Гаазька конвенція 1961 року (повна назва: укр. «Гаазька конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 5 жовтня 1961 року», англ. «Convention of 5 October 1961 Abolishing the Requirement of Legalisation for Foreign Public Documents», фр. «Convention du 5 octobre 1961 supprimant lexigence de la legalisation des actes publics etrangers») Міжнародна Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів для країн-учасниць Конвенції.

Відповідно до ст. 1 Конвенції ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Для України ця Конвенція набула чинності 22 грудня 2003 року. Починаючи з цієї дати, документи, які мають бути представлені на території однієї з Договірних держав, у відносинах з якими застосовується вказана Конвенція, звільняються від консульської легалізації як формальної процедури, що вимагала обов`язкового посвідчення документів компетентними органами України з подальшим засвідченням в консульській установі держави, на території якої документ має бути представлений.

Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації (ст. 3 Конвенції).

На підставі Свідоцтва про одруження сторін від 17.08.2006 року ОСОБА_2 07.09.2007 року був виданий паспорт громадянина України у зв`язку з тим, що після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_3 », на сторінці 10 «сімейний стан» внесено відомості про те, що 17.08.2006 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 . Також 11.09.2007 року ДПІ в м. Івано-Франківську їй видано ідентифікаційний номер згідно з даними, заповненими в обліковій картці (т. 1, а.с. 6-9).

Отже вищевказане свідоцтво визнане та використовувалося на території України з 2007 року, і на час розгляду справи №352/359/21 ні в суді першої, ні апеляційної інстанцій шлюб сторін під сумнів не ставився.

Верховний Суд в постанові від 20 липня 2019 року у справі №855/268/19 зауважує, що суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, та не ґрунтуються на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом під час розгляду справи.

Європейський суд з прав людини прописав, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata- принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Право на справедливий розгляд судом справи, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Держав.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (Brumarescu проти Румунії», №28342/95,п.61, ЕСНR 1999-УІІ).

Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру («Ryabykh проти Росії» №52854/99, п. 52, УСНR 2003-Х).

Процедура перегляду рішення за нововиявленими обставинами сама по собі не суперечить принципу юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя («Праведная проти Росії», №69529/01, рішення від 18 листопада 2004 року). Однак суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

У справі «Агрокомплекс проти України» ЄСПЛ зазначив, що перегляд остаточно вирішеної справи був заснований лише на незгоді державних органів з сумами, остаточно присудженими заявнику судом, під маскою «нововиявленої обставини», що було кричущим порушенням принципу правової визначеності.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є необґрунтованою, оскільки наведені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, суд може відмовити у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

З огляду на те, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не містить доводів, що свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 423 ЦПК України для її задоволення та скасування судового рішення, що переглядається, у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Феденчука Івана Миколайовича необхідно відмовити та залишити постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року в силі.

Керуючись ст.ст. 389, 390, 423, 429 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні зави представника ОСОБА_1 адвоката Феденчука Івана Миколайовича про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з виготовлення повного тексту ухвали.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст ухвали складено 28 червня 2023 року.