Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1298/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.03.2023 м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Роман К.С., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , що збудований позивачем на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Будівельного паспорту на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника складеного 23.06.1995 року районним архітектором виконкому Виноградівської районної ради народних депутатів Закарпатської області. Згідно Договору про передачу права на будівництво жилого будинку на правах особистої власності від 01.04.2010 року, укладеного відповідачем та позивачем, відповідач передав на безоплатній основі позивачу, отримане ним в шлюбі з позивачем, право на індивідуальне житлове будівництво, згідно рішення Фанчиківської сільради від 24.05.1995 року про виділення в довічне володіння земельної ділянки розміром 0,25 га для будівництва житлового будинку в АДРЕСА_1 , у відповідності до Дозволу на право виконання будівельних робіт, виданого районним архітектором. Однак відповідач постійно проживає в російській федерації і не може прибути в Україну для подання особистого нотаріально посвідченого зверненим (заяви-згоди) до відповідних уповноважених органів у сфері архітектури, будівництва та контролю з метою реалізації права власності позивача на об`єкт нерухомості, що передбачено, зокрема, п.2.1. та п.2.4. розділу II Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 будучи повідомленими про день, час та місце проведення підготовчого засідання належним чином, в підготовче засідання не з`явилися, але представник відповідача подав через канцелярію суду письмову заяву, згідно якої відповідач вимоги позивача визнає та просить суд розглянути справу у відсутність сторони позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач та відповідач перебували в шлюбі з 10.04.1984 року по 01.12.2010 року, що підтверджується рішенням Виноградівського районного суду від 29.06.2010 року по справі №2-/44/10, та свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого 01.12.2010 року серії НОМЕР_1 Відділом реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис 156, а також дані обставини підтверджуються Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 3 від 03.02.2023 року.

Рішенням суду про розірвання шлюбу та сплату аліментів на утримання дітей встановлено, що сторони три роки проживають окремо, відповідач виїхав за кордон на заробітки, знайшов собі іншу жінку.

Всі майнові спори щодо спільно набутого майна під - час шлюбусторони вирішили в добровільному порядку, зокрема, вирішили питання про забудову виділеного на ім`я відповідача земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Будівельного паспорту на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника складеного 23.06.1995 року районним архітектором виконкому Виноградівської районної ради народних депутатів Закарпатської області.

Згідно Договору про передачу права на будівництво жилого будинку на правах особистої власності від 01.04.2010 року, укладеного відповідачем та позивачем, відповідач передав на безоплатній основі позивачу, отримане ним в шлюбі з позивачем, право на індивідуальне житлове будівництво, згідно рішення Фанчиківської сільради від 24.05.1995 року про виділення в довічне володіння земельної ділянки розміром 0,25 га для будівництва житлового будинку в АДРЕСА_1 , у відповідності до Дозволу на право виконання будівельних робіт, виданого районним архітектором.

Згідно п.З Договору, збудований позивачем житловий будинок в АДРЕСА_1 , є об`єктом особистої власності позивача.

Згідно п.4 Договору, відповідач відмовляється від всіх претензій до позивача щодо земельної ділянки та збудованого на ній по цьому договору житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Згідно п.5. Договору, відповідач зобов`язується подавати всі необхідні заяви та документи для прийняття житлового будинку в експлуатацію та його реєстрацію у Виноградівському БТІ.

Позивачем збудовано житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в 2021 році, загальною площею 223,9 кв.м., житловою площею 63,5 кв.іуг, що підтверджується Технічним паспортом виданого 06.02.2023 року сертифікованим інженером ОСОБА_4 . Згідно інформаційної довідки від 06.02.2023 року, житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 завершений будівництвом та його інвентаризаційна вартість станом на 2023 рік становить 312 434 грн.

На момент звернення до суду, відповідач, згідно довідки Старости Фанчиківського старостинського округу від 31.012023 року №10-20/95, ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_2 , тобто по адресу де проживає позивач.

Згідно довідки Старости Фанчиківського старостинського округу від 31.012023 року №10-20/94, за даними запису в погосподарській книзі №5 домогосподарство в селі Тросник по АДРЕСА_1 , рахується за ОСОБА_2 . Житловому будинку присвоєно та закріплено адресний номер: АДРЕСА_1 .

В той же час, відповідач, ОСОБА_2 , постійно проживає з новою сім`єю в російській федерації, і з причин військового вторгнення росії в Україну, не може прибути для подання особистого нотаріально посвідченого зверненим (заяви-згоди) до відповідних уповноважених органів у сфері архітектури, будівництва та контролю з метою реалізації права власності позивача на об`єкт нерухомості, що передбачено, зокрема, п.2.1. та п.2.4. розділу II Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки.

Відповідач, в зв`язку з ситуацією війною на Україні, не приїде, але підтверджує своє волевиявлення про передачу позивачу права на будівництво жилого будинку на правах особистої власності.

Така правова поведінка відповідача та позивача є добросовісною, а їх волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі та відповідає їх інтересам.

В ст. 330 ЦК закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку, або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Статтею 331 ч.2 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене майно виникає з моменту створення цього майна.

Завданнями цивільного судочинства визначено, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною другою статті 2 ЦПК, якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У статті 11 ЦПК вказано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

У загальних положеннях про зобов`язання передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також наголошено про необхідність виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

У частині першій статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі як предмета матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Зазначено про їх поділ на нерухомі та рухомі (стаття 181 ЦК України) і що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі "Федоренко проти України" (N 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства", заява К 44277/98).

В іншій справі "Н.К.М. проти Угорщини" (NKM v. Hungary, скарга N 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що "правомірні очікування" підлягають захисту як власне майно і майнові права.

Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.,

В ст. 328 ЦК закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку, або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі N 911/3594/17).

Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі N 680/214/16 та від 07 квітня 2020 року у справі N 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі N 48/340, від 19 травня 2020 року у справі N 916/1608/18.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.

Таким чином, вказаний договір про передачу права на будівництво жилого будинку на правах особистої власності укладено його сторонами з певною економічною метою, якої вони мали досягти внаслідок його виконання, дотримуючись принципу добросовісності, розумності і справедливості, визначеного у статтях 3, 509 ЦК України. І такою метою було отримання позивачем у власність об`єкта нерухомості (пункти 1.1, 1.2 договору) а сторони договору повинні були діяти у відповідності до цієї мети.

Позивач виконав умови договору, але з незалежних від нього причин не може оформити право власності на житловий будинок

Тобто за вказаним Договором позивач має право вимагати визнання за ним абсолютного права (власності). Тобто в даний час він володіє житловим будинком та земельною ділянкою, на якій розташований будинок, як своїм та має обґрунтовані та законні сподівання на визнання власності на нього з сторони держави та будь якої третьої особи.

За таких встановлених у підготовчому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України ст. ст. 16, 328, 373, 392, ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , загальною площею 223,9 кв. м, житловою площею 63,5 кв. м, рік побудови - 2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.04.2023.

ГоловуючийТ. Ю. Левко