Провадження № 2/161/458/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу №161/11686/22 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічним позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувшись із позовом (з урахуванням заяв від 21.02.2023 та 05.04.2023) до суду, просить стягнути з відповідача 96 746,00 грн. в рахунок компенсації вартості частини за автомобіля марки Renault Megane, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , та визнати за нею право власності на частину земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер :01:002:2122, за адресою Луцький район, с. Лище, садівниче товариство «Струмівка». В обґрунтування позовних вимог вказує, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 29.10.2005, який був розірваний на підставі рішення суду. Будучи в шлюбі, сторонами було придбано вказаний легковий автомобіль, який 29.03.2016 був зареєстрований за відповідачем, та земельну ділянку за зазначеною адресою, право власності на яку також було зареєстровано за відповідачем.

Ухвалою суду від 12 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні.

5 жовтня 2022 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, а саме спірної земельної ділянки та незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 , на території садівничого товариства «Струмівка».

Ухвалою суду від 17 жовтня 2022 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя; об`єднано дані позовні вимоги в одне провадження; об`єднаній справі присвоєно №161/11686/22 (провадження №2/161/3843/22).

Ухвалою суду від 5 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 21 лютого 2023 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя в частині позовних вимог про визнання права власності на частку садового будинку залишено без розгляду.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник позовні вимоги в частині виплати компенсації за транспортний засіб визнали, не заперечували сплатити 96 746,00 грн., в решті позовних вимог просили відмовити, зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити.

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.10.2005 року, який був розірваний на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2022 року у справі №161/7408/22.

Сторонами у шлюбі за спільні кошти був придбаний легковий автомобіль Renault Megane, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Вказаний транспортний засіб 29.03.2016 був зареєстрований за ОСОБА_3 , що засвідчено інформацією Територіального сервісного центру МВС №0741 (а.с. 40).

Даний факт не заперечується сторонами.

23 червня 2020 року між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, предметом якого була земельна ділянка площею 0,0600 га, кадастровий номер :01:002:2122 за адресою Луцький район, с. Лище, садівниче товариство «Струмівка» (а.с. 15-17).

Договір посвідчений державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області Мудрик О.Є., зареєстрований в реєстрі за №3-566.

Таким чином, між сторонами є спір стосовно поділу їх спільної сумісної власності подружжя.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Взаємної згоди щодо поділу спірного майна сторони не дійшли, договору не укладали.

Факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання.

Тобто, придбавши нерухоме та рухоме майно під час перебування в шлюбі, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та її право на рівну частку в майні презюмується.

Так, автомобіль Renault Megane, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , придбаний під час шлюбу сторін, тому він відповідно до вимог ст.ст. 60, 61, 70, 71 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки, здійсненого оцінювачем ОСОБА_6 , ринкова вартість автомобіля становить 193 492,00 грн. (а.с. 89).

При цьому висновок щодо оцінки майна узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до яких, у випадку неможливості встановлення дійсної (ринкової) вартості майна, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

На підставі викладеного, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи визнання ОСОБА_3 позовних вимог в цій частині, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 96 746,00 грн. в рахунок компенсації вартості частини за автомобіль марки Renault Megane, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

У договорі купівлі-продажу від 23.06.2020, п. 5.2, вказано, що предмет договору набувається ОСОБА_3 спільну сумісну власність подружжя, за згодою дружини покупця, ОСОБА_1 справжність підпису якої на відповідній заяві засвідчено державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Мудрик О.Є. 23 червня 2020 року за реєстровим №3-565 (а.с. 16 на звороті).

Таким чином, земельна ділянка набута сторонами за час шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим, з врахуванням положень ст.ст. 69, 70 СК України, вказане майно подружжя підлягає поділу в рівних частинах, а тому суд приходить до висновку про поділ вказаного майна між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на частину земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер :01:002:2122, за адресою Луцький район, с. Лище, садівниче товариство «Струмівка».

Протилежного суду не доведено.

З врахуванням викладеного, відсутні правові підстави для визнання спірної земельної ділянки особистою приватною власністю ОСОБА_3 , а тому у задоволені зустрічного позову в цій частині слід відмовити.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що позовна вимога зустрічного позову в частині визнання особистою приватною власністю незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 , на території садівничого товариства «Струмівка» також не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Із комплексного аналізу Цивільного кодексу України, Законів України «Про основи містобудування» та «Про регулювання містобудівної діяльності» випливає, що особа стає власником новоствореного об`єкта нерухомості після завершення його будівництва, прийняття нерухомого майна до експлуатації та державної реєстрації. Таким чином, право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту державної реєстрації права.

Державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття речових прав на нерухоме майно (постанова Верховного Суду від 24.01.2020 р. у справі № 910/10987/18).

До реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно особа є власником лише матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва.

Верховний Суд у постанові від 21.03.2019 р. у справі № 909/175/18 зазначив, що це правило застосовується лише при наявності усієї дозвільної документації, тобто документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.

Отже, у даному випадку визнання права власності на незавершений об`єкт будівництва не допускається, оскільки це суперечитиме як ч. 3 ст. 376 ЦК України, так і статті 331 ЦК України.

При цьому, суд звертає увагу, що позовних вимог про визнання права власності на частину будівельних матеріалів, що були витрачені на будівництво спірного будинку, відповідно до ч.3 ст. 331 ЦК України, ОСОБА_3 заявлено не було.

Решта доводів та заперечень ОСОБА_3 та його представника не спростовують правових висновків суду.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер :01:002:2122, за адресою Луцький район, с. Лище, садівниче товариство «Струмівка».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 96 746 (дев`яносто шість тисяч сімсот сорок шість) грн. 00 коп. в рахунок компенсації вартості частини за автомобіль марки Renault Megane, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено

та підписано 13.04.2023.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк