Справа № 454/1863/22 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л. Ю.
Провадження № 22-ц/811/3066/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

у липні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 18 грудня 2020 року, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в подальшому збільшився до 37 000 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі умови банківського рахунку та кредитного договору. Стверджує, що банк виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, надавши можливість відповідачу розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Зазначає, що факт користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів є свідченням приєднання відповідача до запропонованого договору в цілому, умови якого є стандартними та містяться в «Умовах та правилах надання банківських послуг» та «Тарифах банку». Вважає, що внаслідок порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини кредиту у банку виникло право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Вказує, що станом на 26 червня 2022 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 40400.04 грн., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 35980 грн. та заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом в розмірі 4420.04 грн. Наголошує, що зобов`язання припиняється його повним виконанням, однак відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів банку. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 грудня 2020 року в розмірі 40400.04 грн.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2022 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 грудня 2020 року в розмірі 35980 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 2 481 грн.

Рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, а саме: в анкеті-заяві позичальника, «Умовах та правилах надання банківських послуг» та «Тарифах банку», що не суперечить чинному законодавству та погоджено сторонами договору, відтак, дотримано письмову форму договору та досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору. Зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності підпису позичальника в «Умовах та правилах надання банківських послуг» є безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання, суть якого полягає у тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово і викладаються у певних формулярах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них, відтак, жодного підпису відповідача в «Умовах та правилах надання банківських послуг», які публічно розміщені, закон не вимагає, а відсутність підпису позичальника не свідчить про неукладеність договору приєднання. Вважає, що відповідач визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, а саме, користувався кредитними коштами, знімав готівку в банкоматах, розраховувався за товари та послуги, а також вносив кошти на погашення заборгованості. Крім того, відповідач у встановленому законом порядку не звертався з позовом про визнання кредитного договору № б/н від 18 грудня 2020 року недійним та не оспорював окремі положення кредитного договору. Вказує, що сторонами погоджено між собою базову процентну ставку за користування кредитом в розмірі 43.2 %, а також проценту ставку у разі прострочення суми заборгованості щодо повернення кредиту, розмір якої становить 86.4 % річних. Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні обґрунтовані заперечення відповідача щодо позовних вимог, що, на думку апелянта, унеможливлює застосування до даних правовідносин висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Наголошує, що кредитний договір є двостороннім та оплатним, де платою за користування кредитом є сплата відсотків, розмір і порядок сплати яких встановлюється договором, а у випадку, якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він є безпроцентним, проценти стягуються у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ. З наведених підстав просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсоткамискасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити, а в іншій частині рішення залишити без змін.

З апеляційної скарги вбачається, що рішення суду оскаржується лише в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками, а відтак законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті-заяві, підписаній відповідачем, не зазначена процентна ставка щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а витяги з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» та «Тарифів Банку», які надано позивачем на підтвердження вимоги в частині стягнення відсотків, не можна вважати частиною кредитного договору з огляду на їх мінливий характер, оскільки матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цією редакцією «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» та «Тарифів Банку» ознайомився відповідач та погодився з ними, що є підставою для відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі ст. 634 ЦК Українидоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 18 грудня 2020 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», отримавши кредитну картку для користування кредитними коштами.

В матеріалах справи міститься копія заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», яка містить анкетні дані ОСОБА_1 та підписана ним (а.с. 16-23).

Відповідач в заяві підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», які викладені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, складають між ним і банком договір банківського рахунку.

Підписана відповідачем заява про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку» складається з анкетних даних позичальника та тринадцяти пунктів, які містять істотні умови кредитного договору.

В пункті 1 заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку» передбачені істотні умови договору «Кредитні картки».

Пунктом 1.2 заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку» передбачені основні умови кредитування, зокрема, тип кредиту відновлювальна кредитна лінія, розмір кредитного ліміту, який не перевищує 50 000 грн. для карт «Універсальна» та 75 000 грн. для карт «Універсальна Gold», а також строк кредитування 12 місяців з пролонгацією.

Згідно з п. 1.3 заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку» процентна ставка становить 42.0 % річних для карт «Універсальна» та 40.8 % річних для карт «Універсальна Gold».

Відповідно до п. 2.1.1.2.6 «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», викладених в пункті 4 заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», сторони узгодили, що в період строку користування кредитом клієнт має право змінювати вид кредитної картки. При цьому сторони узгодили, що в такому разі оплатність за користування кредитом може змінюватися як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення, відповідно до діючих тарифів банку для відповідного типу карток на дату зміни типу картки. При цьому зміна картки не потребує додаткового погодження сторонами.

На виконання умов кредитного договору № б/н від 18 грудня 2020 року ОСОБА_1 надано кредитну картку № НОМЕР_1 (тип картки карта «Універсальна») від 18 грудня 2020 року з терміном дії до 11/24 та кредитну картку № НОМЕР_2 (тип картки карта «Універсальна Gold») від 26 серпня 2021 року з терміном дії до 07/25, що підтверджується довідкою, виданою Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк».

Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , підтверджується, що 18 грудня 2020 року позичальнику встановлено кредитний ліміт в розмірі 10 000 грн., 23 лютого 2021 року кредитний ліміт зменшено до 9 960 грн., 10 березня 2021 року кредитний ліміт зменшено до 4 710 грн., 26 серпня 2021 року кредитний ліміт збільшено до 37 000 грн., 08 лютого 2022 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн.

Таким чином, з 18 грудня 2020 року до 26 серпня 2021 року позичальник користувався відновлювальною кредитною лінією в межах встановленого кредитного ліміту за тарифами картки «Універсальна», а починаючи з 26 серпня 2021 року змінив вид кредитної картки на картку «Універсальна Gold» у зв`язку з чим йому було збільшено кредитний ліміт до 37 000 грн.

Випискою по рахунку за період з 18 грудня 2020 року по 27 червня 2022 року підтверджується, що ОСОБА_1 використовував кредитні кошти, в тому числі шляхом зняття готівки в банкоматі, оплати товарів та послуг, переказу коштів на банківські карти інших клієнтів, а також сплачував кошти на погашення заборгованості за кредитним договором.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 18 грудня 2020 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , станом на 26 червня 2022 року вбачається, що така становить 40400.04 грн., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 35980 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 4420.04 грн. (а.с. 6-8).

При цьому до 26 серпня 2021 року банк нараховував проценти за користування кредитними коштами за процентною ставкою 3,5 % на місяць, що становить 42 % річних, а, починаючи з 26 серпня 2021 року за процентною ставкою 3,4 % на місяць, що становить 40,8% річних, що відповідає умовам кредитного договору № б/н від 18 грудня 2020 року, підписного сторонами.

Відповідач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав жодних доказів на спростування поданого банком розрахунку заборгованості, в тому числі і таких, що підтверджували б сплату заборгованості в повному обсязі чи відсутність такої.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що в заяві про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку»від 18 грудня 2020 року, підписаній в тому числі відповідачем, сторони погодили розмір процентної ставки та порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами, у відповідача наявна заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 4420.04 грн., а відтак така підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, що свідчить про підставність позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в цій частині.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подання апеляційної скарги) якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Оскільки рішення суду оскаржено лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками, що становить 10.94 % усіх позовних вимог, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягав сплаті в розмірі 407.13 грн., що становить 150% від судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви в частині оскаржуваних вимог.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками, то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 407.13 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Оскільки судом першої інстанції стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 2481 грн., тобто в повному розмірі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2022 року про часткове задоволення позову та в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за простроченими відсотками за кредитним договором № б/н від 18 грудня 2020 року в розмірі 4420.04 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 407.13 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 10.04.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк