РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/6707/21

№ 2/183/563/23

10 квітня 2023 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання - Павлюк А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Новомосковська районна державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила. Відповідно до уточненої редакції позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельну ділянку для ведення підсобного господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ту обставину, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_9 , який за життя придбав земельні ділянки та житловий будинок, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Договори купівлі-продажу не було нотаріально посвідчено, у зв`язку з тим, що їх зареєстровано на товарній біржі. Оскільки покупець повністю виконав умови зазначеного договору, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володів об`єктом нерухомості, угода купівлі-продажу не визнавалася недійсною, її батько ОСОБА_9 набув право власності на спірні об`єкти нерухомості. Померлий ОСОБА_9 залишив заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідала позивачу вищезазначений будинок та земельні ділянки. Позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено, оскільки документ, що підтверджує право власності спадкодавця не відповідає вимогам ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року) щодо нотаріального посвідчення. Крім позивача спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_2 , а спадкоємцями за законом першої черги, які прийняли спадщину є відповідачі ОСОБА_3 (дружина померлого), а також ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (діти померлого). На теперішній час здійснити нотаріальне посвідчення договору не можливо, відповідно позивач позбавлена можливості у повному обсязі реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутися до суду із цим позовом.

Ухвалою судді від 05.11.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 18.10.2022 прийнято уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 23.11.2022 закрито підготовче провадження.

У судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_3 надала заяву про розгляд справи без її участи, позов визнає.

Відповідач ОСОБА_2 надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову та визнання права власності на спадкове майно за позивачем не заперечує.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату та час судового розгляду повідомлені належним чином.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9 , який позивачу доводився рідним батьком (а.с.10,11).

За життя ОСОБА_9 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідав позивачу ОСОБА_1 житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_9 заведено спадкову справу, з якої вбачається, що спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_2 , а спадкоємцями за законом першої черги є дружина померлого ОСОБА_3 , а також діти померлого: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які після відкриття спадщини звернулися до суду з заявами про прийняття спадщини (а.с.48-51).

Згідно наявної у спадковій справі довідки, на момент смерті ОСОБА_9 проживав з дружиною та донькою ОСОБА_1 (а.с.54).

Отже, позивач ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину у відповідності до положень ч.3 ст.1268 ЦК України.

Листом нотаріуса від 07.07.2021 відмовлено позивачці у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом на спадковий будинок та земельні ділянки, у зв`язку з тим, що договори купівлі продажу будинку та земельних ділянок нотаріально не посвідчені (а.с.74 на звороті).

Вирішуючи питання про належність спірного майна спадкодавцю, суд виходить з наступного.

13 грудня 2001 року між ОСОБА_10 , як продавцем з однієї сторони та ОСОБА_9 , як покупцем з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу нерухомості, відповідно до якого продавець продав, а покупець придбав об`єкт нерухомості: житловий будинок - А, житловою площею 23,4 кв.м., з надвірними побудовами: літня кухня-сарай - Б, сарай - В, убиральня - Г, колодязь №1, огорожа №2-3, що знаходиться у АДРЕСА_1 , розташований на приватизованій земельній ділянці площею 4146 кв.м (а.с.14).

Зазначений договір зареєстровано на товарній біржі «Українська» за р.№000251 від 13.12.2000 та зареєстровано у колективному підприємстві «Новомосковське міжрайонне БТІ» 11.01.2002 в реєстровій книзі за №344-2, що підтверджується реєстраційним посвідченням (а.с.15).

Крім того, 13 грудня 2001 року між ОСОБА_10 , як продавцем з однієї сторони та ОСОБА_9 , як покупцем з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу нерухомості, відповідно до якого продавець продав, а покупець придбав об`єкт нерухомості: земельну ділянку, площею 4146 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).

Зазначений договір зареєстровано на товарній біржі «Українська» за р.№000252 від 13.12.2000 та зареєстровано у колективному підприємстві «Новомосковське міжрайонне БТІ» 11.01.2002 в реєстровій книзі за №1249-3, що підтверджується реєстраційним посвідченням (а.с.20).

На підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 13.12.2001 ОСОБА_9 видано державний акт на право приватної власності на землю площею 0,4146 га, з яких ділянка 0,250 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,1646 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.21)

Оскільки правочин за своїм змістом та формою має відповідати вимогам законодавства, чинним на момент його укладення, стосовно вимог про визнання дійсним договору мають бути застосовані положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР.

Згідно зі статтею 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

У статті 9 Закону України від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ "Про товарну біржу" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що член товарної біржі має право сам або через свого представника здійснювати біржові операції на біржі та одержувати за це винагороду.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону України від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ "Про товарну біржу" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Виходячи з положень статті 227 ЦК Української РСР, нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов`язковою.

За правилом статті 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 травня 2020 року у справі № 661/3706/17 (провадження № 61-37644св18).

Оскільки сторони виконали умови спірного договору, а її нотаріальне посвідчення є неможливим з огляду на те, що одна зі сторін договору померла, суд вважає, що батько позивача набув на підставі вищезазначених договорів право власності на житловий будинок та земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на спадкове майно, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як встановлено у ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя та ефективного вирішення порушених прав особи як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Оскільки померлому ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу належав будинок, а також на підставі державного акту належали земельні ділянки, позивач вважається такою, що прийняла спадщину, враховуючи, що нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,250 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1646 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1

відповідач - ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1

відповідач - ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1

відповідач - ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_8 адреса: АДРЕСА_1

третя особа - ДРУГА НОВОМОСКОВСЬКА ДЕРЖАВНА НОТАРІАЛЬНА КОНТОРА ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, , адреса: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, площа Героїв,1.

Повне судове рішення складено і підписано 10 квітня 2023 року .

Суддя Оладенко О.С.