Номер провадження: 22-ц/813/1679/23
Справа № 501/1259/19
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О.В.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2021 року по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Приватний нотаріус чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Слаєва Р.К. про захист порушеного права шляхом визнання майна іпотекою Банку, внесення відомостей у Державний реєстр іпотек щодо заборони відчуження та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

АТ «Райффайзен Банк Аваль» (позивач) звернулось до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Слаєва Р.К. про захист порушеного права шляхом визнання майна іпотекою Банку, внесення відомостей у Державний реєстр іпотек щодо заборони відчуження та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/0059/74/53764 від 19.05.2006 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.05.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 014/0059/74/53764, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 63 510 (шістдесят три тисячі п`ятсот десять) доларів США 00 центів, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 12,75 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір застави майнових прав, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався в строк повернути Банку кредит у розмірі 63 510 доларів США, сплатити проценти за його користування в розмірах, строки, а також неустойку передбачену Кредитним договором.

Відповідно до умов п.1.2. Договору застави в забезпечення виконання за Кредитним договором Заставодавець на умовах, передбачених цим договором, передає у заставу майнові права за Договором №86/К про співробітництво по інвестуванню будівництва жилих будинків від 26.12.2005 року, укладеним між Заставодавцем та Дочірнім підприємством «Жилбуд».

Предметом Договору №86/К про співробітництво по інвестуванню будівництва жилих будинків від 26.12.2005 року є будівництво квартири АДРЕСА_1 , яка має бути збудована Підприємством та перейде у власність Заставодавця після вводу до експлуатації (п.1.4 Договору застави).

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив по справі, заперечував проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування заперечень зазначив, що договір з банком укладав від 19.05.2006 року та на момент укладання договору застави майнові права на об`єкт інвестування ОСОБА_2 відповідно договору про відступлення права вимоги від 16.05.2006 року вже не належали, вони належали відповідачу ОСОБА_1 .. Також вказав, що за текстом договору застави від 19.05.2006 року не включено умов про те, що майнові права, які заставляються нікому не передані, не відступлені в заставі іншого банку не перебувають, тому відповідач ОСОБА_2 передав банку (позивачу) майнові права, які йому вже не належали. Просив суд відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю (т. 2 а.с. 40а).

Відповідач ОСОБА_1 надала до суду відзив по справі, заперечувала проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування заперечень зазначила, що 16.05.2006 року між нею, ОСОБА_2 та ДП «Жилстрой» ОАО «ОДСК» укладено трьохсторонній договір про відступлення права вимоги на квартиру (адреса: АДРЕСА_2 , в подальшому змінено на кв. АДРЕСА_3 ) правопорушень з боку ОСОБА_1 не було, вимоги позивача просить визнати безпідставними та відмовити в задоволенні позову (т.2 а.с. 41-43).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2021 року Позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Приватний нотаріус чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Слаєва Р.К. про захист порушеного права шляхом визнання майна іпотекою Банку, внесення відомостей у Державний реєстр іпотек щодо заборони відчуження та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/0059/74/53764 від 19.05.2006 року задовольнити частково.

Визнано майно - квартиру АДРЕСА_4 предметом іпотеки.

Звернуто стягнення на майно - квартиру АДРЕСА_4 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/0059/74/53764 від 19.05.2006 року у сумі 445 634 доларів США 74 центи шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну продажу встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки проведеної в межах виконавчого провадження.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_2 ) на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» () витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 842,00 грн.(три тисячі вісімсот сорок дві гривні 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

17.08.2021 року ОСОБА_3 було подано апеляційну скаргу відповідно до вимог якої просить суд рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2021 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Приватний нотаріус чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Слаєва Р.К. про захист порушеного права шляхом визнання майна іпотекою Банку, внесення відомостей у Державний реєстр іпотек щодо заборони відчуження та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідач наголошує на тому, що на час укладення договору застави між Банком та ОСОБА_2 майнові права, тобто вимоги до забудовника, які є предметом застави, заставодавцю не належали, а належали апелянту. ОСОБА_1 вказує, що суду першої інстанції було надано всі належні докази на підтвердження вказаних обставин, а саме договір уступки вимоги за яким майнові права на об`єкт інвестиції ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 .

Вказані обставини, залишились поза увагою суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Не погодившись з рішенням суду 17 серпня 2021 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2021 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.09.2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2021 року по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Приватний нотаріус чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Слаєва Р.К. про захист порушеного права шляхом визнання майна іпотекою Банку, внесення відомостей у Державний реєстр іпотек щодо заборони відчуження та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості - відмовлено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2021 року. - залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.

04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подано заяву, якою усунуто недоліки зазначені у вищевказаній ухвалі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2021 року відкрито провадження у справі.

Розгляд справи призначено на 22.06.203 року на 11:00 год.

В судове засідання в режимі відеоконференції участь приймав представник позивача Собчук О.В., заперечував проти апеляційної скарги, просив суд її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші сторони не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань не подавали. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення учасниками справи своєї правової позиції щодо судових витрат, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за вищевказаною явкою учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 19.05.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/0059/74/53764, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 63 510 (шістдесят три тисячі п`ятсот десять) доларів США 00 центів, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 12,75 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором (т.1 а.с. 5-10, 26-45).

Свої зобов`язання по Договору позивач виконав, а Відповідач всупереч вимогам умовам Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, згідно відомостей з особового рахунку № НОМЕР_3 вказано про передачу ОСОБА_2 , кошти в розмірі 63510,00 доларів США (т. 1 а.с. 46).

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір застави майнових прав від 19.05.2006 року, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався в строк повернути Банку кредит у розмірі 63 510 доларів США, сплатити проценти за його користування в розмірах, строки, а також неустойку передбачену Кредитним договором (т.1 а.с. 11-12).

Відповідно до умов п.1.2. Договору застави в забезпечення виконання за Кредитним договором Заставодавець на умовах, передбачених цим договором, передає у заставу майнові права за Договором №86/К про співробітництво по інвестуванню будівництва жилих будинків від 26.12.2005 року, укладеним між Заставодавцем та Дочірнім підприємством «Жилбуд» (т.1 а.с. 13, 47-49).

Предметом Договору №86/К про співробітництво по інвестуванню будівництва жилих будинків від 26.12.2005 року є будівництво квартири АДРЕСА_1 , яка має бути збудована Підприємством та перейде у власність Заставодавця після вводу до експлуатації (п.1.4 Договору застави) (т.1 а.с. 50-54).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в повній мірі не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу» застава це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотека є видом застави.

Згідно із положенням статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Відповідно до частини 4 статті 16 Закону України «Про іпотеку» після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Відповідно до п.6.3. Договору застави заставодавець зобов`язався протягом 10 днів з дати здачі квартири в експлуатацію та оформленням правовстановчих документів на неї укласти договір іпотеки на вищезазначену квартиру, що буде збудована згідно договору№86/К про співробітництво по інвестуванню будівництва жилих будинків від 26.12.2005 року.

Відповідно до інформації з довідки ОК «ЖБК» «Новий» Банку стало відомо, що будинок за будівельною адресою: АДРЕСА_2 (адреса новозбудованої будівлі АДРЕСА_5 ) вже введено в експлуатацію та квартира належить ОСОБА_2 (Копія довідки ОК «ЖБК» є в матеріалах справи). На виконання вимог Закону України «Про засудження комуністичного та націонал- соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в

Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» на сьогоднішній день адреса будівлі становить АДРЕСА_6 .

Проте, ОСОБА_2 до теперішнього часу не надав Банку документи для оформлення змін до Договору застави та реєстрації обтяжень предмету застави, як це передбачено законодавством. У зв`язку з вказаними діями, Заставодержатель позбавлений можливості задоволення своїх вимог за кредитним договором, так як порушуючи Договір застави та чинне законодавство ОСОБА_2 не уклав Додаткової угоди до Договору застави щодо передачі в заставу банку збудованої нерухомості, майнові права на яку є предметом застави.

Як слідує з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням та завдатком.

Одночасно з тим, положеннями ст. 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторам цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотека є видом застави.

На підставі ст. 589 ЦК України у разі невиконання обов`язків, забезпечених заставою, заставодержатель отримує право звернення стягнення на предмет застави.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Положенням ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір застави майнових прав від 19.05.2006 року, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався в строк повернути Банку кредит у розмірі 63 510 доларів США, сплатити проценти за його користування в розмірах, строки, а також неустойку передбачену Кредитним договором (т.1 а.с. 11-12).

Предметом Договору №86/К про співробітництво по інвестуванню будівництва жилих будинків від 26.12.2005 року є будівництво квартири АДРЕСА_1 , яка має бути збудована Підприємством та перейде у власність Заставодавця після вводу до експлуатації (п.1.4 Договору застави) (т.1 а.с. 50-54).

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №181330202 від 17.09.2019 р. Банку стало відомо, що 05.06.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено запис про право власності на майно боржника, а саме: кв. АДРЕСА_7 , було відчужене ОСОБА_3 шляхом видачі нового технічного паспорту, серія та номер 22454, виданий 23.11.2010 р., КП «БТІ» Чорноморської міської ради Одеської області та на підставі акту приймання-передачі, серія та номер: б/н, виданий 11.04.2019р., видавник ОК «ЖБК» «Новий» та ОСОБА_3 (т.2 а.с. 106-109)

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5 від 30.03.2012 р.) зазначив (п. 40), що якщо предметом іпотеки є об`єкт незавершеного будівництва, то по закінченні його будівництва іпотека зберігає силу, і її предметом є будівля (споруда), зведена в результаті завершення будівництва.

Відповідно до наданих Позивачем та витребуваних документів вбачається доведеним факт трансформації майнових прав на незбудовану нерухомість у повноцінний об`єкт нерухомості.

Проте, колегія суддів звертає увагу на той факт, що на момент укладення договору застави майнових права між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 19.05.2006 року предмет застави не належав ОСОБА_2 про що йому було достеменно відомо, так як 16.05.2006 року ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги

Відтак суд приходить до висновку про неможливість визнати нерухомість - квартиру АДРЕСА_4 предметом іпотеки, з огляну на той факт, що на час укладення договору застави, ОСОБА_2 не належали майнові права що стали предметом застави.

Отже, у спірних правовідносинах за договором застави, перетворення майнових прав, як предмета застави, у право власності на новостворену квартиру мало відбутися внаслідок підписання Банком, як іпотекодержателем та Боржником як іпотекодавцем нового забезпечувального договору - іпотеки новоствореного нерухомого майна, чого по-перше сторонами договору застави виконано не було та на час розгляду справи відповідні зміни щодо предмета застави чи обов`язку сторін, щодо майбутнього переукладення договору іпотеки до договору застави не внесено.

За таких обставин, на переконання суду, ризики та несприятливі наслідки, обумовлені недоліками і неповнотою змісту договору застави від 19.05.2006 року та не укладення нового забезпечувального договору, покладаються саме на сторін правочину, поки не доведено іншого, поза як заставодавець ухилився від укладення договору щодо новоствореного майна після вводу спірного будинку у експлуатацію, а заставодержатель не довів, що вживав своєчасних заходів задля спонукання заставодавця до укладання нового забезпечувального договору або запобігання переходу права власності на спірне майно до третіх осіб на підставі оплатних договорів.

Відтак, видається доречним при оцінці обставин набуття відповідачем права власності на спірну квартиру (яка мала легітимні очікування щодо правомірності отримання майна у власність, після проведення відповідної перевірки наявності обтяжень нотаріусом), врахування судом положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод якою визначено кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 129 Конституції України, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією з основних засад судочинства.

Принцип змагальності цивільного судочинства забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Отже, принцип змагальності не лише наділяє осіб, які беруть участь у справі, відповідними правами, але і покладає на них обов`язки подати наявні у них докази на підтвердження своїх вимог.

За встановлених у цій справі обставин, суд приходить до висновку, що безумовної трансформації майнових прав за вказаним договором застави у право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна не відбулося, що є наслідком неукладення сторонами договору застави майнових прав нового забезпечувального договору іпотеки після завершення будівництва і прийняття в експлуатацію новоствореного нерухомого майна, відповідно до вимог спеціального Закону стосовно порядку передачі в заставу нерухомого майна - іпотеку.

Відтак, суд приходить до висновку про недоведення Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» фактичних і правових підстав для звернення стягнення на квартиру, саме як на предмет застави за договором застави майнових прав від 19.05.2006 року, позаяк по-перше на момент укладення договору застави заставодавцю ОСОБА_2 не належали вказані майнові права. та по-друге - передані в заставу майнові права за цим договором та новостворений об`єкт нерухомого майна - квартира не є тотожними об`єктами цивільних прав - їх правова ідентичність позивачем не доведена та не вбачається зі змісту спірних правовідносин, у зв`язку з чим, позовні вимоги - задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене суд відхиляє доводи позивача, щодо необхідності застосування до спірних правовідносин наслідків переходу права власності на предмет застави, оскільки встановлена у цій справі нетотожність предмета застави за договором застави майнових прав від 19.05.2006 року та права власності на новостворене нерухоме майно (квартиру) виключає підстави для застосування положень статті 27 Закону України «Про заставу» та статті 23 Закону України «Про іпотеку», що визначають наслідки відчуження саме ідентичного об`єкта цивільного обороту, як предмета застави (іпотеки).

Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 липня 2020 року у справі №500-10/1363-2012 та від 7 грудня 2020 року у справі № 640/5896/15-ц.

З урахуванням недоведеності вимог позову, щодо наявності права Банку на звернення стягнення на квартиру, як на предмет застави, суд не вдається до дослідження та встановлення обставин, щодо наявності/відсутності порушень Боржником умов кредитного договору, визначення дійсного розміру заборгованості та проведеної оцінки вартості предмету застави.

Посилання на неправомірне відчуження Боржником, який порушив свої зобов`язання за кредитним договором та мав заборгованість, спірної квартири без згоди Банку, не є підставами для задоволення позову, оскільки таке порушення було здійснено до моменту укладення договору застави, але відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду (постанова від 17.07.2019 року у справі №299/396/17 та інші) можуть бути, у деяких випадках, підставами для оскарження зацікавленою особою-кредитором самого договору про відступлення права вимоги, яким відчужено майно, однак відповідних позовних вимог Банком заявлено не було, а тому зазначені посилання, відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу, судом не досліджуються, оскільки перебувають за межами предмету доказування у справі, що розглядається.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2021 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Приватний нотаріус чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Слаєва Р.К. про захист порушеного права шляхом визнання майна іпотекою Банку, внесення відомостей у Державний реєстр іпотек щодо заборони відчуження та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.06.2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

С.О. Погорєлова