28.06.2023 Справа № 756/7883/23
Єдиний унікальний номер судової справи 756/7883/23
Номер провадження 2-з/756/105/23
У Х В А Л А

28 червня 2023 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Луценка О.М.,

за участю секретаря судових засідань Галелюк Т.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позову, відповідач ОСОБА_2 ,

УСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позову. Просить суд постановити ухвалу, якою вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони вчинення певних дій щодо предмета застави - автомобіля «Фольксваген», д.н. НОМЕР_1 , а саме: заборони вчинення виконавчого напису нотаріуса, звернення стягнення на предмет застави у власність заставодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання, заборони відчуження предмету застави, заборони обмеження користування заставодавцю предметом застави, продаж заставодержателем предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем або на публічних торгах та іншими способами, що не суперечить чинному законодавству.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що заявник має намір звернутися до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання договору застави транспортного засобу недійсним. З метою недопущення можливого відчуження предмету застави на користь третіх осіб є підстави для забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження автомобіля «Фольксваген», д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 . Заявник зазначає, що 20.11.2021 між ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 укладено договір позики №20/11/21, відповідно до якого ОСОБА_2 мала передати, а ОСОБА_1 прийняти позику в сумі 123 567 грн. З метою забезпечення виконання умов договору позики між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу від 20.11.2021. Відповідно до п. 1 Договору застави виконання зобов`язань за договором позики забезпечується рухомим майном, а саме автомобілем «Фольксваген», д.н. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, який належить ОСОБА_1 . Заявник зазначає, що під час підписання договору застави ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 80 000 грн, щодо решти суми повідомила, що передасть її протягом кількох днів після підписання договору застави. Проте, грошові кошти у розмірі 43 567 грн так і не були передані. За твердженням заявника він повернув ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 4579,90 грн, 4715,10 грн, 569 доларів США. Станом на лютий 2022 року ОСОБА_2 так і не передала заявнику 43 567 грн. 22.06.2023 заявник отримав від ОСОБА_2 вимогу про повернення заборгованості за договором позики в розмірі 133 022,40 грн. На думку заявника, ОСОБА_2 безпідставно вимагає від нього повернення грошових коштів у зазначеному розмірі. Враховуючи викладене заявник стверджує, що існує висока ймовірність того, що ОСОБА_2 може у будь-який момент здійснити відчуження предмету застави на свою або на користь інших осіб, що може утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суму.

У порядку, визначеному ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах заяви докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині 1 ст.150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності доводів заявника щодо забезпечення позову; збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок, що від позивача (заявника) вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 6 зазначеної постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18.

Судом встановлено, що 22.11.201 між ОСОБА_2 (Заставодержатель) та ОСОБА_1 (Заставодавець) укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого забезпечується заставою виконання заставодавцем зобов`язань за Договором позики №20/11/21 від 20.11.2021, що укладений між заставодержателем та заставодавцем, за умовами якого заставодавець, зокрема, зобов`язаний повернути заставодержателю позику в розмірі 123 567,00 грн, що на день укладення договору становить еквівалент 4628,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення заборгованості за договором позики до 12.11.2022 включно.

Предметом застави за вказаним договором є рухоме майно заставодавця, а саме: автомобіль марки «Фольксваген», модель «Поло», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 20.11.2021.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Отже, обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відтак, заборона вчиняти певні дії з майном, яке є предметом застави, порушить пріоритетне право заставодержателя ОСОБА_2 на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 , як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим ст. 572 ЦК України, володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо предмету застави, тому забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти дії зі спірним рухомим майном, що перебуває в заставі, обмежує забезпечене заставою право ОСОБА_2 на першочергове право задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави.

Окрім того, заявником в обгрунтування вимог заяви про забезпечення позову до подачі позову не додано жодних належним та достатніх доказів того, що відповідач ОСОБА_2 має намір вчиняти будь-які дії зі спірним майном, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З наведених вище мотивів суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150-151, 153, 353-354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позову, відповідач ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.М. Луценко