465/332/23
2-з/465/37/23
У Х В А Л А

про забезпечення позову

13.04.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судових засідань Сподар І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 27.03.2023 року прийнято заяву до розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Після відкриття провадження у справі позивачем подано заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Заява мотивована тим, що предметом спору у справі є поділ наступних об`єктів: квартири АДРЕСА_1 з проведеною в ній реконструкцією (надбудовою), яка станом на сьогодні не прийнята в експлуатацію; квартири АДРЕСА_2 ; квартири АДРЕСА_3 ; автомобіля SKODA FABIA, 2005 р.в., номерний знак НОМЕР_1 , номер НОМЕР_2 . Квартира АДРЕСА_1 , яка є предметом спору, була набута відповідачем ще до моменту укладення шлюбу з позивачем. Разом з тим, ця квартира була суттєво реконструйована саме період шлюбу за спільні кошти подружжя на підставі відповідного дозволу та розробленому проекту. Внаслідок цього позивачем пред`явлено вимогу про поділ цієї квартири як майна, яке істотно збільшилося в період шлюбу за спільні кошти подружжя на підставі ст.ст. 60, 62, 63 СК України.

Однак, станом на сьогодні спірна реконструйована квартира не введена в експлуатацію, документи на право власності на неї після реконструкції не оформлені. Натомість, за відповідачем зареєстровано право особистої власності на квартиру в стані, в якому вона перебувала до реконструкції. Внаслідок цього відповідач може без будь-яких обмежень розпорядитися квартирою АДРЕСА_1 та відчужити її на підставі документів про право власності, які оформлені до моменту проведення її реконструкції за спільні кошти подружжя. Як зазначає позивач, відчуження відповідачем спірної квартири на підставі документів про право власності, які існували до проведення її реконструкції, зробить неможливим вирішення спору про поділ спільного майна подружжя та виконання рішення суду у випадку задоволення позову, оскільки власником квартири АДРЕСА_1 стане інша особа, з якою неможливо буде провести поділ реконструйованої квартири в натурі, як це просить позивач у позовній заяві. За таких обставин, для забезпечення можливості ефективного захисту прав позивача необхідним є накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . При цьому, враховуючи те, що в позовній заяві позивач просить суд виділити йому у власність окреме конкретно визначене майно, тобто вимога про стягнення грошових коштів позивачем не заявлялась, вартість спірного майна не встановлювалась.

Відповідно до положень ч.1 ст.153 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанови від 22.12.2006 року №9) заява позивача про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

З врахуванням положень ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалась, у зв`язку із чим фіксація судового засідання не здійснювалась у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

При вирішенні питання про наявність підстав для забезпечення позову суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином, усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суддею встановлено, що відповідно до реєстраційного посвідчення від 14.09.1998 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_3 .

Внаслідок укладення шлюбу (свідоцтво про одруження НОМЕР_3 ) прізвище ОСОБА_3 змінилося на « ОСОБА_4 ».

Як вбачається із доданих до позовної заяви матеріалів, квартиру АДРЕСА_1 реконструйовано, однак, не введено в експлуатацію, документи на право власності на неї після реконструкції не оформлені.

З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 від 27.05.2021 року (інвентаризаційна справа №1630-ЛВ) слідує, що внаслідок проведеної реконструкції загальна площа квартири збільшилась із 58,0 кв.м. до 253,1 кв.м.

Вказана квартира є предметом спору, а саме в позовній заяві позивач просить суд поділити квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що реконструкція спірної квартири здійснена повністю за його грошові кошти, якими він володів ще до укладення шлюбу, а також за кошти, набуті позивачем від продажу у 2008 році належного йому нежитлового приміщення у м. Львові.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суддя приходить до висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду. Суддя вважає, що загроза відчуження відповідачем спірного майна є цілком ймовірною, оскільки це майно (квартира) та право власності на нього є предметом спору у справі. У разі її відчуження захист прав позивача буде утрудненим та може в подальшому унеможливити виконання рішення суду.

Разом із тим, суддя вважає, що вид забезпечення позову, про застосування якого просить заявник, а саме накладення арешту на квартиру, не є адекватним вимогам, на забезпечення яких він заявляється. У постанові Верховного Суду від 19.02.2021 року у справі №643/12369/19 (провадження №61-21685св19) зроблено правовий висновок про те, що арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, водночас заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном. При цьому, враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним. У даному випадку підлягає врахуванню також те, що квартира АДРЕСА_1 є зареєстрованим місцем проживання як позивача, так і відповідача у справі.

З огляду на вищезазначене, у даному випадку достатнім видом забезпечення позову буде заборона відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України відчужувати майно його власником.

А тому, керуючись ст.ст.149-153, 261, 353, 354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Забезпечити позов шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Копії ухвали надіслати позивачу та відповідачу.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становить три роки до 13 квітня 2026 року.

Ухвалу складено та підписано 13 квітня 2023 року.

Стягувач (позивач): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 .

Боржник (відповідач): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 .

Суддя Величко О.В.