Справа №754/3173/23
Апеляційне провадження №22-ц/824/8213/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою Керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року у справі за позовом Керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва, який діє в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання спадщини відумерлою.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне:

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що чинним законодавством України передбачене вирішення питання щодо визнання спадщини відумерлою в порядку позовного провадження лише за наявності спадкоємців та спору між ними та органом місцевого самоврядування, а також того, що в даному випадку спір про право у даній справі відсутній.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Згідно із п. п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З системного аналізу вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Чинним ЦПК України передбачено можливість розгляду справи як в порядку позовного, так і в порядку окремого провадження. Вимога про визнання спадщини відумерлою підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Оскільки позивач (прокурор) заявив вимогу про визнання спадщини відумерлою не в порядку окремого провадження, суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження у даній справі.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилався на положення ст.. 294 ЦПК України, відповідно до якої справа не підлягає розгляду в порядку окремого провадження у разі виявлення спору про право. При цьому, прокурор у апеляційній скарзі наводить обставини, з яких з його точки зору вбачається спір про право.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із аргументами прокурора стосовно того, що наведені ним обставини можуть свідчити про наявність спору про право, який (спір про право) підлягає розгляду в порядку позовного провадження. В той же час, для розгляду справи в порядку позовного провадження позивачем повинні бути заявлені позовні вимоги саме щодо такого спору, в даному випадку, наприклад, вимога про визнання права власності на спірне майно. Сама ж по собі вимога, яка законом віднесена до окремого провадження, не поєднана з вимогами про вирішення спору про право, не може бути предметом розгляду в порядку позовного провадження.

За таких умов, колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим, що вимога про визнання спадщини відумерлою не може бути предметом розгляду в порядку позовного провадження, а прокурором на вирішення даного питання мають бути заявлені вимоги саме щодо спору про право. З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько