Ухвала

13 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 592/16543/21

провадження № 61-5047ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 січня 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д. С. Бортнянського» про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д. С. Бортнянського» (далі - КЗ СОР «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д. С. Бортнянського») про скасування рішення атестаційної комісії закладу від 20 грудня 2021 року та наказу, що визначає обчислення заробітної плати за новими умовами.

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зміну формулювання поову та просив суд поновити його на попередній роботі з виплатою різниці заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

У лютому 2022 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду із заявою про уточнення вимог, в якій просив суд поновити його на роботі із заробітною платою, що складає не менше прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановляється 01 січня кожного року з виплатою різниці заробітку за час проведення нижче оплачуваної роботи, але не більше як за 1 рік.

У червні 2022 року у наданій відповіді на відзив ОСОБА_1 вказав про зміну вимог і остаточно просив суд: поновити його на попередній роботі із збереженням колишніх істотних умов праці, згідно зі статтею 32 КЗпП України, як працівникові з тривалим безперервним стажем роботи, згідно з пунктом 3 статті 42 КЗпП України із встановленням педагогічного навантаження у розмірі повного окладу (ставки); стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію за шкоду, заподіяну незаконним рішенням про зміну істотних умов праці і порушенням права на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, починаючи з вересня 2020 року і через зниження тарифного розряду з 15 квітня 2022 року; матеріальну відповідальність покласти на службових осіб згідно статті 237 КЗпП України.

В обґрунтування позову зазначав, що директор коледжу створює йому перешкоди у трудовій діяльності, порушує трудове законодавство, пов`язане зі зміною істотних умов праці. Він займав посаду концертмейстер 1 категорії, а 20 грудня 2021 року рішенням атестаційної комісії 1 рівня йому необґрунтовано присвоєно кваліфікаційну категорію «спеціаліст-концертмейстер», що є нижче від займаної. Вважає, що директор порушила вимоги статей 9, 32 КЗпП України, оскільки працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці про зміну істотних умов праці; директор змусила його підписати згоду на гірші умови праці, оскільки в іншому випадку його було б звільнено. Зловживаючи своїм службовим становищем, директор нерівномірно розподіляє учбове навантаження та 30 червня 2020 року його педагогічне навантаження призначено у розмірі 60 концертних годин, що становить 0,006 ставки, тобто переведено ще і на нижче оплачувану роботу. У зв`язку з вибуттям з роботи працівників його відділу і появою вакантних годин, є можливість збереження належних умов праці згідно зі статтею 32 КЗпП України, як працівникові з тривалим безперервним стажем роботи, тому просив встановити педагогічне навантаження у розмірі повного окладу (ставки).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що за результатами оцінки у сукупності наданих сторонами доказів, не встановлено порушень чинного трудового законодавства з боку посадових осіб КЗ СОР «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д. С. Бортнянського» відносно ОСОБА_1 . Водночас, зазначено, про помилковість посилання на статтю КЗпП України, так як позивач не звільнений, а працюючий, підстави для стягнення грошової компенсації за шкоду, заподіяну незаконним рішенням про зміну істотних умов праці і порушенням права на працю відсутні, оскільки не встановлено, що зміна істотних умов праці проведена всупереч нормам законодавства.

04 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 січня 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року у цій справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою касаційного оскарження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини четвертої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з обґрунтуванням наявності таких підстав.

У поданій касаційній скарзі як на підставу для оскарження судових рішень заявник посилається на те, що апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання про витребування у відповідача документів, що мають істотне значення. Водночас, заявником не конкретизовано яке саме клопотання у розумінні пункту 3 частини третьої статті 411 ЦПК України апеляційним судом необґрунтовано відхилено.

Формальне посилання у касаційній скарзі як на підставу оскарження судових рішень на пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України без обґрунтування наявності такої підстави не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Наведене свідчить про невиконання заявником вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження судових рішень.

Верховний Суд роз`яснює заявнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що коректне зазначення підстав касаційного оскарження та їх належне обґрунтування є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яке необхідне для вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статями 389, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 січня 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д. С. Бортнянського» про зобов`язання вчинити певні дії повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак