ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 квітня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7405/22

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/590/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Онищенко О.І, Шитченко Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Державної казначейської служби у Чернігівській області, Чернігівська обласна прокуратура,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2023 року (повний текст складено 13.02.2023) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби в Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури, в якому просив стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на свою користь 900 000 грн моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 31.05.2018 йому було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 191 КК України, ухвалою слідчого судді від 23.06.2018 накладено арешт на належний йому легковий автомобіль «Renault Captur» д.н.з. НОМЕР_1 .

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.05.2020, залишеним без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 10.09.2021 та постановою Верховного Суду від 13.07.2022, його визнано невинуватим та виправдано в пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 191 КК України за недоведеності в його діянні складу злочинів, скасовано арешт, накладений на легковий автомобіль «Renault Captur» д.н.з. НОМЕР_1 .

Позивач зазначав, що внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, незаконного проведення в ході кримінального провадження доступу до речей та документів, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем, втручання у приватне спілкування, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, а також через незаконне проведення оперативно-розшукових заходів він зазнав моральної шкоди.

Указував, що дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та прокуратури завдавали завдали йому моральної втрати, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, вимагали додаткових зусиль для організації життя. Він зазнав глибинних душевних страждань, заподіяних внаслідок психічного впливу, що призвело до погіршення і позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, втрату авторитету серед оточення.

Уважав, що поведінка сторони обвинувачення в ході досудового і судового розгляду кримінального провадження носила зневажливий і упереджений характер, доводи про невинуватість відкидалися без їх дослідження та оцінки.

З моменту незаконного повідомлення про підозру і до набрання виправдовувальним вироком чинності минуло 3 роки, 3 місяці і 10 днів.

Завдану шкоду оцінив у 900 000 грн, яка, на його думку, є достатньою для розумного задоволення його потреб як потерпілої особи і не призведе до його безпідставного збагачення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 260000 грн у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про повне задоволення заявленого позову, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд порушив приписи ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки стягнув на його користь суму 260000 грн, навіть меншу за гарантований державою мінімум. На час відшкодування мінімальний гарантований державою розмір моральної шкоди дорівнював 261 300 грн (6700 грн (мінімальна заробітна плата) х 39 місяців).

Заявник указує, що саме лише постановлення виправдовувального вироку надає право на відшкодування моральної шкоди в мінімальному розмірі, а наявність додаткових чинників призводить до збільшення належного до відшкодування розміру.

Уважає, що суд не врахував та не надав жодної оцінки чинникам, які посилюють моральні страждання та збільшують мінімальний гарантований державою розмір належної до відшкодування моральної шкоди, а саме:

- наявність інвалідності другої групи, а отже відношення до соціально найуразливішої категорії населення;

- наявність вживленого кардіостимулятора з 2003 року, який потребує постійного звіту про його параметри;

- проходження в період кримінального переслідування діагностичних обстежень, перебування на стаціонарному лікуванні з 17.09.2019 по 01.10.2019 в КНП «Чернігівська міська лікарня №2»;

- необхідність переведення з посади директора ТОВ «УкрСпецСервіс» з 19.03.2019 на посаду заступника директора задля збереження ділової репутації товариства;

- позбавлення можливості розпоряджатися належним на праві власності автомобілем «Renault Captur» д.н.з. НОМЕР_1 у зв`язку із його незаконним перебуванням під арештом;

- підозра та обвинувачення у вчиненні як тяжкого злочину ст. 191 ч. 4 КК України, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років, так і нетяжкого ст. 366 ч. 1 КК України, а отже висока вірогідність отримання покарання, пов`язаного з тривалим перебуванням в місцях обмеження волі.

Звертає увагу, що розмір завданої йому моральної шкоди в сумі 900000 грн буде відповідати критеріям розумності, виваженості, справедливості та співмірності.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Державної казначейської служби у Чернігівській області просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Відповідач указує, що при здійсненні досудового розслідування до позивача не застосовувалися незаконне взяття і тримання під вартою, обшук, виїмка, відсторонення від роботи, незаконне засудження, тощо.

Вважає, що судом вірно визначено розмір відшкодування моральної шкоди з розрахунку мінімальної заробітної плати в сумі 6500 грн.

Звертає увагу на те, що позивачем не доведено, що стан його здоров`я пов`язаний з проведеними щодо нього слідчими діями, ще до моменту проведення слідчих дій позивач мав хронічні хвороби, що виключає причетність органів досудового розслідування до моральних страждань, які б могли стати наслідком погіршення його стану здоров`я.

Указує, що відкрите щодо позивача кримінальне провадження жодним чином не пов`язане з його звільненням та переведенням на іншу посаду.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника Головного управління ДКС в Чернігівській області Мулач Я.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначеного до стягнення розміру відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наявності передбачених ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підстав для відшкодування шкоди ОСОБА_1 .

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував, що період кримінального переслідування позивача тривав 3 роки 3 місяці 10 днів, визначив, що гарантований державою мінімум відшкодування моральної шкоди становить 253 000 грн (6500 грн х 39 місяців), та виходячи із засад розумності і справедливості дійшов висновку про стягнення на користь позивача 260 000 грн.

З висновком районного суду щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди апеляційний суд погоджується, однак при визначенні розміру її відшкодування суд першої інстанції припустився помилки.

Судом встановлено, що 01.06.2018 позивачу вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.06.2018 накладено арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_1 у виді легкового автомобіля «Renault Captur», д.н.з. НОМЕР_1 .

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.05.2020 ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано в пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 366, ч. 4 ст. 191 КК України за недоведеності в його діянні складу злочинів; скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.06.2018, на майно обвинуваченого ОСОБА_1 у виді легкового автомобіля «Renault Captur», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 9-24).

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 10.09.2021 вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.05.2020 залишено без змін (а.с. 25-26).

Постановою Верховного Суду від 13.07.2022 ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 10.09.2021 залишено без змін (а.с. 27-28).

На підтвердження понесених моральних страждань та необхідності збільшення мінімального гарантованого державою розміру належної до відшкодування моральної шкоди позивачем надано:

- копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 26.01.2018, відповідно до якого ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи довічно (а.с. 29);

- копію виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №10963 терапевтичного відділення КНП Чернігівська міська лікарня №2, відповідного до якої ОСОБА_1 перебував на лікуванні з 17.09.2019 по 01.10.2019 (а.с. 30);

- копії результатів медичних досліджень (а.с. 31-39);

- копію протоколу №10 загальних зборів учасників ТОВ «УкрСпецСервіс» від 11.12.2014, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено директором ТОВ «УкрСпецСервіс» (а.с. 40);

- копію наказу ТОВ «УкрСпецСервіс» № 01/14Н від 11.12.2014 про призначення на посаду директора ОСОБА_1 (а.с. 41);

- копію протоколу загальних зборів учасників ТОВ «УкрСпецСервіс» від 18.03.2019, відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено з посади директора ТОВ «УкрСпецСервіс» (а.с. 42);

- копію наказу ТОВ «УкрСпецСервіс» № 13/19 від 19.03.2019 про переведення ОСОБА_1 на посаду заступника директора з 20.03.2019 (а.с.43).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01.12.1994 № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі по тексту - Закон).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно зі статтею 3 Закону у наведених в статі 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Статтею 4 Закону визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач незаконно перебував під слідством і судом 39 місяців, що є підставою для відшкодування на його користь моральної шкоди.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16ц.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач незаконно перебував під слідством і судом з 01.06.2018 (дня повідомлення про підозру) по 10.09.2021 (набрання законної сили виправдовувальним вироком), тобто 39 місяців.

Проте, визначаючи мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», районний суд не врахував, що мінімальна заробітна плата, встановлена законодавством, а саме Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на момент відшкодування, становить 6 700 грн, отже мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить у даній справі становить 261 300 грн (6 700 грн х 39 місяців).

Таким чином, визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 260 000 грн є меншим ніж гарантований державою мінімум.

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298 цс 18.

Ураховуючи тривалість перебування ОСОБА_1 під слідством та судом (39 місяців), взявши за основу установлений законодавством мінімальний розмір заробітної плати на момент розгляду справи, врахувавши при цьому характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих у суспільних стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, апеляційний суд з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що адекватною сатисфакцією моральної шкоди є 270000 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність чинників, які посилили моральні страждання позивача необхідно зазначити наступне. Так, апелянтом не доведено, що стан його здоров`я пов`язаний з проведенням щодо нього слідчих дій. Судом встановлено, що проблеми зі здоров`ям у позивача розпочалися до вручення повідомлення про підозру, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, виданого 26.01.2018.

Що стосується звільнення позивача з посади директора ТОВ «УкрСпецСервіс», то позивачем не надано доказів, що це звільнення відбулося саме через кримінальне переслідування щодо нього. Крім того, позивача звільнено з посади директора ТОВ «УкрСпецСервіс» та призначено на посаду, заступника директора на тому ж самому підприємстві.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом збільшення стягнутої з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суми відшкодування моральної шкоди з 260 000 грн до 270 000 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2023 року змінити, збільшивши стягнуту з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму відшкодування моральної шкоди з 260 000 грн до 270 000 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2023 року.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: О.І. Онищенко

Н.В. Шитченко