КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1402/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням Пономаренко Н.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди,-

встановив:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 травня 2014 року між ПАТ "Старокиївський банк" та ОСОБА_1 укладено договір банківського рахунку №7935 та договір банківського вкладу №05/1377-2014. Згідно із квитанцією від 15 травня 2014 року №63904 на депозитний рахунок ОСОБА_1 відкритий на підставі договору банківського вкладу №05/1377-2014 від 15 травня 2014 року зараховані кошти в сумі 198000,00 грн.

Відповідно до пункту 1.2 договору банківського вкладу від 15 травня 2014 року № строк його закінчився 22 травня 2014 року.

Вказує, що на депозитний рахунок позивача зараховані кошти, що встановлено постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 травня 2016 року у справі №826/2150/16 за груповим позовом позивача до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Старокиївський банк" Пантіної Любові Олександрівни про визнання протиправним та скасування рішення в частині визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

17 червня 2014 року на підставі постанови Правління Національного банку України № 365 «Про віднесення ПАТ «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 червня 2014 року прийнято рішення № 50 про введення з 18 червня 2014 року тимчасової адміністрації і призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк». Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк» введено строком на 3 місяці з 18 червня 2014 року по 18 вересня 2014 року.

03 вересня 2014 року ПАТ «Старокиївський банк» почав виплати коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився по 18 червня 2014 року включно, та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки). Виплата коштів вкладникам за договорами, укладеними з ПАТ «Старокиївський банк», здійснювалась через банк-агент Фонду - ПАТ «Банк «Київська Русь», про що було зазначено на офіційному веб-сайті ПАТ «Старокиївський банк» (http://www.oldbank.com/about/news/427/).

На офіційному веб-сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua/not-paving/liquidation/46-starokyiv-bank/1083- 817-oholoshennva-pro-prvznachennva-upovnovagenoi-osobv-fondu-na-likvidacivu-banku-ta-pochatok- procedury-likvidacii-pat-staro) зазначено, що виплати гарантованої суми відшкодування здійснюватимуться у період з 25 вересня 2014 року по 04 листопада 2014 року відповідно до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Відшкодування вкладникам ПАТ «Старокиївський банк», які з будь-яких причин не звернуться до банку-агента Фонду в період з 25 вересня 2014 року по 04 листопада 2014 року, здійснюватимуться за результатами розгляду їх індивідуальних письмових звернень на адресу Фонду до дня внесення запису про ліквідацію банку як юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

Вказує, що звернувся до Фонду із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування, але отримав відмову у виплаті. Підставою відмови у виплаті відшкодування стало не включення позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, що у свою чергу, унеможливило виплату гарантованого відшкодування у встановлений законом строк - вересень 2014 року.

22 травня 2019 року Верховний Суд постановою у справі № 826/2150/16 залишив без змін постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року в частині визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» Пантіної JI.O. щодо не включення позивача до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов`язання Уповноваженої особи Фонду Пантіної Л.О. надати до Фонду додаткову інформацію про позивача, як вкладника ПАТ «Старокиївський банк».

Таким чином, 22 травня 2019 року (набрання законної сили рішенням Верховного Суду у справі № 826/2150/16) встановлена протиправна бездіяльність Фонду, що є причиною фактичної невиплати позивачу гарантованого відшкодування. Такою протиправною невиплатою порушено права позивача як вкладника за договором банківського вкладу та споживача Фінансової послуги, а також права та гарантії, надані у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказує, що такою бездіяльністю позивачу завдано майнову шкоду у розмірі 198000,00 грн.

Окрім цього зазначає, що відповідач, відмовивши у виплаті гарантованого відшкодування за договором банківського вкладу, окрім матеріальної шкоди, спричинив позивачу, як споживачу фінансових послуг, моральну шкоду. Позивач зазнав значних душевних страждань. Позивач тривалий час безпідставно був позбавлений можливості користуватись належними йому коштами, внаслідок чого вимушений докладати значних зусиль та часу на поновлення порушених прав в судових органах. Вказує, що протиправні дії відповідача призвели до моральних страждань та переживань, скрутного матеріального становища та, як наслідок, зневіри до банківської системи і до державних органів, та до можливості відновлення своїх прав та справедливості.

Моральну шкоду оцінює у 8000,00 грн.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду у розмірі 198000,00 грн, завдану моральну шкоду в розмірі 8000,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Шевченківський районний суд міста Києва рішенням від 03 лютого 2022 року позов задовольнив частково.

Стягнув з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 198000,00 грн.

В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - відмовив.

Стягнув з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь держави судовий збір у розмірі 1980,00 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб подано апеляційну скаргу.

Вказує, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 червня 2014 року № 365 «Про віднесення ПАТ «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 червня 2014 року прийнято рішення №50 про запровадження з 18 червня 2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк».

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 11 вересня 2014 року №563 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2014 року № 92 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну на період з 18 вересня 2014 року по 18 вересня 2015 року включно.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 18 серпня 2016 року № 1555 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» на один рік до 18 вересня 2017 року включно.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 21 серпня 2017 р. № 3697 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» на один рік до 17 вересня 2018 року включно.

Відповідно до даного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Старокиївський банк» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Пантіній Любов Олександрівні на один рік до 17 вересня 2018 року включно.

Вказує, що виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 27 серпня 2018 року № 2366 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» строком на один рік з 18 вересня 2018 року до 17 вересня 2019 року включно.

Повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «Старокиївський банк» припинено.

Звертає увагу, що Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше"

Зокрема, частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 4 листа Міністерства юстиції України «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» від 26.12.2008 року N 758-0-2-08-19, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Звертає увагу, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його вкладниками/кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Щодо порушень норм процесуального права, зазначає, що вказаний спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

В обґрунтування доводу вказує, що для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.

Відтак у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.

Отже, спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200000,00 грн, є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

В обґрунтування цього твердження посилається на правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16 (провадження № 11- 126апп18), від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16 (провадження № 11-409апп18), від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц (провадження № 14-180цс18), від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц (провадження № 14-470цс18), від 10 квітня 2019 року справі № 761/10730/18 (провадження № 14-116цс19), від 09 лютого 2021 року у справі №520/17342/18 (провадження № 14-158цс20), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 761/11256/17 (провадження № 61-31354сво18).

Посилається на те, що боржником за договором банківського вкладу з позивачем є саме Банк, а не Фонд чи його уповноважена особа.

За змістом положень Закону № 4452-VI на Фонд та уповноважену особу Фонду не покладається відповідальність за невиконання банками, які були стороною у договірних відносинах із вкладниками, їх грошових зобов`язань поза межами дії договорів вкладів.

Звертає увагу, що суд не взяв до уваги той факт, що, звернувшись до суду із позовом у цій справі, позивач фактично просив стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не виплачену йому гарантовану державою граничну суму відшкодування за вкладом, визначену ним як матеріальну шкоду, оскільки невиплата цієї гарантованої законом суми відшкодування вкладу відбулася внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) Фонду щодо не включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за договором банківського вкладу, та несвоєчасного виконання судового рішення у справі № 826/2150/16.

Зазначає, що оскільки позивач просить стягнути з Фонду майнову шкоду, посилаючись виключно на невиплачену суму гарантованого відшкодування на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/2150/16, яким зобов`язано Уповноважену особу включити вимоги позивача, як вкладника банку до Переліку вкладників, а також з врахуванням приписів чинного законодавства та судової практики, яка наразі склалась, вважає, що провадження у даній справі має бути закрито, оскільки кошти, про які зазначає позивач, є коштами, які є гарантованим відшкодуванням.

Вказує, що статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку публікує оголошення в газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своєму офіційному веб-сайті про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Після складення та затвердження Переліку вкладників та передачі уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду, уповноважена особа Фонду має право лише надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників.

Вказує, що 17 вересня 2019 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» було подано документи державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР).

З урахуванням наведеного, ліквідація ПАТ «Старокиївський банк» вважається завершеною, а банк ліквідованим.

Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «Старокиївський банк» припинено, та, відповідно, повноваження Уповноваженої особи, які були делеговані Фондом гарантування, також припинено. Архівні документи банку передані на зберігання до Національного банку України.

Окрім цього, звертає увагу, що ухвалою Голосіївського районного суд м. Києва 20 лютого 2017 року у справі №752/3185/17 в межах кримінального провадження №0000367 накладено арешт на грошові кошти, що знаходились на вкладних рахунках в ПАТ «Старокиївський банк», в тому числі і на кошти позивача.

Враховуючи наявність арешту, накладеного на грошові кошти на рахунку позивача, а також подання 17 вересня 2019 року Уповноваженою особою Фонду гарантування документів державному реєстратору для державної реєстрації припинення банку, як юридичної особи, в ЄДР, у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відсутні правові підстави здійснення виплати гарантованого відшкодування.

Вказує, що позивачем не доведена протиправність дій/бездіяльності Уповноваженої особи Фонду/Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, внаслідок яких були порушені права позивача, у зв`язку із чим підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди відсутні.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2022 року та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову повністю.

07 жовтня на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу адвоката Яким`яка О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 .

Уважає аргументи викладені в апеляційній скарзі такими, що не заслуговують на увагу.

Вказує, що скаржник вірно зазначає про те, що відповідно до статті 1166 ЦК України загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювана шкоди, яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювана шкоди.

Вказує, що всі ці складові доведені позивачем, досліджені судом та правильно встановлені у рішенні.

Зазначає, що обов`язок Фонду здійснити виплати належних позивачу коштів виник ще в вересні 2014 року. Саме з моменту внесення до ЄДР відомостей про припинення ПАТ "Старокиївський банк, тобто з 25 вересня 2019 року, позивач втратив право на гарантоване відшкодування в порядку, передбаченому Законом, ця обставина була правильно встановлена судом першої інстанції, натомість позивач отримав право вимагати відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю уповноваженої особи Фонду.

Зазначає, що стягнення майнової шкоди, завданої діями Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не пов`язане із ліквідацією банку, та має здійснюватися незалежно від внесення запису в Єдиному державному реєстрі про припинення банку як юридичної особи. Уважає, що посилання скаржника на статтю 52 Закону № 4452-VI в частині погашення вимог кредиторів до банку, не заслуговують на увагу суду, адже позивач заявив вимоги до Фонду, а не до банку, а тому аргумент відповідача в цій частині є необгрунтованим та безпідставним.

Заперечення відповідача та посилання у апеляційній скарзі на пріоритетність Закону, не можуть бути взяті до уваги, оскільки заявлені позивачем вимоги не стосуються стягнення гарантованого відшкодування за вкладом.

Вказує, що аргументи відповідача про те, що його протиправна бездіяльність не підтверджена належним доказом, спростовується постановою Верховного Суду, який визнав бездіяльність Фонду в особі Уповноваженої особи Фонду протиправною.

Щодо доводів апеляційної скарги про підсудність справи адміністративному суду вказує таке.

Зі змісту позовних вимог, які задоволені рішенням суду першої інстанції не встановлено вимог, які б стосувалися делегованих державою повноважень щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків або ж вимог вкладника, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми, які складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер й відповідно є публічно-правовим спором, що підлягає розгляду б порядку адміністративного судочинства.

В обґрунтування посилається на правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №826/12003/16.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Про дату час та місце розгляду повідомлені належним чином.

Представник відповідача адвокат Музичук Л.В. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила суд скаргу задовольнити.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Про дату час та місце розгляду повідомлені належним чином. Зокрема, представник позивача повідомлений шляхом направлення судової повістку на офіційну електронну адресу.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що 15 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Старокиївський банк" укладено договір банківського рахунку №7935.

Пунктом 1.1 визначено, що Банк, за заявою клієнта відкриває поточний (на вимогу) рахунок клієнта № НОМЕР_1 у гривні надалі "Рахунок" та здійснює за ним операції згідно діючого законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та чинних Умов здійснення операцій за рахунками фізичних осіб нормативно-правових актів Національного банку України та чинних Умов здійснення операції за рахунок фізичних осіб в ПАТ "Старокиївський банк" (том 1 а.с.25-26).

15 травня 2014 року між ПАТ Старокиївський банк" та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу №05/1377-2014.

Пунктом 1.1 визначено, що банк відкриває Вкладнику вкладний (строковий) рахунок № НОМЕР_2 "Недільний" у гривні, а вкладник вносить на цей рахунок грошові кошти у сумі 198000,00 гривень.

Пунктом 1.2 визначено, що дата повернення вкладу 22 травня 2014 року (том 1 а.с.27-28).

З даних квитанції №63904 від 15 травня 2014 року встановлено, що на рахунок НОМЕР_2 внесено грошові кошти у розмірі 198000,00 гривень (том 1 а.с.29).

20 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ "Старокиївський банк" із заявою, у якій просив з 25 червня 2014 року припинити дію договору №05/13377-2014 від 15 травня 2014 року, а саму вкладу перерахувати на поточний рахунок № НОМЕР_3 (том 1 а.с.30).

З даних листа адвоката Швець М.П., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , встановлено, що 23 листопада 2015 року адвокат звернулась до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Старокиївський банк" із листом, у якому просив повідомити про підстави не включення ОСОБА_1 у встановлений строк до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з посиланням на відповідні нормативні документи та акти індивідуальної дії (том 1 а.с.33-34).

ПАТ "Старокиївський банк" надало відповідь про те, що у ході перевірки встановлено, що кошти, які обліковуються у клієнта ПАТ "Старокиївський банк" ОСОБА_1 , зараховані на підставі правочинів (транзакцій), які є нікчемними (том 1 а.с.37).

13 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Старокиївський Банк" із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у ПАТ "Старокиївський банк" за договором банківського рахунку (том 1 а.с.39).

З даних листа ПАТ "Старокиївський банк" адресованого директору-розпоряднику Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 06 березня 2016 року встановлено, що ПАТ "Старокиївський банк" повідомило ФГВФО про те, що 20 лютого 2017 року слідчим суддею Голосіївського районного суду міста Києва винесено ухвалу, якою накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на вкладних рахунках у ПАТ "Старокиївський банк" (том 1 а.с. 70).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на вкладних рахунках ПАТ "Старокиївський банк, а саме: ОСОБА_1 № договору 7935/ № рахунку НОМЕР_1 ; ОСОБА_1 № договору 05/1377-2014/ № рахунку НОМЕР_1 (том 1 а.с.70-72).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року зокрема визнано протиправним та скасовано наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни від 29 серпня 2014 № 61 в частині визнання нікчемним договору банківського рахунку від 15.05.2014 № 7935 та договору банківського вкладу від 15.05.2014 № 05/1377-2014, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ «Старокиївський банк».

Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни щодо не включення ОСОБА_1 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіну Любов Олександрівну надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 щодо здійснення ним виплати по відшкодуванню вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу від 15.05.2014 № 05/1377-2014, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Старокиївський банк», у розмірі 200000,00 грн.

Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити дії з включення ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в публічному акціонерному товаристві «Старокиївський банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (том 1 а.с.103-138).

Постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Cтарокиївський банк" Пантіної Любові Олександрівни задоволено частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Cтарокиївський банк" Пантіної Любові Олександрівни від 29 серпня 2014 № 61 в частині визнання нікчемними договорів, зокрема договору банківського рахунку від 15 травня 2014 року № 7935 та договору банківського вкладу від 15 травня 2014 року № 05/1377-2014, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ "Старокиївський банк" скасовано, а провадження у справі в цій частині закрито.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року в частині зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити позивачів до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Старокиївський банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб скасовано та ухвалено в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову.

В решті постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року залишено без змін (а.с.139-196).

Задовольнивши частково позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що позовні вимоги випливають із бездіяльності уповноваженої особи Фонду, яка призвела до порушень права позивача на отримання належних йому коштів, внаслідок чого він поніс збитки, а тому порушене право підлягає судовому захисту.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно статті 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частина 1 статті 4 цього Кодексу).

Відтак, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта.

Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 2 вказаного Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно частини 1 статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частини 2 статті 4 Закону, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

На підставі частин 1, 2 статті 6 цього Закону в межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом.

Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною 2 статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку (частина 6 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Нормами статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, зокрема: уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку; уповноважена особа Фонду формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду та оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Відповідно до частини 1 статті 28 цього Закону, Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Згідно з положеннями частини 1 статті 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими цим Законом.

Для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти.

Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.

Правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер.

У цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна).

Таким чином, в указаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.

Отже, спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини 1 статті 9 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування.

А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 18.04.2018 у справі № 813/921/16, від 23.05.2018 у справі № 820/3770/16, від 06.06.2018 у справі № 727/8505/15-ц, від 23.01.2019 у справі № 285/489/18-ц, від 10.04.2019 у справі № 761/10730/18, від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18.

За обставинами справи судом першої інстанції правильно установлено, що причиною не отримання позивачем передбаченого Законом відшкодування є не включення Уповноваженої особою Фонду його у перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у межах 200 000 грн за рахунок Фонду у відповідності до вимог статей 26, 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковими висновки суду про те, що зазначена сума є збитками, та що між сторонами виникли деліктні правовідносини щодо відшкодування шкоди.

Спір між сторонами фактично виник щодо права ОСОБА_1 на відшкодування за вкладом, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі, що не перевищує 200 000 грн. ОСОБА_1 фактично просив стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб невиплачену йому гарантовану державою граничну суму відшкодування за вкладом, визначену ним як матеріальну шкоду. Проте, таке визначення позивачем гарантованої суми вкладу не змінює правову природу відносин між сторонами.

Відтак спір, пов`язаний із виконанням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб владної управлінської функції з організації виплати суми гарантованого відшкодування та застосування відповідальності за несвоєчасне виконання такої виплати, є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції не перевірив належним чином характер правовідносин, що виникли між сторонами, не звернув уваги на те, що спір між сторонами виник із публічно-правових відносин та помилково розглянув спір у порядку цивільного судочинства.

За вказаних обставин рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У частинах першій, другій статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Відтак, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю. З огляду на наведене, апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 377, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2022 року скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції адміністративного суду та протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення він може звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 червня 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова