Справа №461/573/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2023 року Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючого судді Волоско І.Р.
секретар судового засідання Сливка І.П.
за участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
Ухвалою суду від 01 лютого 2023 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили такі задовольнити.
Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.
Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22.11.2018 року близько 06 години 30 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи мікроавтобусом марки «Мерседес 208», реєстраційний номер НОМЕР_2 , при проїзді по вул. Шевченка поблизу будинку №48-А, що у селі Скнилів Пустомитівського району Львівської області, здійснив наїзд (переїзд) на лежачого пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті даної ДТП пішохід ОСОБА_5 від отриманих травм загинув на місці пригоди. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 від 23.11.2018 року.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №257/2018 від 02.01.2019 року, смерть ОСОБА_5 настала внаслідок політравми, яка виразилась переломами кісток основи і склепіння черепа, грудного відділу хребта, ребер, розривами тканини легень, печінки, селезінки. Дані тілесні ушкодження утворились незадовго до настання смерті від дії тупого предмету, сприяли настанню смерті і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Травма голови з відповідними внутрічерепними ушкодженнями, травма грудної клітки і живота з відповідними ушкодженнями внутрішніх органів, травма лівої гомілки з відшаруванням шкіри є результатом переїзду через тіло потерпілого колесами автомобіля. Садна на тильній поверхні обох кистей і колін від дії тупого предмету, яким могло бути падіння. Даних, що дане падіння є результатом наїзду автомобіля при експертизі не виявлено. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_5 , 1956 р. н., етилового та інших спиртів не виявлено.
Згідно із висновком автотехнічної експертизи №1/1739 від 12.02.2019 року, в даній дорожній ситуації водій мікроавтобуса марки «Мерседес 208», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 при русі своїм мікроавтобусом із швидкістю 50 км/год. був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування із заданого моменту виникнення небезпеки для руху. З технічної точки зору, причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди стали обставини пов`язані з тим, що об`єктивна можливість виявлення попереду в межах своєї смуги руху лежачого пішохода, для водія мікроавтобуса марки «Мерседес 208», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 настає на такій відстані з якої він вже був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на останнього шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування.
На підставі зібраних доказів, досудовим слідством не встановлено в діях водія ОСОБА_4 порушень вимог правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Під час розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_5 .
Отже, загибеллю останнього позивачу у справі завдано матеріальної та моральної шкоди.
Станом на момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № АМ/2879227 зі строком дії з 15.02.2018 року до 14.02.2019 року, була застрахована відповідачем ПрАТ АСК «Скарбниця».
20.11.2019 року позивачі звернулися до відповідача із заявами про страхове відшкодування за вхідними номерами 724, 725, 726 згідно із якими просили здійснити виплату: ОСОБА_6 - 14 892,00 грн. відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка та 134 028,00 грн. відшкодування шкоди, заподіяної смертю чоловіка, що належиться дружині пенсіонеру за віком; ОСОБА_7 - 14 892,00 грн. відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю батька та 4200,00 грн. відшкодування витрат на поховання батька; ОСОБА_1 - 14 892,00 грн. відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю батька.
14 січня 2020 року листами за вих. №08, вих. №09, вих. №10 ПрАТ АСК «Скарбниця» у відповідь позивачам повідомила, що не визнає дану подію страховим випадком, а тому змушена відмовити у виплаті страхового відшкодування.
Вважаючи таку відмову страховика незаконною, дружина та діти померлого оскаржили її до суду та просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_6 - шкоду, завдану смертю чоловіка в розмірі 134 028,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 14 892,00 грн., а разом 148 920,00 грн.; ОСОБА_7 - моральну шкоду в розмірі 14 892,00 грн. та витрати на поховання батька в розмірі 4 200,00 грн., а разом 19 092,00 грн.; ОСОБА_1 - моральну шкоду в розмірі 14 892,00 грн. та допустити рішення у цих частинах до негайного виконання. Крім того, просили стягнути з відповідача пеню, інфляційні втрати та три відсотки річних за період із 15.01.2020 року до дати виконання рішення суду. Також просили стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати.
02.03.2020 року рішенням Галицького районного суду м. Львова у цивільній справі №461/790/20 позов задоволено повністю.
15.06.2020 року це рішення суду було виконано після відкриття виконавчих проваджень.
16.06.2021 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» - задоволено частково. Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 березня 2020 року скасовано та ухвалено постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 - задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 14 892,00 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія "Скарбниця"' на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 14 892,00 грн. та витрати на поховання в розмірі 4200 грн., а разом 19 092,00 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 14 892,00 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.
Додатковою постановою Львівського апеляційного суду від 06.12.2021 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4008 грн.
07 червня 2022 року ухвалою Галицького районного суду м. Львова, що залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 01.11.2022 року, заяву Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» про поворот виконання рішення суду задоволено. В порядку повороту виконання судового рішення стягнуто з ОСОБА_6 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» 150 548,63 грн, які були стягнуті з останньої на підставі рішення Галицького районного суду міста Львова від 02.03.2020 року. В порядку повороту виконання судового рішення стягнуто з ОСОБА_7 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» 2 118,04 грн, які були стягнуті з останнього на підставі рішення Галицького районного суду міста Львова від 02.03.2020 року. В порядку повороту виконання судового рішення стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» 12 644,07 грн, які були стягнуті з останньої на підставі рішення Галицького районного суду міста Львова від 02.03.2020 року.
29.10.2021 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про страхове відшкодування за вхідним №511, згідно із якою просила здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі 40 476,00 грн., який складається із відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника на могилі ОСОБА_5 .
Листом за вих.№1 від 27.01.2022 року представник ПрАТ АСК «Скарбниця» Ткачук Т.А. відповів, що серед поданих позивачкою документів немає жодного доказу оплати за договором на виготовлення пам`ятника від 26.06.2020 року, чим фактично відмовив у такому відшкодуванні.
Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно із п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням). При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер (п.4, п.5, п.7 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).
Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.
Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю.
Обов`язок доведення непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Враховуючи вищезазначене, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 настала без вини, а твердження представника відповідача про завдання шкоди внаслідок непереборної сили суд відкидає як необґрунтований, оскільки, встановлені судом обставини завдання шкоди не є факторами об`єктивного характеру, причинно не пов`язаними з джерелом підвищеної небезпеки.
Верховний Суд у своїй постанові від 23.01.2019 року у справі №674/1666/14-ц вказав, що закриття кримінального провадження відносно водія у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення не звільняє останнього як власника і володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану смертю потерпілого, внаслідок дії цього джерела підвищеної небезпеки та він повинен нести цю цивільно-правову відповідальність.
Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який регулює відносини у вказаній сфері, та відповідно до його преамбули, спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Крім того, згідно із п. 2.1. ст. 2 Закону, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України ( 254к/96-ВР ), Цивільним кодексом України ( 435-15 ), Законом України "Про страхування" ( 85/96-ВР ), цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Статтею 6 Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно із ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п. 23.1. ст. 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди» (п. 27.1. ст. 27 Закону).
Згідно із постановою старшого слідчого слідчого в ОВС СУ ГУ Національної поліції у Львівській області полковника поліції Саса М.В. про закриття кримінального провадження від 27.02.2019р., досудовим розслідуванням, зокрема на підставі висновку судово-медичної експертизи №257/2018 від 02.01.2019, встановлено, що «смерть ОСОБА_5 настала внаслідок політравми, яка виразилась переломами кісток основи і ^склепіння черепа, грудного відділу хребта, ребер, розривами тканини легень, печінки, селезінки. Дані тілесні ушкодження утворились незадовго до настання смерті від дії тупого предмету, сприяли настанню смерті і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Травма голови з відповідними внутрічерепними ушкодженнями, травма грудної клітки і живота з відповідними ушкодженнями внутрішніх органів, травма лівої гомілки з відшаруванням шкіри є результатом переїзду через тіло потерпілого колесами автомобіля».
Таким чином, отримані потерпілим ОСОБА_5 в результаті вищезазначеної ДТП тяжкі тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з його смертю, а шкода завдана цією смертю є наслідком саме дії джерела підвищеної небезпеки, а не непереборної сили чи умислу потерпілого.
Оскільки цивільно-правова відповідальність водія мікроавтобуса марки «Мерседес 208», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 як володільця джерела підвищеної небезпеки була застрахованою та настала без його вини у завданні внаслідок дії цього джерела підвищеної небезпеки шкоди у вигляді смерті пішохода ОСОБА_5 , то саме на відповідачеві як страховику лежить обов`язок сплатити страхове відшкодування шкоди, завданої внаслідок смерті потерпілого у межах лімітів відповідальності страховика.
Відповідно до пункту 27.4. статті 27 Закону, «страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на день настання страхового випадку».
Згідно із ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2018 року становила 3723 гривні.
Разом з цим, враховуючи встановлений п. 27.4. ст. 27 Закону ліміт відповідальності страховика та з відрахуванням уже виплачених 4200 грн. витрат на поховання потерпілого, ОСОБА_1 належить до відшкодування 40 476 грн = 4467 грн (12 х 3723 грн) - 4200 грн.
Таким чином, на підставі п. 27.4. ст. 27 Закону, витрати позивача на поховання батька мають бути відшкодовані страховиком.
Згідно із п. 36.2 ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення І про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.
Згідно із положеннями статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв І ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання ' настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Згідно із ст. 992 Цивільного кодексу України, «У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом».
Відповідно до ст. 36.5. Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ)особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Згідно зі статтею 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами І встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Відповідно до висловленої Верховним судом України у постановах № 6-927цс16 від 1 червня 2016 року та від 07.06.2017 року у справі №761/5817/15-ц правової позиції, ! «правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання».
Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до п.10, п. 11 ст. 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Враховуючи вказані вище положення та з метою забезпечення одномоментної та у повному обсязі реалізації відповідальності страховика за прострочення виконання грошового зобов`язання із здійснення страхового відшкодування у вигляді сплати пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за весь період прострочення аж до дня виконання рішення суду у даній справі, суд вважає за потрібне застосувати норми п.10, п. 11 ст. 265 ЦПК України, приймаючи рішення щодо стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
З огляду на вищезазначені норми, враховуючи те, що страховик 27.01.2022 року безпідставно відмовив позивачу у виплаті належного їй згідно із законом страхового відшкодування, то саме з наступного дня - 28.01.2022 почалося прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з виплати такого відшкодування, а тому ПрАТ АСК «Скарбниця» зобов`язана сплатити ОСОБА_1 розміри пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 28.01.2022 року до дати повного виконання грошового зобов`язання, тобто до дати здійснення перерахунку страхового відшкодування у розмірі 40 476 грн.
Узагальнюючи наведене, суд робить висновки про те, що позивачем доведено підставність позовних вимог, що є обов`язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 12 ЦПК України, відтак позов необхідно задовольнити.
Згідно із ч.2 ст. 430 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.
З огляду на те, що дане рішення ухвалюється у справі про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, то керуючись нормами п. 3 ч. 1, ч.2 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за можливе допустити негайне виконання цього рішення у частині стягнення із відповідача на користь позивача розмірів шкоди, заподіяної смертю потерпілого ОСОБА_5 .
Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати на оплату правничої допомоги в загальному розмірі 14 000 грн., що нею мають бути сплачені на виконання умов договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №АОБ 136/2023 від 16.01.2023 року, укладеного із АО «Кодекс».
При цьому, суд враховує правовий висновок Об`єднаної палати Верховного Суду висловлений у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 про те, що витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.
Оскільки позивач при подачі позову про відшкодування шкоди звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 073,6 грн.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, ст.ст. 526, 536, 599, 610, 611, 625, 979, 988, 990, 992, 999, 1166, 1167, 1187, 1200 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 6, 9, 22, 23, 27, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -
Стягнути з Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія "Скарбниця", код ЄДРПОУ 13809430, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , розмір пені за період із 28.01.2022 до дати виконання рішення суду, розрахунок якого здійснити за наступною формулою:
40 476,00 грн. X 2 X відсоток облікової ставки НБУ, що діє у періоді за який здійснюється розрахунок : 365 (днів у році) X кількість прострочених днів за період у якому діяла облікова ставка НБУ.
Розміри пені за періодами облікової ставки НБУ додати між собою.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія "Скарбниця", код ЄДРПОУ 13809430, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , розмір інфляційних втрат за період із 28.01.2022 до дати виконання рішення суду, розрахунок якого здійснити за наступною формулою:
40 476,00 (сума боргу) X сукупний індекс інфляції за період прострочення (розраховується шляхом перемноження індексів інфляції за кожний місяць у відсотках за розрахунковий період ) - 40 476,00 (сума боргу).
Стягнути з Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія "Скарбниця", код ЄДРПОУ 13809430, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , розмір трьох відсотків річних за період із 28.01.2022 до дати виконання рішення суду, розрахунок якого здійснити за наступною формулою:
3% X 40 476,00 (сума боргу) X кількість прострочених днів : 365(днів у році).
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя І.Р.Волоско

.