Справа № 396/472/23
Провадження № 4-с/396/2/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м.Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Цесельської О.С., з участю секретаря судового засідання Тодеріци К.Ю., скаржника ОСОБА_1 , представника ВДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Свірщевської А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області матеріали скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця ВДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Свірщевської Ангеліни Євгеніївни щодо виконання ухвали Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області, постановленій у цивільній справі № 396/1508/19,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась зі скаргою на дії державного виконавця Новоукраїнського відділу ДВС у Новоукраїнському районі. В обгрунтування скарги зазначила, що державний виконавець вищезазначеного відділу ДВС 09.02.2023 року неправомірно повернула виконавчий документ без прийняття до виконання, - ухвалу № 396/1508/19 від 04.12.2019 року, - щодо зобов"язання в примусовому порядку підписати технічну документацію за рішенням суду від 19.12.2019 року. Вважає, що вказані дії державного виконавця щодо виконання ухвали № 396/1508/19 є неправомірними, тому звертається до суду із вказаною скаргою.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 скаргу підтримала з мотивів викладених у ній, просила її задовольнити.

Державним виконавцем Новоукраїнського відділу ДВС у Новоукраїнському районі надано відзив на скаргу, в якому зазначає, що до відділу ДВС надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття на примусове виконання ухвали Новоукраїнського районного суду за № 396/1508/19 від 04.12.2019 року щодо невиконання мирової угоди, а саме не підписання технічної документації ОСОБА_2 ,09.02.2023 року державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, у зв`язку з тим, що відповідно до ч.4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувану органом державної виконавчої служби, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень. Крім того ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження" передбачений чіткий перелік заходів примусового виконання рішень, а у резолютивній частині ухвали зазначено що позивач ОСОБА_2 бере на себе зобов`язання погодити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою АДРЕСА_1 , яка належить відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , з урахуванням межових знаків згідно до кадастрового плану на земельну ділянку в АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 . Прохала відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі. Під час судового розгляду державний виконавець зазначені заперечення підтримала, ппрохала у задоволенні вимог скаржниці відмовити.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2019 року затверджено мирову угоду, укладену між позивачем ОСОБА_2 та відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . Зокрема, умовами укладеної мирової угоди визначено що відповідачі ОСОБА_3 ОСОБА_1 зобов"язуються усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,25 га, кадастровий номер :51:000:1159 в АДРЕСА_1 шляхом надання позивачу ОСОБА_2 доступу до території, що знаходиться поза стінами підсобних приміщень на межі домоволодінь за номерами26 та АДРЕСА_1 ; позивач ОСОБА_2 бере на себе зобов`язання погодити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою АДРЕСА_1 , яка належить відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , з урахуванням межових знаків згідно до кадастрового плану на земельну ділянку в АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_2 .

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 07.09.2020 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки в вищезазначеній ухвалі суду від 04.12.2019 року щодо необхідності зазначення судом в ухвалі суду «зобов`язати позивача», замість зазначеного «позивач ОСОБА_2 бере на себе зобов`язання…» (а.с.139-140)

Державним виконавцем Новоукраїнського відділу ДВС у Новоукраїнському районі Свірщевською А.Є. на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» 09.02.2023 винесено повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання ухвали № 396/1508/19, виданої 04.12.2019 року, у зв`язку з тим, що відповідно до ч.4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувану органом державної виконавчої служби, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положенням статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписом статті 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 10 цього Закону визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 521/20575/19.

При оцінці обраного способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захисту підлягають не теоретичні або примарні права, а права практичні та ефективні. Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відсутність порушеного права особи чи невідповідність обраного способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в задоволенні вимог такої особи.

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця, оскільки вона отримала повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Стаття 18 Закону № 1404-VIII зобов`язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом.

Відповідно до частини 1 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пункту 7 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

Згідно з резолютивною частиною судового рішення, яка викладена в ухвалі Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області № 396/1508/19 від 04.12.2019 року: «позивач ОСОБА_2 бере на себе зобов`язання погодити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою АДРЕСА_1 , яка належить відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , з урахуванням межових знаків згідно до кадастрового плану на земельну ділянку в АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_2 »

Отже, судовим рішенням не зобов"язано ОСОБА_2 вчинити певні дії, а резолютивна частина ухвали, містить посилання на те, що ОСОБА_2 , який є позивачем по справі у добровільному порядку взяв зобов`язання погодити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Виконання рішень немайнового зобов`язального характеру здійснюється на підставі статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак у цій справі, рішення суду не містить формулювання "зобов"язати ОСОБА_2 " вчинити певні дії, а саме зобов`язати погодити відповідну технічну документацію.

При розгляді скарг на повідомлення державного/приватного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що виконавчий документ не містить заходів примусового виконання рішень, суд у кожній справі має виходити з конкретних обставин, зокрема, чи покладається на боржника обов`язок вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

У даній ситуації ставиться питання виконання судового рішення, за яким на боржника не покладається обов`язку вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Діючим законодавством не передбачено заходи примусового характеру щодо виконання рішення про визнання права чи визнання обов`язку вчинити певні дії без зобов`язання вчинити певну конкретну дію.

Таким чином, отримавши заяву про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець правомірно винесла повідомлення про повернення ухвали суду без прийняття до виконання, оскільки ухвала суду не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень немайнового характеру щодо ОСОБА_2 , що узгоджується з положеннями статті 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд наразі не вбачає підстав для задоволення скарги.

Відповідно до частини 3 сттті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені законодавчі норми, суд дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваного повідомлення про повернення виконавчого документу без виконання державний виконавець Новоукраїнського відділу ДВС у Новоукраїнському районі Свірщевська А.Є. діяла правомірно, в межах своїх повноважень та у відповідності з вимогами Закону № 1404-VIII, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

На підставі ст. 55 Конституції України, ст. ст. 4, 18, 26, 74 Закону України «Про виконавче провадження» та керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10-13, 76-81, 223, 258-260, 447, 451, 453 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця ВДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Свірщевської Ангеліни Євгеніївни щодо виконання ухвали Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області, постановленій у цивільній справі № 396/1508/19.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повної ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 13.04.2023 року.

Суддя: О. С. Цесельська