"10" квітня 2023 р. Справа № 363/1845/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Лукач О.П., вирішуючи питання про прийняття позовної заяви та відкриття провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю

«УК СТАР СЕРВІС» про визнання договору про надання послуг недійсним, стягнення збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

5 квітня 2023 року на електронну адресу Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УК СТАР СЕРВІС» у якій позивач просить:

визнати Договір № 26/12 від 27.07.2022 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком недійсним;

стягнути з ТОВ «УК СТАР СЕРВІС» () збитки у подвійному розмірі, що у сумі складають 9 683, 20 грн, на картковий рахунок ОСОБА_1 за реквізитами: IBAN: НОМЕР_1 , банк: АТ КБ «ПРИВАТБАНК», РНОКПП одержувача: НОМЕР_2 , картковий рахунок

№ НОМЕР_3 ;

стягнути з ТОВ «УК СТАР СЕРВІС» () моральну шкоду, що складає 2 000 грн, на картковий рахунок ОСОБА_1 за реквізитами: IBAN: НОМЕР_1 , банк: АТ КБ «ПРИВАТБАНК», РНОКПП одержувача: НОМЕР_2 , картковий рахунок № НОМЕР_3 .

До вирішення питання про відкриття провадження у справі, 10 квітня 2023 року засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 в оригіналі з долученою до неї копією для відповідача.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суд вважає, що справа не підсудна Вишгородському районному суду Київської області та підлягає направленню за підсудністю до Оболонського районного суду міста Києва з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, сімейних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно частини першої статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою, третьою статті 23 ЦПК України.

Відповідно до статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Позивач звертаючись до Вишгородського районного суду Київської області обрала правило альтернативної підсудності, визначеної частиною п`ятою статті 28 ЦПК України, зазначивши, що спір стосується захисту прав споживачів, при цьому вимоги позову стосуються визнання недійсним договору, укладеного між позивачем та відповідачем про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , ЖК «Італійський квартал», стягнення заподіяних збитків та моральної шкоди.

Слід зазначити, що згідно із частиною шістнадцятої статті 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

За правилом частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до пункту 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 1 березня 2013 року виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно із статтею 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Виходячи з аналізу правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, за наявності у позові вимог, що виникли з приводу нерухомого майна, визначальним для визначення підсудності справи на час розгляду цього питання є положення частини першої статті 30 (виключна підсудність) ЦПК України, за якими позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Як встановлено судом та зазначено вище по тексту ухвали, предметом позову є саме вимоги позивача про визнання недійсним Договору № 26/12 від 27.07.2022 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: м. Київ,

вул. Дубищанська, 4, що територіально знаходиться у Оболонському районі м. Києва, а також стягнення з відповідача на користь позивача збитків та моральної шкоди, як наслідок.

Таким чином, спір виник з приводу виконання договору щодо нерухомого майна, розташованого в межах адміністративно територіальної юрисдикції Оболонського районного суду міста Києва.

Посилання позивача на положення частини п`ятої статті 28 ЦПК України є безпідставними, з урахуванням положень частини шістнадцятої вказаної статті, оскільки до вказаного позову застосовується не альтернативна підсудність, а правила виключної підсудності.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Крім цього, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378 ЦПК України).

Згідно положень пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суддя передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до статті 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи аналіз положень ЦПК України, Конвенції про захист прав і основоположних свобод, суд дійшов висновку про необхідність передачі вказаної цивільної справи для розгляду за підсудністю до суду, якому ця справа територіально підсудна, а саме до Оболонського районного суду міста Києва, оскільки Вишгородський районний суд Київської області не є судом, повноважним згідно закону, на розгляд даної справи.

Керуючись статтями 27, 28, 30, 31, 32, 187, 260, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УК СТАР СЕРВІС» про визнання договору про надання послуг недійсним, стягнення збитків та моральної шкоди, передати за підсудністю до Оболонського районного суду міста Києва (04212, місто Київ, вулиця Маршала Тимошенка, 2-Є).

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.П. Лукач