ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/950/21 Номер провадження 22-ц/814/2471/23Головуючий у 1-й інстанції Зіненко Ю.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Абрамова П.С. , Пікуля В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтава цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Акцент-банк» Омельченко Є.В. на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2022 року, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2021 року АТ «Акцент-Банк», який є правонаступником ПАТ «Акцент-Банк», звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 15 жовтня 2016 року ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» з метою укладення кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки шляхом підписання Анкети-заяви. Відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,80 %, на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на офіційному банківському сайті www.a-bank.com.ua, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Свідченням приєднання відповідача до угоди та дії укладеного між банком та нею кредитного договору є факт користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів.

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, проте відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, внаслідок чого, станом на 17 вересня 2021 року, утворилась заборгованість у розмірі 17772,43 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 12596,97 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 5175,46 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю, посилаючись на те, що наявними у справі доказами підтверджується, що відповідач отримала кредитну картку Банку із встановленим на ній кредитним лімітом, користувалась кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості, що свідчить про те, що позивач ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

При цьому, позивач вважає, що суд безпідставно послався на правову позицію Верховного Суду, яка викладена в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Вважає, що у даному випадку необхідно застосовувати іншу судову практику викладену в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.07.2018 року у справі № 202/19403/13-ц.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (а.с.18-20) та ОСОБА_1 шляхом підписання Анкети заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у А-Банку, укладено кредитний договір (а.с. 8).

Того ж дня на ім`я ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 та надано картку зі строком дії до серпня місяця 2020 року (а.с. 60, 61). Відповідно до довідки за лімітами, за кредитним договором б/н від 15.10.2016 кредитний ліміт встановлено 15.10.2016 - 0,00 грн, 26.09.2018 - збільшено до 14000,00 грн; 09.09.2019 ліміт було зменшено до 13500,00 грн, 05.04.2021 ліміт було зменшено до 12596,97 грн (а.с. 62).

Згідно з наданими банком розрахунками заборгованості за договором від 15.10.2016р. станом на 17.09.2021 р., за ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 17772,43 грн, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 12596,97 грн та заборгованості за процентами 5175,46 грн (а.с. 6-7).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 використовувала кредитну картку, знімаючи готівку купуючи продукти та товари, а також вносила кошти на картковий рахунок.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що підстав для стягнення з відповідача нарахованих відсотків немає, оскільки умовами договору сторони розмір відсотків не погодили. Суд першої інстанції не знайшов правових підстав для стягнення на користь позивача тіла кредиту, так як в ході розгляду справи було встановлено факт погашення відповідачкою просточеної заборгованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі

№ 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), на яку є посилання у касаційній скарзі, зроблено висновок, що:

«у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами

18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року по справі № 573/2495/16-ц (провадження № 61-27301св18), на яку є посилання у касаційній скарзі, вказано, що «суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено належними та допустимими доказами факт укладення між сторонами у 2013 році кредитного договору, оскільки в підписаній ОСОБА_4 анкеті-заяві відсутні відомості про вид платіжної картки, яку заявник бажає оформити; розмір кредитного ліміту; умови отримання кредиту; номер виданої картки. Інші надані позивачем документи (Тарифи банку, Умови та Правила) не містять підпису відповідача».

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 з 15.10.2016 по 01.12.2021р.р. знімаючи готівку, купуючи продукти, оплачуючи послуги та товари, використала 17126,98 грн кредитних коштів. В цей же період, ОСОБА_1 було здійснено поповнення карткового рахунку в терміналі самообслуговування та банком здійснено автоматичне погашення простроченої заборгованості на загальну суму 26 035,37 грн. (а.с. 63, 64)

З виписки по рахунку вбачається, що внесені відповідачем кошти Банком зараховувалися на рахунок погашення відсотків, штрафів та пені, тоді як у анкеті-заяві позичальника, підписаній сторонами, процента ставка, штраф та пеня не зазначені, Умови та правила надання банківських послуг в А-Банку, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що списання банком коштів тіла кредиту в рахунок оплати відсотків, пені та штрафів у межах Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 15 жовтня 2016 року було безпідставним.

Оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами та включення позивачем до тіла кредиту сум, які непередбачені кредитним договором, місцевий суд прийшов до вірного висновку про те, що розмір заборгованості має обраховуватися, із врахуванням фактично отриманих відповідачем коштів - 17 126,98 грн.

З наданої позивачем виписки встановлено, що ОСОБА_1 , на погашення заборгованості за договором від 15.10.2016 року, було внесено кошти на загальну суму 26035,37 грн, що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, вказаний позивачем.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обргунтовано відмовив Банку у стягненні тіла кредиту в розмірі 12596,97 грн.

Враховуючи вищевказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-банк» Омельченко Є.В. -залишити без задоволення.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.03.2023 року

Головуючий Т.В. Одринська

Судді П.С. Абрамов

В.П. Пікуль