Дата документу 29.06.2023
Справа № 334/3041/23
Провадження № 2/334/1576/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

судді Бредіхіна Ю.Ю.

за участю секретаря Коваль К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дітей,

установив:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогою про визначення місця проживання малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, втрату почуття любові. Фактичні шлюбні відносини між ними припинилися у листопаді 2022 року. У провадженні Ленінського районного суду міста Запоріжжя перебуває цивільна справа № 334/2433/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

З часу припинення фактичних шлюбних відносин малолітні діти сторін проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Діти мають окрему кімнату, яка обладнана усім необхідним для їх розвитку і виховання. Відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю матір`ю.

Жодних перешкод у вихованні дітей та у спілкуванні з ними позивач відповідачці не створює.

Попри наведені обставини, згоди щодо визначення місця проживання дітей позивач і відповідач досягти не можуть.

Відповідач 29.06.2023 року подала заяву про визнання позову.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі

Ухвалою суду від 25.04.2023 року відкрито загальне провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 18.05.2023 року, яке в подальшому двічі відкладалось на 08.06.2023 року та 29.06.2023 року.

Ухвалою суду від 29.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом

17.02.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 17.02.2022 року.

У сторін є двоє спільних доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наразі сторони припинили шлюбні відносини.

ОСОБА_1 є співзасновником і директором ТОВ «Запорізька шляхова машинна станція № 1», що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, має офіційний стабільний дохід.

З часу припинення шлюбних відносин малолітні діти сторін проживають разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Діти мають окрему кімнату, яка обладнана усім необхідним для їх розвитку і виховання.

ОСОБА_2 офіційно працевлаштована, проживає фактично за АДРЕСА_2 .

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи

Приписами статті 7 СК України унормовано, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» (заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 року, пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 року; пункт 29).

Вищий спеціалізований суд України у своїй постанові від 28 травня 2016р. у справі № 759/6044/15-ц зробив висновок, що місце проживання дитини встановлене судом може бути лише одне, а періодичне проживання дитини то з матір`ю, то з батьком не передбачене законодавством

Ураховуючи вказаний висновок суду та аналізуючи відповідні положення СК України, суд дійшов висновку, що законодавець, унормовуючи питання проживання дітей у родинах де батьки розлучились, виходив із того, що оскільки діти потребують постійної уваги та догляду, то вони мають на постійній основі проживати з одним із батьків (місце проживання дітей), натомість права іншого з батьків гарантують та реалізуються шляхом встановлення порядку побачення із дітьми.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд встановив, що на даний час діти фактично проживають із батьком, а мати періодично бачиться та спілкується з ним у різний спосіб проводячи спільно час, а тому, керуючись пріоритетом інтересів дітей над інтересами батьків, та відсутністю будь-яких переваг одного з батьків над іншим, суд вважає, що вагомих підстав для втручання у вже сформований порядок їхнього життя немає. Тим більше проти цього не заперечує й відповідач.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дітей задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін