Справа № 2-685/10
Провадження №6/523/114/23
У Х В А Л А

"28" березня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді: Далеко К.О.,

за участі секретаря судового засідання: Ахламової А.С.,

заявника (боржника): ОСОБА_1 ,

розглянувши заяву боржника ОСОБА_1 , стягувач: ПАТ «Марфін Банк» (ПАТ «МТБ Банк»), боржник: ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та просив:

- визнати виконавчий лист № 2-685/10 від 26.02.2010, виданий Суворовським районним судом м. Одеси таким, що не підлягає виконанню;

- зупинити виконавче провадження №48185088 по виконанню виконавчого листа №2-685/10, виданого Суворовським районним судом м. Одеси;

- витребувати з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції оригінал виконавчого листа №2-685/10.

В обгрунтування поданої заяви, ОСОБА_1 зазначив що виконавчий лист №2-685/10 був виданий на виконання заочного рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 26.02.2010 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» на р/р НОМЕР_1 МФО 328027, Код ЕДРПОУ 21650966 суму боргу за договором кредиту в загальному розмірі 499 097 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч дев`яносто сім) гривень. 98 копійок, витрати на інформаційне - технічне забезпечення в розмірі 250 гривень, судовий збір в розмірі 1700 гривень, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного суду від 23 липня 2019 року. Разом із тим, постановою Верховного Суду України від 02.02.2020 року по справі №2-685/10, було частково скасовано постанову Одеського апеляційного суду від 23.07.2019 року у частині задоволених позовних вимог ВАТ "Морський транспортний банк" до ОСОБА_2 про стягнення процентів, пені та штрафів за недодержання графіка погашення заборгованості, та в частині задоволених позовних вимог ВАТ "Морський транспортний банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів, пені, штрафів, передано справу №2-685/10 у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Наразі, наведене рішення суду, на підставі якого видано спірний виконавчий лист №2-685/10, оскаржується в апеляційному порядку. За викладених обставин, він вважає виконавчий лист №2-685/10 від 26.02.2010 року таким, що втратив чинність, та повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки виданий без достатніх правових підстав. Також, ОСОБА_1 вважає дії державних виконавців щодо виконання наведеного виконавчого листа, зокрема щодо арешту його майна - незаконними, такими що порушують його права, з приводу чого ним оскаржуються дії державних виконавців.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 27.02.2023 року:

-прийнято заяву ОСОБА_1 , за участі Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, до свого провадження та призначено до розгляду;

-зупинено виконання за виконавчим листом № 2-685/10, виданим на підставі заочного рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 26 лютого 2010 року по справі №2-685/10, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» суми боргу за договором кредиту, до розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа № 2-685/10 таким, що не підлягає виконанню (виконавче провадження №48185088, перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);

-залучено до участі в справі, в якості заінтересованої особи - ОСОБА_2 ;

-у задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині витребування з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції оригіналу виконавчого листа №2-685/10 відмовлено.

У судове засідання заявник (боржник) ОСОБА_1 з`явився, підтримав подану ним заяву у повному обсязі, просив визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, оскільки він видавався на виконання заочного рішення суду, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Одеської області, у подальшому скасованою постановою Верховного Суду України від 02.02.2020 року по справі №2-685/10.

Стягувач ПАТ «Марфін Банк» (ПАТ «МТБ Банк») не забезпечив явку свого представника до судового засідання, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судової повістки на його офіційну електронну адресу, причин не явки суду не повідомив, будь-яких заяв або клопотань до суду не подавав.

Боржник ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилась, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, як шляхом направлення на її адресу судової повістки, так і через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України неявка учасників справи не є перешкодою для розгляду заяви.

Судом здійснювалось фіксування судового засідання технічним записом, відповідно до ч.1 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, доводи заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконання, суд дійшов висновків щодо задоволення поданої заяви, з наступних підстав.

Суд установив, що заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 26.02.2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» на р/р НОМЕР_1 МФО 328027, Код ЕДРПОУ 21650966, суму боргу за договором кредиту в загальному розмірі 499 097 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч дев`яносто сім) гривень. 98 копійок, витрати на інформаційне - технічне забезпечення в розмірі 250 гривень, судовий збір в розмірі 1700 гривень.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 08 лютого 2019 року у складі судді: Бабакова В. П. - у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року - відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23 липня 2019 року - апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02 грудня 2010 року: 1) постанову Одеського апеляційного суду від 23 липня 2019 року у частині задоволених позовних вимог відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до ОСОБА_2 , про стягнення процентів, пені, штрафів за недодержання графіка погашення основної заборгованості, та в частині задоволених позовних вимог відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів, пені, штрафів - скасовано та передано справу № 2-685/10 у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; 2) заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 липня 2019 року у частині задоволених позовних вимог відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 386 483,47 грн. - залишено без змін.

Наразі, апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року у цивільній справі № 2-685/10 за позовом відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту перебуває у провадженні Одеського апеляційного суду.

На примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження АСВП №48185088 з виконання виконавчого листа №2-685/10, виданого 06.05.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» коштів у розмірі 499 763,83 грн.

Суд виходить із того, що статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково, у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Законодавець не дав чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у частині четвертій статті 369 ЦПК України.

При цьому словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку, саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01 липня 2015 року "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" у зв`язку з відсутністю чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

З огляду на викладене, судом встановлено, що станом на дату розгляду судом заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню:

-скасовано постанову Одеського апеляційного суду від 23 липня 2019 року, на підставі постанови Верховного Суду від 02 грудня 2010 року, у частині задоволених позовних вимог відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до ОСОБА_2 , про стягнення процентів, пені, штрафів за недодержання графіка погашення основної заборгованості, та в частині задоволених позовних вимог відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів, пені, штрафів, та передано справу № 2-685/10 у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;

-Одеським апеляційним судом, станом на дату постановлення даної ухвали, ще не розглянуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року у цивільній справі № 2-685/10. Тобто, заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року у цивільній справі № 2-685/10 є таким, що не набрало законної сили.

У той же час, суд виходить із того, що оспорюваний виконавчий лист №2-685/10, виданий 06.05.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» коштів у розмірі 499 763,83 грн., видавався на виконання заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року у цивільній справі № 2-685/10, залишеного без змін вже скасованою постановою Одеського апеляційного суду від 23 липня 2019 року.

За викладених обставин, суд вважає що навіть якщо Одеський апеляційний суд повторно залишить без змін заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року у цивільній справі № 2-685/10, у будь-якому випадку судом повинен бути виданий новий виконавчий лист, зокрема з новими строками пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Тому, суд дійшов висновків щодо наявності правових підстав, визначених ч.2 ст. 432 ЦПК України, для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа №2-685/10, виданого 06.05.2010 Суворовським районним судом м. Одеси, на виконання заочного рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 26 лютого 2010 року, по справі №2-685/10, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» коштів у розмірі 499763,83 грн.

До вищенаведених висновків суд дійшов із урахуванням правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 308/6024/14, необхідність застосування яких передбачена частиною четвертою статті 263 ЦПК України.

Інші доводи заяви ОСОБА_1 , що незаконності дій державних виконавців, зокрема щодо накладення арешту на його майно, відсутності оригінала виконавчого листа, можуть бути підставою для оскарження дій державних виконавців, в порядку Розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Роуз Торія проти Іспанії, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі Хірвісаарі проти Фінляндії, параграф 32).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)».

На підставі викладеного, керуючись: ст.ст. 432, 260, 261, 263 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Заяву боржника ОСОБА_1 , стягувач: ПАТ «Марфін Банк» (ПАТ «МТБ Банк»), боржник: ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2-685/10, виданий 06.05.2010 Суворовським районним судом м. Одеси, на виконання заочного рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 26 лютого 2010 року, по справі №2-685/10, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» коштів у розмірі 499763,83 грн.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали суду складений 03.04.2023 року.

Суддя: К.О. Далеко