ЄУН № 336/4199/22
пр. № 2/336/414/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Пустовіт В.О., за участю представника позивача адвоката Тивоненка Д.Р., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 , вказуючи, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають разом із позивачем. Оскільки між сторонами виникають суперечки з приводу місця проживання дітей, то позивач просить визначити місце проживання обох дітей разом із нею.

Ухвалою суду від 16.09.2022 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з із сплатою судового збору у розмірі, який не відповідає вимогам чинного законодавства19.09.2022 року представником позивача подано до суду квитанцію на підтвердження доплати судового збору.

Ухвалою суду від 03.10.2022 року провадження у справі відкрите та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.11.2022 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду.

В судове засідання позивач не з?явилась з невідомих суду причин, про місце та час розгляду справи повідомлена в установленому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, пояснивши, що діти фактично мешкають із матірю, наразі спір між батьками щодо місця проживання дітей відсутній. ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, має постійне місце проживання, працює за контрактом у Республіці Польща. На час її відсутності за дітьми доглядають бабка та дід.

Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував, вказуючи, що діти мешкають із позивачем в квартирі, яка належить відповідачу на праві особистої приватної власності.

Судом відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову ухвалою суду при проведенні підготовчого судового засідання.

Представники третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не прибули, про місце та час розгляду справи повідомлені в установленому порядку.

За клопотанням сторін судом допитані досліджені письмові докази.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 03.03.2017 року по 14.08.2018 року, що підтверджено копіями свідоцтва про шлюб та свідоцтва про розірвання шлюбу.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що надані копії свідоцтв про народження.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані проживаючими у АДРЕСА_1 .

Квартира, де зареєстровані проживаючими позивач та діти належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 22.12.2020 року, згідно із копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , та земельна ділянка за цією ж адресою, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із довідками ОСОБА_2 працювала на посаді перекладача з 10.03.2022 року по 28.07.2022 року та з 14.11.2022 року по 23.11.2022 року у Республіці Польща.

Висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району повідомлено про неможливість складення висновку щодо визначення місця проживання дітей через відсутність спору з цього приводу між батьками.

Судом не оцінюється в якості доказу реєстрації ОСОБА_2 як фізичної-особи-підприємця додану до позову роздруківку з мережі інтернет, адже такі дані не є офіційними. Копії ж свідоцтва про реєстрації ОСОБА_2 як ФОП, виданого відповідним державним органом, суду надано не було.

Судом не оцінюється в якості доказу наданий представником позивача документ, викладений польською мовою, оскільки відповідного перекладу суду надано не було.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 160 ч. 2 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини..

Як вказує ст. 161 ч. 1 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як вказує ст. 9 ч. 3 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

При визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, ОСОБА_2, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Незважаючи на принцип ст. 6 Декларації Прав дитини, якою передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір?ю лише за виняткових обставин, суд при прийнятті рішення надає переваги та керується ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципів рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини, інтересів самих дітей.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Водночас з пояснень сторін в судовому засіданні та досліджених судом документів вбачається відсутність між сторонами спору щодо місця проживання дітей. Так, як вказав представник позивача та це не заперечувалось відповідачем, обидві дитини постійно мешкали разом із позивачем та жодних доказів існування між батьками спору щодо місця їх мешкання немає.

Письмове звернення ОСОБА_2 від 19.08.2022 року має очевидні ознаки намагання створити штучне уявлення про наявність спору, адже відповідачем не вказувалось в судовому засіданні про наявність суперечок з цього приводу, а доказів фактичного направлення такого звернення відповідачеві немає.

Таким чином, право позивача на момент звернення до суду не було порушено та не підлягає захисту в судовому порядку.

Крім того, з наданих позивачем документів не вбачається, що ОСОБА_2 має постійне місце роботи або сталі джерела доходу, адже доказів фактичного здійснення нею підприємницької діяльності та отримання будь-якого доходу, а тим більше достатнього для утримання дітей, позивачем не надано.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані та мешкають у квартирі, яка належить ОСОБА_1 та яку він набув право власності на підставі договору дарування.

Самій ОСОБА_2 на праві власності належить будинок, однак, умови проживання в цьому будинку невідомі, органом опіки не перевірялись та відсутні докази того, що ОСОБА_2 має власне житло, в якому б умови проживання були належними для проживання обох дітей.

Крім того, з наданих позивачем документів вбачається, що в 2022 році і період активних бойових дій на території України ОСОБА_2 протягом щонаймнеше п?яти місяців перебувала поза межами України, при цьому невідомо з ким в цей час перебували ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

За таких обставин, враховуючи фактичну відсутність між сторонами спору щодо місця проживання дітей, відсутність доказів того, що позивачем створені належні умови для проживання дітей у житлі, яке їй належить чи в якому вона має право проживати постійно, відсутність у позивача постійного джерела доходів, на переконання суду, підстав для задоволення позову немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, про визначення місця проживання дітей залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Запоріжжя, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Запоріжжя, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, код за , адреса: м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 26.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.І. Дацюк

Повне судове рішення складене 07 квітня 2023 року