Справа № 184/576/22
Провадження № 2/0182/86/2023
12.04.2023 м. Нікополь
Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної щкоди, заподіяної злочином, та витрат на спорудження нагробного пам`ятника, -
Позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної щкоди, заподіяної злочином та витрат на спорудження нагробного пам`ятника.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2022 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів (а.с.29-30).
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надав, конверт, який був направлений за останньою відомою адресою його місця реєстрації, повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.32). Крім цього, відповідача про розгляд справи було повідомлено на офіційному сайті «Судова влада» (а.с.31).
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Суддя, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані стороною докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приходить до наступних висновків.
Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із практикою ЄСПЛ, змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із ст.76, 77, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За вимогами ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.
Як встановлено судом та безпосередньо вбачається з вироку Орджонікідзевсього міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року, ОСОБА_2 22 лютого 2022 близько 14 години знаходився в гостях у раніше знайомого йому ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , де, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_2 виник злочинний намір, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме: ОСОБА_3 . В цей же день і час, знаходячись у квартирі, ОСОБА_2 , реалізуючи свій злочинний намір, підійшов до перебуваючого в залі квартири ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_3 не менше 12 ударів кулаками та взутими ногами по життєво важливим органам: голові, шиї, тулубу в області грудної клітини, не менше 14 ударів ногами по верхніх та нижніх кінцівках, животу, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: синців правої і лівої вушних раковин, забитої рани правої вушної раковини, множинних саден в лівій лобно-скроневій області, в лобній області справа і зліва, в правій і лівій виличних областях, на спинці носу, на правій і лівій щоці, перелом хрящів носу, поверхнева забита рана перенісся, синець в правій параорбітальній області, крововилив в склері правого ока, розрив слизової оболонки ротової порожнини справа, наскрізна забито-рвана рана нижньої губи справа, забита рана на підборідді зліва, забито-рвана рана в підщелепній області зліва, синець нижньої третини шиї по серединній лінії, синці в середній третині правого плеча по зовнішній поверхні, у верхній третині правого передпліччя по ліктьовому краю, по тильним поверхням обох кистей, в середній третині лівого плеча по зовнішній поверхні, по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, в проекції нижньої третини грудини, в правій біля пупковій області живота, в проекції вертлюгів обох стегнових кісток, на передній поверхні лівого стегна в нижній третині, на передніх поверхнях обох колінних суглобів та обох гомілок, крововиливи у м`яких тканинах голови в лобній області справа і зліва, в тім`яній області зліва, дрібно вогнищеві субарахноїдальні крововиливи, крововиливи у м`які тканини шиї в проекції щитовидного хряща, крововиливи в м`яких тканинах в правій підключичній області і в м`яких тканинах грудної клітини в проекції 6-го ребра справа по середньо-ключичній лінії, переломо-вивих лівого великого рога під`язичної кістки, перелом щитовидного і персневидного хрящів гортані, переломи 4-6-го ребер справа по середньо-ключичній лінії, переломи 2, 6-7-го ребер зліва по середньо-ключичній лінії, переломи 8-9 ребер справа по лопатковій лінії, крововиливи в передню стінку перикарду, забій легень, від яких настала смерть потерпілого на місці події. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 140 від 24 березня 2022 року виявлені ушкодження в області голови, шиї і грудної клітини потерпілого розглядаються сукупно і, стосовно живих осіб, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_3 (а.с.13-14).
Згідно вироку Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років. При цьому, як вбачається з резолютивної частини вищевказаного вироку суду, цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 23 396 грн. 00 коп. та моральної шкоди в розмірі 600 000 грн. 00 коп. було задоволено повністю (а.с.16). Попри це, ухвалою Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2022 року вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року було скасовано в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 та призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства (а.с.18-22). Внаслідок своєї протиправної поведінки відповідач заподіяв позивачу майнову шкоду, до складу якої входять витрати на поховання ОСОБА_3 .
Частиною 6 ст.82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно ч.3 ст.22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.2 ст.1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ч.3 ст.1166 ЦК України, шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
У відповідності до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно ч.1 ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.
Статтею 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" передбачено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання, відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Ритуальні послуги - це послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка, на підтвердження своїх позовних вимог щодо понесених матеріальних затрат на поховання свого брата, надала суду документи, а саме: витрати на поховання - накладну № 2302 від 23 лютого 2022 року на загальну суму 8 281 грн. 00 коп., лист виготовлення на організацію та проведення поховання № 489 від 25 лютого 2022 року на суму 1 365 грн. 00 коп. та товарний чек № 33 від 28 березня 2022 року на виготовлення та встановлення пам`ятнику на суму 6 500 грн. 00 коп. (а.с.10-12). Так, з накладної № 2302 від 23 лютого 2022 року на суму 8 281 грн. 00 коп. та листа № 489 від 25 лютого 2022 року щодо замовлення на організацію та проведення поховання (забезпечення виконання послуг з копання могили) на суму 1 365 грн. 00 коп., вбачається, що загальний розмірі ритуальних послуг, пов`язаних з організацією поховання становить 9 646 грн. 00 коп., що у суду сумніву стосовно цих витрат не викликає, а тому ці витрати є обґрунтованими та такими, що підлягають відшкодуванню.
При цьому, як вбачається з викладених вимог, позивачкою вимога щодо стягнення витрат на поховання заявлена в розмірі 16 896 грн. 00 коп., що є недоведеною, а тому суд задовольняє вимоги ОСОБА_1 лише до законно підтверджених понесених нею матеріальних збитків в розмірі 9 646 грн. 00 коп., в іншій частині щодо стягнення витрат на поховання суд відмовляє у зв`язку з недоведеністю.
У статті 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка, на підтвердження своїх позовних вимог щодо понесених нею матеріальних затрат в частині виготовлення та встановлення пам`ятника, долучила до матеріалів справи товарний чек № 33 від 28 березня 2022 року на суму 6 500 грн. 00 коп. (а.с.12), які, у відповідності до заявлених вимог, а також з урахуванням вимог закону, також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Таким чином, загальна сума матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, ставить суму в розмірі 16 146 грн. 00 коп.
Крім майнової шкоди, внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_2 , позивачці була завдана й моральна шкода, яку остання оцінила в розмірі 600 000 грн. 00 коп.
Згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно ч.3 ст.23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Частиною 4 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно ч.5 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до частини 1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Позивачка оцінює моральну шкоду, завдану їй внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення в сумі 600 000 грн. 00 коп., яка полягала в тому, що вона пережила психологічне потрясіння та сильні душевні страждання від передчасної раптової смерті свого брата, перебувала в стресовому стані, побачивши брата мертвим з численними тілесними ушкодженнями. При цьому, знаючи про причину смерті та завдані тяжкі тілесні ушкодження, які пережив її брат, вона тривалий час перебувала виснаженою та психологічно подавленою. Істотні зміни її життя призвели до неможливості задовольнити для себе актуальні потреби у спілкуванні з братом та цим було порушено стереотип життєдіяльності, знизилась впевненість та якість життя. Постійне згадування про смерть брата негативно впливало на її життя.
Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
За положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
У відповідності до ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
Відповідно до вимог ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Нормами статті 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Відповідно до вимог статті 3 КПК України, близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що родинними зв`язками пов`язані між собою й інші особи: дядьки і тітки, племінники і племінниці, двоюрідні брати і сестри, двоюрідні внуки тощо, але вони не охоплюються у кримінальному провадженні терміном «близькі родичі». За певних умов вони можуть бути віднесені до «членів сім`ї». При цьому, Конституційний Суд України, даючи тлумачення поняття «член сім`ї», виходив з об`єктивної відмінності його змісту залежно від галузі законодавства (сімейного, житлового, соціального захисту тощо), яке використовує цей термін ). Для визначення змісту терміна «член сім`ї» у кримінальному провадженні вирішальне значення мають не стільки родинні чи зареєстровані шлюбні зв`язки, скільки тривалі зв`язки, що виникають зі спільного проживання та ведення спільного господарства (спільний бюджет, витрати, харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла тощо).
Отже, для вирішення питання, чи підлягає до спірних правовідносин застосування положень статті 1168 ЦК України, судам слід встановити характер родинних стосунків позивача із померлою особою, оскільки тільки чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), а також особи, які проживали з померлою особою однією сім`єю, мають право на відшкодування шкоди в порядку цієї статті.
Так, як на підставу звернення до суду з даним позовом та, в тому числі, стягнення моральної шкоди, позивачка послалась на ту обставину, що смерть брата для неї створила сильне душевне хвилювання та психологічну виснаженість, проте, доказів, у відповідності до положень ст.1168 УК України, позивачкою надано не було. Більш того, ухвалою Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2022 року в її мотивувальній частині щодо відшкодування моральної шкоди містилось посилання на ст.1168 ЦК України, а також було зазначено, що з матеріалів кримінального провадження не вбачалось, що загиблий ОСОБА_3 проживав спільно з ОСОБА_1 , а, навпаки, містилось зазначення, що кожен проживав окремо. Проте, не заважаючи на зазначені обставини, у порушення приписів ст.1168 ЦК України, судом першої інстанції цивільний позов потерпілої щодо стягнення моральної шкоди було задоволено повністю, чим істотно порушено вимоги кримінального процесу. Вищевикладене узгоджується з позицією ВСУ, викладеною у постанові від 24 листопада 2020 року у справі № 182/6265/18 (а.с.21 зворот). Попри це, позивачка, як на підставу звернення до суду з даною вимогою, послалась лише на сильні душевні хвилювання, при цьому, доказів, у відповідності до ст.1168 ЦК України, які дали б їй право на отримання такого відшкодування, нею надано не було.
Тому суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено належними, допустимими та достатніми доказами обґрунтованість її позовних вимог щодо відшкодування спричиненої моральної шкоди через смерть брата, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, оскільки при подачі позову позивачка була звільнена від сплати судового збору, а її позовні вимоги були задоволені частково, суд приходить до висновку, що судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 12, 13, 16, 76, 77, 80, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 353 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної щкоди, заподіяної злочином та витрат на спорудження нагробного пам`ятника - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матеріальну шкоду в розмірі 16 146 грн. (шістнадцять тисяч то сорок шість грн.) 00 коп.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн.) 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал