ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/255/23 Справа № 203/4168/19 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Піменовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2022 року за заявою ОСОБА_3

апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4

на додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2022 року за заявою ОСОБА_4

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутова Алла Генрихівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2018 року до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що 07.06.2018 він за договором купівлі-продажу, укладеним з ОСОБА_3 , придбав квартиру АДРЕСА_1 .

06.11.2019 він дізнався про те, що власником квартири є ОСОБА_4 .

Набуттю останнім права власності на спірне майно передувало припинення такого права позивача 03.06.2019 рішенням державного реєстратора. У подальшому 26.06.2019, право власності на квартиру було зареєстроване за ТОВ «СЕРТЕКС», яке 05.07.2019 продало її ОСОБА_4 . Позивач як законний власник спірної квартири не укладав з ОСОБА_4 жодних правочинів щодо неї, а останній придбав квартиру внаслідок незаконних оборудок.

Викладені обставини стали причиною звернення ОСОБА_2 до суду з позовом (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) про витребування квартири з незаконного володіння відповідача, скасування державної реєстрації права власності відповідача на неї (т.1 а.с.а.с. 2 7, т. 3 а.с.а.с. 60 63).

В серпні 2020 року до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутова А.Г. про визнання договору купівлі-продажу недійсним (прийнято ухвалою суду від 10.08.2020).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначала, що страждає на психічні розлади і є особою з інвалідністю ІІ групи.

ОСОБА_1 , яка доводиться ОСОБА_3 далекою родичкою, раніше намагалася визнати її недієздатною і стати її опікуном. Після смерті батьків ОСОБА_3 стала одноосібною власницею спірної квартири. Ще під час оформлення спадщини (2015 року) ОСОБА_1 для допомоги у цьому умовила ОСОБА_3 скласти відповідну довіреність. У травні 2019 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_5 (батько ОСОБА_4 ). Навесні 2019 року ОСОБА_1 телефоном повідомила ОСОБА_3 про те, що 07.06.2018 продала квартиру на підставі виданої на її ім`я квартири. Увесь цей час ОСОБА_3 мешкала у спірній квартирі, сплачувала за комунальні послуги тощо. Таким чином, продаж квартири відбувся внаслідок зловмисної домовленості відповідачів. Викладені обставини стали причиною звернення третьої особи до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 07.06.2018 (т. 1 а.с.а.с. 169 173).

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_4 , треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності відмовлено.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутова Алла Генрихівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 07 червня 2018 року, укладений між ОСОБА_3 , від імені якої діяла ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , посвідчений П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою, зареєстрований у реєстрі за №3-467.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію судових витрат у сумі 420,40 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію судових витрат у сумі 420,40 гривень.

Додатковим рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2022 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутова Алла Генрихівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію судових витрат у сумі 2 500,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію судових витрат у сумі 2 500,00 гривень.

У задоволенні решти заяви відмовлено.

Додатковим рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2022 року заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутова Алла Генрихівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 компенсацію судових витрат у сумі 35 000,00 гривень.

У задоволенні решти заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року ОСОБА_2 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , судові витрати покласти на ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити, а у позові ОСОБА_3 відмовити, судові витрати покласти на ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 на додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2022 року за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 просить скасувати додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2022 року за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2022 року та відмовити в прийнятті додаткового рішення за заявою ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 на додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2022 року за заявою ОСОБА_4 , ОСОБА_2 просить скасувати додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 на додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2022 року за заявою ОСОБА_4 просить скасувати додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2022 року за його заявою в частині відмови стягнення витрат на професійну допомогу, що надана йому АБ Карпенко Олександри у сумі 16200 гривень та прийняти нове рішення, яким стягнути витрати на професійну допомогу, що надана йому АБ Карпенко Олександри у сумі 16200 гривень.

У відзиві ОСОБА_4 на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року ОСОБА_2 просить залишити рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

У відзиві ОСОБА_4 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року просить залишити рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

У відзиві ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року просить залишити рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

У відзиві ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року просить залишити рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Інші відзиви на апеляційні скарги від учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, додаткових рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи, від 22.01.2015 страждає на шизофренію (параноїдна форма, безперервна течія, галюцинаторно-параноїдний синдром, ремісія «С», яскраво виражений змішаний дефект. F 20.00) (т. 1 а.с.а.с. 174 179).

ОСОБА_3 на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 30.12.2015 згідно з розпорядженням №627, свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П`ятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 08.12.2007 за реєстром №3-6614, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого П`ятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 08.12.2007 за реєстром №3-6615, свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою 18.05.2018 за реєстром №3-433, належала квартира АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.а.с. 12, 15, 71, 94 96).

29 жовтня 2015 року ОСОБА_3 видала ОСОБА_1 довіреність, якою уповноважила останню представляти її інтереси у відповідній державній нотаріальній конторі з питань оформлення спадщини та одержання свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 . Довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Медяник В.А. (номер у реєстрі 2097) (т.1 а.с. 219).

07 червня 2018 року між ОСОБА_3 , від імені якої на підставі довіреності від 29.10.2015 діяла ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким останній за 288800,00 грн придбав спірну квартиру. Договір посвідчений П`ятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою (номер у реєстрі 3-467) (т.1 а.с.а.с. 12, 13).

03 червня 2019 року рішенням державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Новотрудівської сільської ради Ковальова С.В. право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру було скасоване (т.1 а.с. 20).

25 червня 2019 року між ОСОБА_3 як засновником та ТОВ «СЕРТЕКС» складено акт приймання-передачі нерухомого майна, за яким останнє прийняло до статутного капіталу спірну квартиру. Право власності ТОВ «СЕРТЕКС» на квартиру зареєстроване державним реєстратором КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради Дворецькою Ю.О. (т.1 а.с.а.с.18, 19, 62 65).

05 липня 2019 року між ТОВ «СЕРТЕКС» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, за яким останній придбав спірну квартиру. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. (номер у реєстрі 324) (т.1 а.с.а.с.14, 18, 59, 60, 85).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю юридичною природою договір купівлі-продажу є двостороннім (взаємним), платним, консенсуальним, каузальним правочином, для якого за загальним правилом властива наявність волі на її укладення власника майна, що відчужується, та його набувача.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За правилами, встановленими частиною 1 статті 232 ЦК, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника i слугує підставою для визнання такого правочину недiйсним. Тобто в основу зловмисної домовленостi покладено умисні дiї представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значения, вiд кого виходила ініціатива здійснити змову вiд представника чи вiд другої сторони правочину.

Головне, що характеризує цей правочин наявнiсть усвiдомленості i волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку вiн представляв. Кваліфікація правочину як вчиненого внаслiдок зловмисної домовленостi, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторiн правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторiн виступають представники; зловмисна домовленість i вчинення правочину з iншою стороною вiдбулися на пiдставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленостi; настали несприятливі наслiдки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок між зловмисною домовленістю i несприятливими наслiдками для особи, яку представляють.

За приписами частин 1, 3 статті 237 ЦК представництвом є правовідносини, в яких одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин вiд імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з iнших підстав, встановлених актами цивільного

законодавства.

Представник не може вчиняти правочин вiд імені особи, яку вiн представляв, у своїх iнтересах або в інтересах іншої особи, представником якої вiн одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших ociб, встановлених законом (частина третя статті 238 ЦК).

Відповідно до статей 244, 245 ЦК представництво, яке ґрунтується на договорi, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій ocoбi для представництва перед третіми особами. Форма довiреностi повинна відповідати формi, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , діючи на підставі довiреностi від 29.10.2015, відчужила за договором купівлі-продажу спірну квартиру. При цьому довіритель ( ОСОБА_3 ) зазначений правочин не схвалювала, грошових коштів вiд продажу своєї квартири не отримувала. ОСОБА_1 як представник ОСОБА_3 за довіреністю вiд 29.10.2015, продаючи квартиру третьої особи ОСОБА_2 , усвідомлювала, що вчиняє правочин всупереч інтересам довiрителя та свідомо допускала настання несприятливих наслiдків для нього.

Зазначені висновки виходять з доказів, наданих сторонами суду під час розгляду справи (або факту їх ненадання).

Так, зміст довіреності від 29.10.2015, свідчить про те, що ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_1 представляти її інтереси виключно з питань оформлення спадщини та одержання свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 .

Решта повноважень (зокрема, право на відчуження квартири) згідно з логіко-граматичним аналізом тексту довіреності, абсолютно пов`язана з метою її видачі оформленням спадщини після смерті ОСОБА_6 , отже має їй відповідати.

Таким чином, укладення ОСОБА_1 оспореного договору купівлі-продажу поза рамками наданих повноважень (оформлення спадщини після смерті ОСОБА_6 ), відбулося з порушенням меж прав представника.

Крім того, безумовним свідченням зазначеного висновку суду є факт неотримання ОСОБА_3 грошових коштів вiд продажу своєї квартири. Доказів протилежного представницями ОСОБА_2 , ОСОБА_1 протягом розгляду справи надано не було.

Крім того, з огляду на приписи частини 1 статті 317 ЦК, за якою власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, під час укладення договору купівлі-продажу волю продавця має бути спрямовано на оплатну передачу новому власникові права володіння, користування та розпоряджання майном, а волю покупця, навпаки, на набуття цих прав. Відсутність будь-якого із згаданих елементів свідчитиме про наявність у природі правочину юридичної вади.

Судом першої інстанції встановлено, що від моменту укладення оспорюваного договору купівлі-продажу ОСОБА_3 мешкала у спірній квартирі, сплачувала за комунальні послуги, одноосібно безперешкодно володіла та користувалася спірним нерухомим майном, що у сукупності з рештою встановлених судом обставин свідчить про відсутність при укладенні договору купівлі-продажу від 07.06.2018 волі сторін, спрямованої саме на відчуження.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10.10.2018 (справа №755/16955/13-ц), від 11.11.2019 №85868730 (справа №496/4851/14-ц), від 21.02.2020 №87793691 (справа №182/3593/17), які відповідно до статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) підлягають урахуванню судом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню, відповідно, залишенню без задоволення заявлений ОСОБА_2 позов, оскільки правочин вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, так як ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_1 представляти її інтереси виключно з питань оформлення спадщини та одержання свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 та зазначений правочин не схвалювала, грошових коштів вiд продажу своєї квартири не отримувала.

Крім того, 11 квітня 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 44 540,80 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності (т. 1 а.с.а.с. 2 7, т. 3 а.с.а.с. 60 63).

04 червня 2020 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3

05 серпня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом третьої особи до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутова А.Г., про визнання договору купівлі-продажу недійсним (т. 1 а.с.а.с. 169 173).

05 квітня 2022 року суд ухвалив рішення, яким позов третьої особи задовольнив, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_2 (т. 4 а.с.а.с. 33 36).

До ухвалення у справі рішення представник ОСОБА_3 повідомив суд про те, що докази понесених витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення.

11 квітня 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 44 540,80 грн. Крім того, третя особа зазначила, що суд під час ухвалення у справі рішення не розв`язав питання щодо відшкодування їй витрат, пов`язаних з проведенням експертного дослідження в сумі 5 000,00 грн.

Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно зі статтею 246 ЦПК якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що більшу частину витрат на професійну правничу допомогу третя особа понесла до ухвалення судом остаточного рішення, про що свідчать пояснення її представника. При цьому згідно з цими поясненнями додана третьою особою до заяви про ухвалення додаткового рішення довідка від 06.04.2022 лише формалізує цей факт.

Доказів поважності причин ненадання квитанцій (інших документів), що підтверджують розмір понесених третьою особою судових витрат до закінчення судових дебатів у справі її представником надано не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки ОСОБА_3 доказів понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі її представником надано не було. При цьому, представник третьої особи не надав суду і доказів, котрі б дозволили визначити конкретну суму витрат, яку третя особа сплатила після ухвалення рішення, зазначивши лише, що вона приблизно дорівнює 5000,00 грн.

Розв`язуючи подану заяву в частині відшкодування решти витрат, суд першої інстанції виходив з такого.

За правилами, встановленими пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 статті 133 ЦПК встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами пунктів 2, 4 частини 3 статті 133 ЦПК встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судом першої інстанції встановлено, що третя особа до ухвалення у справі рішення понесла витрати з проведення оціночно-будівельної експертизи в сумі 5000,00 грн, про що свідчить копії відповідного висновку та розрахункової квитанції від 01.06.2020 №1301-06/1.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність покласти зазначені витрати на відповідачів за позовом третьої особи у рівних частках.

Крім того, 11 квітня 2022 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 51 200,00 грн (адвокатське бюро «Карпенко Олександри» 16 200,00 грн, адвокат Братцева Н.С. 35 000,00 грн).

Судом першої інстанції встановлено, що 20 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності (т. 1 а.с.а.с. 2 7, т. 3 а.с.а.с. 60 63).

04 червня 2020 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3

05 серпня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом третьої особи до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутова А.Г., про визнання договору купівлі-продажу недійсним (т. 1 а.с.а.с. 169 173).

05 квітня 2022 року суд ухвалив рішення, яким позов третьої особи задовольнив, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_2 (т. 4 а.с.а.с. 33 36).

До ухвалення у справі рішення представниця ОСОБА_4 повідомила суд про те, що докази понесених витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення.

11 квітня 2022 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 51 200,00 грн (адвокатське бюро «Карпенко Олександри» 16200,00 грн, адвокат Братцева Н.С. 35 000,00 грн). Крім того, відповідач зазначив, що суд під час ухвалення у справі рішення не розв`язав питання щодо відшкодування йому витрат, пов`язаних з проведенням експертного дослідження в сумі 5000,00 грн.

Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно зі статтею 246 ЦПК якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатським бюро «Карпенко Олександри», відповідач поніс до ухвалення судом остаточного рішення, про що свідчать надані ним меморіальні ордери.

Доказів поважності причин ненадання зазначених ордерів до закінчення судових дебатів у справі відповідачем надано не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатським бюро «Карпенко Олександри», оскільки доказів поважності причин ненадання меморіальних ордерів до закінчення судових дебатів у справі відповідачем надано не було.

За правилами, встановленими частиною 1 статті 133 ЦПК, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

До матеріалів справи та до поданої заяви відповідач додав копії відповідного додатку №1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 13.05.2021, акту приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги від 08.04.2022, довідки від 08.04.2022, згідно з якою відповідач 08.04.2022 сплатив 35 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані відповідачем докази є достатніми для задоволення поданої у справі заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 35 000,00 грн.

Розв`язуючи подану заяву в частині відшкодування решти витрат у сумі 5 000,00 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстави для їх відшкодування відсутні, оскільки ці витрати було понесено відповідачем при підготовці заяв про зустрічне забезпечення позову. Такі заяви судом було відхилено.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на судове рішення від 05.04.2022 року, що на дату вчинення правочину довіреність представника була чинна, представництво за довіреністю не було припиненим чи скасовано, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зміст довіреності від 29.10.2015, свідчить про те, що ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_1 представляти її інтереси виключно з питань оформлення спадщини та одержання свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 .

Решта повноважень (зокрема, право на відчуження квартири) згідно з логіко-граматичним аналізом тексту довіреності, абсолютно пов`язана з метою її видачі оформленням спадщини після смерті ОСОБА_6 , отже має їй відповідати.

Таким чином, укладення ОСОБА_1 оспореного договору купівлі-продажу поза рамками наданих повноважень (оформлення спадщини після смерті ОСОБА_6 ), відбулося з порушенням меж прав представника.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, сторонами було підтверджено, те що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є родичами.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на судове рішення від 05.04.2022 року, що на підтвердження проведених розрахунків між покупцем та представником продавця укладено розписку (а.с.158, т.2), колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначена розписка набрана друкованими засобами (що позбавляє суд ідентифікувати її автора), отримана ОСОБА_1 сума у розмірі 11 тисяч доларів США різниться із сумою зазначеною в договорі купівлі-продажу квартири, продаж якої відбувся за 288800 гривень. Окрім того матеріали справи містять лише копію розписки, так як оригінал був втрачений, що не є належним та допустимим доказом отримання коштів й взагалі позбавляє суд можливості встановити наявність такої розписки.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на судове рішення від 05.04.2022 року, що сторонами по договору було погоджено та визначено всі істотні умови відповідно до чинного законодавства, колегія суддів вважає помилковими та безпідставними, оскільки ОСОБА_1 , діючи на підставі довiреностi від 29.10.2015, відчужила за договором купівлі-продажу спірну квартиру всупереч інтересам довірителя. При цьому довіритель ОСОБА_3 зазначений правочин не схвалювала, грошових коштів вiд продажу своєї квартири не отримувала.

ОСОБА_1 як представник ОСОБА_3 за довіреністю вiд 29.10.2015, продаючи квартиру третьої особи ОСОБА_2 , усвідомлювала, що вчиняє правочин всупереч інтересам довiрителя та свідомо допускала настання несприятливих наслідків для нього.

Крім того, від моменту укладення оспорюваного договору купівлі-продажу ОСОБА_3 мешкала у спірній квартирі, сплачувала за комунальні послуги, одноосібно безперешкодно володіла та користувалася спірним нерухомим майном, що у сукупності з рештою встановлених судом обставин свідчить про відсутність при укладенні договору купівлі-продажу від 07.06.2018 р. волі сторін, спрямованої саме на відчуження.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на судове рішення від 05.04.2022 року, що судом першої інстанції помилково застосовано ст.232 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки правочин вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, так як ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_1 представляти її інтереси виключно з питань оформлення спадщини та одержання свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 та зазначений правочин не схвалювала, грошових коштів вiд продажу своєї квартири не отримувала.

Саме підміна волі довірителя волею представника i слугує підставою для визнання такого правочину недiйсним.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_7 та ОСОБА_1 на додаткове рішення від 18.04 2022 року за заявою ОСОБА_3 щодо стягнення з ОСОБА_7 за заявою ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів не бере до уваги, оскільки в цій частині ОСОБА_3 відмовлено.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_7 та ОСОБА_1 на додаткове рішення від 18.04 2022 року за заявою ОСОБА_3 про безпідставність стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 2500 гривень з кожного, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судові витрати, у разі задоволення позову, покладаються на відповідачів (ст.144 ЦПК України). До судових витрат, в тому числі, належить проведення експертизи (ст.133ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 до ухвалення у справі рішення понесла витрати з проведення оціночно-будівельної експертизи в сумі 5 000,00 грн, про що свідчить копії відповідного висновку та розрахункової квитанції від 01.06.2020 №1301-06/1.

Таким чином, судом першої інстанції цілком правомірно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 компенсацію судових витрат.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 на додаткове судове рішення від 18.04.2022 року за заявою ОСОБА_4 , що ОСОБА_4 не надано доказів понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки до матеріалів справи та до поданої заяви відповідач додав копії договору про надання професійної правничої допомоги від 13 травня 2021 року, копії відповідного додатку №1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 13.05.2021, акту приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги від 08.04.2022, довідки від 08.04.2022, згідно з якою відповідач 08.04.2022 сплатив 35 000,00 грн.

Таким чином, надані відповідачем докази є достатніми для задоволення поданої у справі заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 35 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 на додаткове судове рішення від 18.04.2022 року за заявою ОСОБА_4 , щодо витрат на правничу допомогу адвоката Карпенка О.В. в сумі 16200 гривень, колегія суддів не бере до уваги, оскільки в цій частині ОСОБА_4 відмовлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 на додаткове судове рішення від 18.04.2022 року за заявою ОСОБА_4 щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу, що була надана АБ Карпенко Олександра у сумі 16200 гривень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки витрати на професійну правничу допомогу, надану ОСОБА_8 », відповідач поніс до ухвалення судом остаточного рішення, про що свідчать надані ним меморіальні ордери. Доказів поважності причин ненадання зазначених ордерів до закінчення судових дебатів у справі відповідачем надано не було.

Тому, відсутні підстави для задоволення заяви в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатським бюро «Карпенко Олександри».

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржників зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційних скарг.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року, додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2022 року за заявою ОСОБА_3 та додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2022 року за заявою ОСОБА_4 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова