Справа №760/492/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді - Усатової І.А.

при секретарі - Омелько Г.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць О.А. про визнання договору нікчемним, визнання договору удаваним частково, визнання права власності,

в с т а н о в и в :

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць О.А. про визнання договору нікчемним, визнання договору удаваним частково, визнання права власності.

05.01.2018 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючого суддю визначено Усатову І.А.

26 листопада 2018 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 30 травня 2019 року о 10.00 год.

У підготовче судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шуст С.І. не з`явився. Однак, подав через канцелярію суду ряд клопотань, а саме про приєднання доказів до матеріалів справи, клопотання про судове доручення про допит свідка, клопотання про виклик та допит свідка, клопотання про витребування доказів.

У судові засідання, призначене на 04 вересня 2019 року та 06 листопада 2019 року позивач та її представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи 06 листопада 2019 року. Просили судове засідання без їх участі не проводити.

02 грудня 2019 року суд протокольною ухвалою закрив підготовче судове засідання та призначив справу до судового розгляду на 27 травня 2020 року.

25 травня 2020 року від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке призначено на 27 травня 2024 року у зв`язку з карантином на інший день після завершення періоду обмежувальних протиепідемічних заходів (карантину) в Україні. Судове засідання без участі позивача просила не проводити.

20 жовтня 2020 року від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на 1 (один) місяць, яке призначено на 20 жовтня 2024 року. Просить судове засідання не проводити без її участі.

27 квітня 2021 року в чергове надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи, яке призначене на 27 квітня 2021 року у зв`язку з захворюванням на гостре респіраторне захворювання представника Здрілко Є.Є . Просить судове засідання не проводити без участі її представника.

03.11.2021 від представника ОСОБА_1 - адвоката Здрілко Є.Є. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке призначене на 04 листопада 2021 року, у зв`язку з перебуванням його на лікарняному. Просив судове засідання не проводити без його участі.

У судові засідання призначені на 07 грудня 2022, 29 березня 2023 року позивач та її представник не з`явилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

29.03.2023 від відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнала.

Таким чином, отримуючи судові повістки та будучи повідомлена про час розгляду справи, позивач у судові засідання не з`явилася.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що були вжиті всі визначені законом заходи для повідомлення сторін про розгляд справи.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивач, будучи ініціатором даного судового провадження, обізнана про розгляд справи, правом участі в судових засіданнях не скористалась, не з`являючись до суду та не проявляючи зацікавленості в розгляді справи.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У свою чергу, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків.

Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

У свою чергу вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справи є обов`язком держави.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Водночас, неявки сторін у судові засідання спричиняють затягуванню строків розгляду справи, що є порушенням як положень Цивільного процесуального кодексу України, так і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

За змістом ч.5 ст.223 та п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

У свою чергу, відповідно до п.5 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Тобто, з точки зору закону умовами залишення позовної заяви без розгляду у випадку повторної неявки в судове засідання є ряд чинників, а саме:

- повторна неявка позивача поспіль у судове засідання;

- належне повідомлення позивача про час розгляду справи;

- відсутність поважних причин неявки позивача в судове засідання або неповідомлення їх суду;

- неявка позивача в судове засідання перешкоджає вирішенню спору по суті;

- відсутність заяви позивача про розгляд справи в його відсутності.

Суд враховує, що з точки зору процесуального законодавства суд не зобов`язаний врахувати поважність причин повторної неявки позивача до суду.

Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 22 травня 2019 року в справі №61-36375св18, зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними.

Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача або його представника, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду.

Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи.

Суд визнав явку позивача обов`язковою з метою з`ясування вказаних вище обставин.

Разом з тим позивач не бажає виконувати припис суду, не пояснюючи причини такої бездіяльності.

Суд при цьому виходить з того, що підставою для звернення позивача до суду стало визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Виходячи з обсягу позовних вимог позивача та їх обґрунтування, яке має бути перевірене судом, кількісного складу учасників справи, наявності у позивача та відповідача одного представника у документах, що містяться у матеріалах справи, суперечностей у твердженнях позивача щодо місця її проживання, сумнівів суду, у зв`язку з цим, щодо того чи обізнана позивачка про позов, чи є дійсним її волевиявлення на подачу такого позову, чи її підписи містяться у заявах до суду, розглянути справу за відсутності позивача суд не вбачає можливим.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та невиконання припису суду про обов`язкову участь позивача у судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з цього та викладеного вище, повторних неявок позивача в судові засідання, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду.

Суд при цьому виходить з того, що розглянути справу у відсутності позивача суд позбавлений можливості.

Керуючись ст.ст.49,223, 257 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць О.А. про визнання договору нікчемним, визнання договору удаваним частково, визнання права власностізалишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що згідно ч. 2 ст. 257 ЦПК України, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, особа, позов якої залишено без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: І.А.Усатова