Справа № 487/5175/21
Провадження № 2/487/274/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участі секретаря Трелі Г.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідачів ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 , про витребування майна з чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В:

26.07.2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою до звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння, у якій просила витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та передати ОСОБА_3 холодильник (двокамерний) марки Samsung модель RB33J3000SA/IJA вартістю 13 999,00 грн. пральну машину марки LG (максимальне завантаження 5 кг.) вартістю 9 599,00 грн, а у разі їх відсутності стягнути ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 вартість холодильника та пральної машини в сумі 23 598,00 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що на початку травня 2021 року позивач та її дочка ОСОБА_6 ознайомилися з оголошенням про продаж однокімнатної квартири площею 40,00 кв.м. на 8 поверсі 10-поверховго будинку по АДРЕСА_1 . Згідно оголошення квартира продається разом з побутовою технікою. Власницею квартири є ОСОБА_4 . Під час огляду квартири відповідач ОСОБА_4 зазначила, що квартира продасться разом з побутовою технікою. Зокрема, при купівлі-продажу квартири покупцеві також передасться побутова техніка, а саме: холодильник (двокамерний) марки марки Samsung модель RB33J3000SA/IJA; пральна машина марки LG (максимальне завантаження 5 кг). При цьому відповідачі запевнили позивача, що після укладення Договору купівлі-продажу квартири вони зобов`язуються передати документи на вказану побутову техніку. Позивач та відповідач ОСОБА_4 домовилися про ціну продажу квартири згідно оголошення з урахуванням побутової техніки. Позивач та відповідач ОСОБА_4 уклали у письмовій формі договір про наміри купівлі-продажу квартири у присутності директора Агентства нерухомості «Юрінформ». Під час оформлення цього договору про наміри позивач передала аванс в сумі 27 800,00 грн., що еквівалентно 1000,00 доларів США. 17.05.2021 року позивач та відповідач ОСОБА_4 уклали Договір купівлі-продажу предметом якого є нерухоме майно-квартира за номером АДРЕСА_2 загальною площею 34,9 кв.м,. житловою площею 16,3 кв.м. який посвідчено приватним нотаріусом Горбуровим К.С. Під час укладення договору купівлі-продажу відповідач ОСОБА_4 вмовила позивача дозволити їй з маленькою дитиною та її матір`ю проживати у квартирі до 25.06.2021 року. У зв`язку із зазначеним, у Договір купівлі-продажу від 17.05.2021 року внесено пункт згідно якого продавець - відповідач ОСОБА_4 зобов`язуєшся звільнити квартиру 25.06.2021 року. Факт звільнення квартири та передачі ключів і документів сторони можуть підписати передавальний акт. Після підписання договору купівлі-продажу 17.05.2021 року та реєстрації права власності позивача на квартиру поведінка відповідачів різко змінилася, вони відмовлялися передати ключі від квартири позивачеві, а також відмовлялися впускати позивача у квартиру незважаючи на те, що позивач с власницею цієї квартири. Також відповідачі не відповідали на телефонні дзвінки позивача. Нарешті 22.06.2021 року Відповідачі по телефону повідомили, що квартиру вони звільнили та віддали ключі від квартири. Виявивши відсутність побутової техніки - холодильника та пральної машини у квартирі, за які сплачено грошові кошти. Позивач неодноразово телефонувала відповідачам з вимогою повернути вказану побутову техніку, на що відповідачі відмовилися виконати вимогу позивача про повернення побутової техніки (холодильника та пральної машини). Так як, між позивачем та відповідачами було досягнуто згоди з усіх істотних умов (кількості, асортименту, якості та ціни товару) щодо продажу побутової техніки, з боку позивача умови цієї домовленості виконані у повному обсязі. Незважаючи на вказані обставини відповідачі вирішили забрані майно, яке було ними відчужено згідно домовленості. Отже, позивач має право на захист її порушених прав та витребувати придбане майно, а саме побутову техніку від відповідачів, які незаконно заволоділи таким майном вже після його продажу.

Ухвалою суду від 15.09.2021 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 13.01.2023 закрито підготовче провадження по справі.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що предметом договору купівлі-продажу квартири укладеного між сторонами є тільки квартира, будь-яке інше майно у договорі не зазначено. Відповідачі виконали п. 5 договору купівлі-продажу квартири та звільнили квартиру, виконали всі умови договору.

13.10.2021 року до суду надійшов відзив від відповідачів, у якому зазначили, що предметом договору купівлі-продажу визначено лише квартиру, жодної згадки про інше рухоме або нерухоме майно яке відповідач продала або зобов`язувалася передати після укладання договору купівлі-продажу позивачу немає. Немає такої інформації і в договорі про намір купівлі-продажу квартири від 11.05.2021 року. Зазначили, що вартість спірного майна значно зменшилась за час використання та в оголошенні про продаж квартири не надано перелік побутової техніки, яка продається разом з квартирою, а відтак позивачем не доведено того факту, яка саме побутова техніка продавалася відповідачами разом із квартирою. Під час первісного огляду квартири позивач повідомила відповідача, що не може придбати квартиру та побутову техніку за вказану в оголошенні ціну у зв`язку з відсутністю коштів, тому сторони домовилися про продаж квартири без побутової техніки. Просили відмовити у задоволенні позову в зв`язку з відсутністю предмету та підстав позову.

Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, підтверджується наявними у справі доказами, 11 травня 2021 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір про наміри купівлі-продажу квартири, посвідчений директором Агентства нерухомості «Юрінформ». Згідно договору позивач передала аванс в сумі 27 800,00 грн., що еквівалентно 1000,00 доларів США в якості забезпечення договору купівлі-продажу однокімнатної квартири, загальною площею 34,9 кв.м, житловою площею 16,3 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_3 . В подальшому 17.05.2021 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу (далі Договір), предметом якого є нерухоме майно-квартира за номером АДРЕСА_2 загальною площею 34,9 кв.м, житловою площею 16,3 кв.м., договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.С.

Згідно п. 5 Договору продавець зобов`язується звільнити квартиру, що відчужується 25 червня 2021 року, нести відповідальність за неналежне виконання цього пункту договору також у разі невиконання його іншими особами, які перебуватимуть в цій квартирі.

Відповідно до п.6 Договору сторони у присутності нотаріуса підтверджують, що в них відсутні обставини, які примусили їх укласти цей договір на невигідних умовах, а також те, що вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору і ніяких зауважень, доповнень до цього договору не мають.

Виходячи з підстав та предмету спору, позивачем пред`явлено позов до відповідачів як до власників відчуженого майна, обравши спосіб захисту для відновлення порушеного права шляхом витребування з чужого незаконного володіння відповідачів холодильника марки Samsung модель RB33J3000SA/IJA вартістю 13 999,00 грн. та пральної машини марки LG вартістю 9 599,00 грн.

Разом з тим, відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною четвертою статті 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Матеріали справи не містять доказів придбання позивачем у відповідачів спірного майна, а саме холодильнику двокамерного марки Samsung модель RB33J3000SA/IJA вартістю 13 999,00 грн., пральної машини марки LG вартістю 9 599,00 грн. Також матеріали не містять доказів оплати даного товару. Договір про наміри купівлі-продажу квартири від 11.05.2021 року та договір купівлі-продажу квартири від 17.05.2021 укладені між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 також не містять даних про відчуження спірного майна.

Згідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У пунктах 1-3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) зазначено, що: «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника».

У пунктах 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) зроблено висновок, що «правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частина третя цієї ж статті передбачає самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна».

Виходячи з положень зазначених статей, право витребувати майно з чужого незаконного володіння має лише власник цього майна. Якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову.

На час розгляду справи позивач не надала суду доказів того, що в неї виникло право власності на спірне майно, а саме холодильник двокамерний марки Samsung модель RB33J3000SA/IJA вартістю 13 999,00 грн. та пральну машину марки LG вартістю 9 599,00 грн. у встановленому чинним законодавством порядку.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 158, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 , про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлений 7 квітня 2023 р.

Суддя : Гаврасієнко В.О.