ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/939/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №701/226/22 Категорія: 302000000 Маренюк В.Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.,

за участю секретаря Любченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Черкаси апеляційну скаргу керівника Уманської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Маньківської селищної ради та Державної інспекції архітектури та містобудування України на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 16 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Маньківської селищної ради про визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Маньківської селищної ради Черкаської області від 02 серпня 2005 року №24-26/ІV вирішено надати дозвіл гр. ОСОБА_1 на збір матеріалів попереднього погодження по проекту відведення земельної ділянки площею 130 кв.м. для розміщення торгового павільйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованої по АДРЕСА_1 .

15 червня 2006 року головою Маньківської районної державної адміністрації затверджено акт вибору і обстеження земельної ділянки, що відводиться для установки павільйону по продажу товарів повсякденного попиту приватним підприємцем ОСОБА_1 . Акт складено 18 квітня 2006 року відповідною комісією та встановлено, що вказана земельна ділянка, що відводиться для установки павільйону по продажу товарів повсякденного попиту, відповідає нормам і правилам забудови смт. Маньківка.

Рішенням виконавчого комітету Маньківської селищної ради від 14 вересня 2006 року № 144 «Про надання дозволу на розміщення об`єкту торгівлі», вирішено надати дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_1 дозвіл на розміщення об`єкту торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, при отриманні відповідних дозволів, у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, будівництво вказаного об`єкта торгівлі велось фактично самочинно, внаслідок чого 18.01.2012 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області було винесено припис про усунення порушень в сфері містобудівної діяльності.

28.12.2012 року між Маньківською селищною радою (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки під кадастровим номером :01:002:1148 загальною площею 0,0167га по АДРЕСА_2 , на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, що є власністю Орендаря. Земельна ділянка передана в користування згідно акту прийому-передачі від 28.12.2012 року. Вказаний договір укладено строком на 49 років.

Позивач вказав, що отримати та узгодити всі необхідні дозвільні документи він не мав можливості у зв`язку з відсутністю на той час актуалізованого затвердженого генерального плану забудови території смт. Маньківка.

12.04.2022 року за № 28/06-09 відділом будівництва, архітектури, житлово-комунального господарства, комунального майна виконавчого комітету Маньківської селищної ради Черкаської області надано висновок про відповідність забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації, державним будівельним нормам і правилам, згідно якого об`єкт будівництва громадського будинку з господарськими будівлями та спорудами магазин з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 збудовано самочинно, і лише після вирішення питання про визнання права власності за наявності підстав, з`явиться можливість здачі об`єкта в експлуатацію, і лише після цього можливе проведення державної реєстрації права власності на підставі отриманої декларації про готовність до експлуатації, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами «магазин з офісними приміщеннями» по АДРЕСА_1 , згідно даних технічного паспорта.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 16 травня 2022 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами «магазин з офісними приміщеннями» по АДРЕСА_1 , згідно даних технічного паспорта.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відділ будівництва, архітектури, житлово-комунального господарства, комунального майна виконавчого комітету Маньківської селищної ради Черкаської області прийшов до висновку, що розміщення громадської будівлі магазину з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 , яка збудована самочинно, відповідає положенню містобудівної документації, забудова земельної ділянки відповідає цільовому призначенню. Даним висновком також підтверджено, що забудова відповідає Детальному плану території частини кварталу житлової та громадської забудови. Позивачем було замовлено, оплачено та виконано комплекс відповідних робіт, пов`язаних з оформленням правовстановлюючих документів, однак у зв`язку з наявністю самочинного будівництва відсутня можливість оформлення прав власності на майно іншим шляхом, ніж у судовому порядку, при цьому права інших осіб не порушуються.

Сама земельна ділянку, на якому розташований спірний об`єкт нерухомості, перебуває в оренді у позивача.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, керівник Уманської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Маньківської селищної ради та Державної інспекції архітектури та містобудування України оскаржив його в апеляційному порядку та зазначив, що рішення суду є незаконним, ухваленим з недотриманням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом у своєму рішенні помилково зроблено висновок, що з метою поступового поетапного оформлення права власності на майно ще 01.03.2011 року між Маньківською селищною радою та ОСОБА_1 укладався договір оренди землі площею 0,012 га.

В даному випадку судом невірно ототожнено оформлення належним чином права користування землею із правом власності на будівлю. Адже узаконення договірних відносин на земельну ділянку не має ніякого відношення до поетапного оформлення права власності на будівлю. Належним оформленням права власності на майно є дозвіл на виконання будівельних робіт, декларація про початок виконання робіт, декларація про готовність об`єкта до експлуатації.

Крім того, як зазначено у спірному судовому рішенні, з метою оформлення права власності на вказане нерухоме майно, з усіма наявними документами позивач звернувся до відділу будівництва, архітектури, житлово-комунального господарства, комунального майна виконавчого комітету Маньківської селищної ради Черкаської області.

Дане твердження суду є безпідставним, оскільки матеріали справи такого звернення не містять.

При цьому визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо в прийняті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Вказане відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постановах від 25.08.2020 року у справі №760/21223/17-ц та від 18.04.2019 року у справі №306/2140/17.

Отже, судом не з`ясовано, чи звертався позивач до компетентного органу щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованої нежитлової будівлі та чи дотримано містобудівне законодавство при її будівництві.

Суд не переконався у тому, що нежитлова будівля побудована у межах земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності. Також суд не врахував, що для визнання права власності на будівлі необхідно дотримання не лише земельних, а й архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших чинних законодавчих норм. Висновки санітарно-епідеміологічної служби, екологічної інспекції, державної служби України з надзвичайних ситуацій у матеріалах справи відсутні.

Також судом не надано оцінки тому факту, що магазин з офісними приміщеннями в АДРЕСА_1 за технічними характеристиками має всі ознаки капітальної будівлі, яка збудована у 1998 році.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що будівництво є самочинним, а тому відсутня потреба у попередньому зверненні до інспекції архітектури та містобудування, адже відповідний державний орган інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області вже визначила попередньо факт самочинного будівництва, винесла відповідний припис з вимогами оформлення прав власності на самочинно збудоване майно у судовому порядку.

Зазначає, що суб`єктний склад у справі є належним, оскільки спірна земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади селища Маньківка, Черкаської області.

Крім того, звернуто увагу, що доказів порушення зведеною будівлею суспільних інтересів або прав інших осіб, державі або суспільству матеріали справи та доводи прокурора не містять. Дії прокурора опосередковано направленні на позбавлення як права власності позивача, так і на завдання шкоди державі в особі органу місцевого самоврядування, а саме це призведе до позбавлення надходжень коштів до бюджету як від сплати податку на нерухоме майно, так і орендної плати за землю.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції рішенням Маньківської селищної ради Черкаської області від 02 серпня 2005 року №24-26/ІV надано дозвіл ОСОБА_1 на збір матеріалів попереднього погодження по проекту відведення земельної ділянки площею 130 кв.м. для розміщення торгового павільйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованої по АДРЕСА_1 .

15 червня 2006 року головою Маньківської районної державної адміністрації затверджено акт вибору і обстеження земельної ділянки, що відводиться для установки павільйону по продажу товарів повсякденного попиту приватним підприємцем ОСОБА_1 . Даний акт складено 18 квітня 2006 року відповідною комісією, та встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 , що відводиться для установки павільйону по продажу товарів повсякденного попиту, відповідає нормам і правилам забудови смт. Маньківка.

Рішенням виконавчого комітету Маньківської селищної ради від 14 вересня 2006 року № 144 «Про надання дозволу на розміщення об`єкту торгівлі», вирішено надати дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_1 дозвіл на розміщення об`єкту торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, при отриманні відповідних дозволів, у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 .

18.01.2012 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області було винесено припис про усунення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. Зокрема, було встановлено, що будівництво магазину товарів повсякденного попиту та кафе здійснено без дозволу на виконання будівельних робіт, будівля експлуатується без прийняття в експлуатацію та поставлено вимогу оформити правову та технічну документацію, надати довідку про вартість. Також, 18.01.2012 року вказаною інспекцією винесено постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 522 в сумі 300,00 грн., постанову № 521 в сумі 1500,00 грн., постанову № 520 в сумі 1073,00 грн., постанову № 519 в сумі 850,00 грн. Вказані суми штрафів позивачем було сплачено, тобто його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, встановлено, що будівля експлуатується без прийняття в експлуатацію, будівництво здійснено без дозволу на виконання будівельних робіт, тобто самочинно.

01.03.2011 року між Маньківською селищною радою та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі. Зокрема, передано в оренду строком на 1 рік земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 0,012га.

01.03.2012 року між Маньківською селищною радою та ОСОБА_1 було знову укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 1 рік. Земельна ділянка передана в користування згідно акту прийому-передачі від 01.03.2012 року.

28.12.2012 року між Маньківською селищною радою (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки під кадастровим номером :01:002:1148 загальною площею 0,0167га по АДРЕСА_2 , на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, що є власністю Орендаря. Земельна ділянка передана в користування згідно акту прийому-передачі від 28.12.2012 року. Вказаний договір укладено строком на 49 років.

Згідно з вимогами п.14 вказаного договору оренди, земельна ділянка передається для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, за умовами п.18 даного договору, передача земельної ділянки в оренду здійснюється з розробленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому організація розроблення вказаного проекту і витрати, пов`язані з цим, покладено на Орендаря.

Позивачем було замовлено проведення робіт з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0167га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, які виконано ПП «Земекспертцентр».

Рішенням Маньківської селищної ради від 14.12.2012 року №27-16/VI затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,0167 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Після цього, право оренди зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 10625441 від 10.10.2013.

З метою подальшого оформлення прав власності, у зв`язку з вимогами щодо оформлення прав на будівлю, було замовлено виконання інженерно-геодезичних робіт по виготовленню топоплану для магазину по АДРЕСА_1 , які виконано у формі Звіту про виконання інженерно-геодезичних робіт ПП ОСОБА_2 .

Також, було замовлено попередні планувальні рішення розташування магазину по АДРЕСА_1 , виконані ПП ОСОБА_3 .

Рішенням Маньківської селищної ради від 04 жовтня 2019 року №40-25/VІІ вирішено розробити проект детального плану території частини кварталу житлової та громадської забудови, яка прилягає до АДРЕСА_1 з метою реконструкції існуючого магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » шляхом улаштування прибудови в смт. Маньківка Черкаської області (п.1 даного Рішення).

Замовником розроблення містобудівної документації, визначеної в п.1, визначено виконавчий комітет Маньківської селищної ради (п.2 даного Рішення).

Фінансування робіт з розроблення проекту детального плану території вирішено провести за рахунок гр. ОСОБА_1 (п.3 даного Рішення).

Після цього, позивачем було профінансовано роботи з розроблення проекту детального плану території та ПП ОСОБА_3 виготовлено детальний план території частини кварталу житлової та громадської забудови для розміщення магазину з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 .

Рішенням Маньківської селищної ради від 23 грудня 2020 року №3-101/VІІІ «Про затвердження детального плану території частини кварталу житлової та громадської забудови для розміщення магазину з офісними приміщеннями розташовану на території Маньківської селищної ради по АДРЕСА_1 », вирішено затвердити детальний план території окремої земельної ділянки під розміщення магазину з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 з основними техніко-економічними показниками. Також вирішено передати затверджений детальний план території на зберігання в відділ архітектури та містобудування Маньківської райдержадміністрації, як невід`ємну частину генерального плану смт. Маньківка.

Після цього, було замовлено виконання інженерно-геодезичних робіт по виготовленню топоплану для магазину по АДРЕСА_1 , які виконано у формі Звіту про виконання інженерно-геодезичних робіт ПП ОСОБА_2 у масштабі М 1:500.

Наказом відділу будівництва, архітектури, житлово-комунального господарства, комунального майна виконавчого комітету Маньківської селищної ради від 14.05.2021 за №6 присвоєно об`єкту будівництва «Будівництво магазину з офісними приміщеннями», який проектується на земельній ділянці площею 0,0167 га з кадастровим номером :01:002:1148, яка перебуває у користуванні гр. ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (дата державної реєстрації 25.09.2013, номер запису: 2809360), адресу будівництва: АДРЕСА_1 .

Наказом відділу будівництва, архітектури, житлово-комунального господарства, комунального майна виконавчого комітету Маньківської селищної ради від 20.05.2021 за № 8 затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва «Будівництво магазину з офісними приміщеннями» по АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що будівництво було здійснено самочинно, оскільки у свій час отримати та узгодити всі необхідні дозвільні документи позивач не мав можливості у зв`язку з відсутністю на той час актуалізованого затвердженого генерального плану забудови території смт. Маньківка, який тривалий час знаходився на різного роду розроблювальних та погоджувальних процесах. Позивачем здійснювались будівельні роботи на земельній ділянці, яка була і є у його користуванні. Генеральний план смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, затверджено Рішенням Маньківської селищної ради від 21.08.2020 р. №48-2/VІІ. На той час позивачем вже було збудовано будівлю та проведено оздоблювальні роботи.

21.01.2022 року на замовлення позивача приватним підприємством «Уманський центр технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами «Магазин з офісними приміщеннями» по АДРЕСА_1 .

Згідно даних характеристики на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, зазначених у технічному паспорті, будівлі значаться 1998 рік спорудження, навіс - 2012 року.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 стверджував, що з метою оформлення прав власності на нерухоме майно, з усіма наявними документами він звернувся до відділу будівництва, архітектури, житлово-комунального господарства, комунального майна виконавчого комітету Маньківської селищної ради Черкаської області.

12.04.2022 року за № 28/06-09 відділом будівництва, архітектури, житлово-комунального господарства, комунального майна виконавчого комітету Маньківської селищної ради Черкаської області надано висновок про відповідність забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації, державним будівельним нормам і правилам.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У частині четвертій статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Нормативно регламентованим є право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У пункті 45 постанови від 23 червня 2020 року у справі 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).

Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною другою статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку № 461.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 461 прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I-III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач звертався до органів державного архітектурно-будівельного контролю із заявою про готовність до експлуатації об`єкта, про прийняття в експлуатацію самочинно побудованого нежитлового приміщення (магазину) по АДРЕСА_1 .

Відповідно до 19-21 Порядку № 461 у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) у спосіб, відповідно до якого були подані документи, з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Матеріали справи не містять письмових обґрунтувань органу державного архітектурно-будівельного контролю відмови у прийнятті в експлуатацію вказаного об`єкта.

Отже, як вірно зазначено прокурором в поданій апеляційній скарзі, що матеріали справи не містять звернення ОСОБА_1 до органів державного архітектурно-будівельного контролю про прийняття забудови до експлуатації, відмови щодо прийняття такого об`єкта до експлуатації.

Крім того, слід зауважити, що суд не може підміняти собою орган, який вирішує питання реєстрації будівельної діяльності.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Технічне обстеження проводиться суб`єктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із Законом України Про архітектурну діяльність одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою - підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат (далі - виконавці).

Позивачем надано витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 14.04.2022 року виконаного ФОП ОСОБА_4 , у якому експерт з обстеження будівель та споруд дійшов позитивного висновку щодо об`єкта огляду.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що такий висновок необхідний при наявності рішення суду про визнання права власності на самочинне будівництво.

Наразі, матеріали справи не містять доказів того, що орган державного архітектурно-будівельного контролю відмовив у прийнятті в експлуатацію спірного об`єкту.

При цьому, наданий висновок про відповідність забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації, державним будівельним нормам і правилам від 12.04.2022 №28/06-09 не є відмовою органу ДАБК в прийнятті об`єкта в експлуатацію, а тому задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність підстав для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості, оскільки визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнятий до експлуатації, за відсутності відомостей про його відповідність вимогам державних будівельних норм, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Подібні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19, а також постановах Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 760/21223/17-ц, від 28 лютого 2023 року у справі № 466/6895/19.

Також, зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що ним розпочато здійснення самочинного будівництва після 2005 року, водночас відповідно до інформації, яка міститься в технічному паспорті на громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами «магазин з офісними приміщеннями» по АДРЕСА_1 , побудова об`єктів датується 1998 роком і лише навіс побудовано у 2012 році (а.с. 99).

Крім того, за відсутності відомостей щодо прийняття в установленому законом порядку до експлуатації зазначеного об`єкту нерухомості, суд першої інстанції не залучив до участі у розгляді справи Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, на яку покладено повноваження прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності.

Дані висновки суду викладені у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2020 року

у справі № 2-1885/2011 (провадження № 61-10167св18).

Щодо участі прокуратури в інтересах держави в особі Маньківської селищної ради та Державної інспекції архітектури та містобудування України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 05.06.2019 у справі № 3-234/2018(3058/18) підкреслив те, що орган законодавчої влади відповідно до ч. 2 ст. 131, п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України визначив лише організацію та порядок діяльності прокуратури, а тому повноваження прокуратури, у тому числі щодо представництва інтересів держави в суді, встановлені Основним Законом, не можуть бути передані законом будь-яким іншим державним органам.

Так, згідно зі ст. 5 Закону України «Про прокуратуру» функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами, делегування функцій прокуратури, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

Конституційний Суд України також зазначив, що стосовно повноваження прокуратури щодо представництва інтересів держави в суді в Основному Законі міститься застереження: «у виключних випадках і в порядку, що визначені законом». Про такі випадки йдеться, зокрема, у ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», згідно з якою прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац перший).

Отже, Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що органи прокуратури є конституційно визначеним державним органом, який має конституційні повноваження щодо представництва інтересів держави в суді.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 наголосив, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

При цьому, пунктом 3 ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що під час здійснення представництва інтересів держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи.

Таким чином, наведені вище норми законів та рішення Конституційного Суду України, надають прокуророві право з метою захисту інтересів порушених держави, що залишилися незахищеними унаслідок бездіяльності компетентних органів, ініціювати перегляд судових рішень у справах за позовами інших осіб, розглянутих без участі прокурора.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 р. у справі № 587/430/16-ц також виклала правовий висновок, згідно якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, а також у разі його відсутності. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Отже, нормами діючого законодавства передбачена можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках, а саме, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; а також у разі відсутності такого органу.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

У даному випадку, приймаючи до уваги наявні порушення інтересів держави, які полягають в порушенні законності у сфері землекористування та державного архітектурно-будівельного контролю. Експлуатація самочинно збудованого об`єкта на землях комунальної власності за відсутності державного архітектурно-будівельного контролю нівелює роль цілої системи органів державної влади та контролю, які здійснюють повноваження у цій сфері та покликані забезпечувати відповідність забудови вимогам закону. Відсутність висновків компетентних органів, які б підтверджували додержання позивачем при будівництві архітектурних, екологічних, санітарних, протипожежних та іншим норм, ставить під загрозу надійність та безпечність експлуатації самочинно збудованого магазину, створює небезпеку для життя та здоров`я необмеженого кола осіб, які безпосередньо знаходяться в будівлі магазину або перебувають в безпосередній близькості від нього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/ 2385/18 виклала правовий висновок про те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

В свою чергу, бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, відповідно до якого сам факт незвернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Як вбачається з матеріалів справи вбачається, що Маньківська селищна рада брала участь у розгляді справи у суді першої інстанції, при цьому проти задоволення позову не заперечувала та була обізнана про результати розгляду справи, заходів щодо оскарження рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 16.05.2022 селищною радою не вжито.

На виконання частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» заступник керівника Уманської окружної прокуратури повідомив Маньківську селищну раду і Державну інспекцію архітектури та містобудування України, що звертатиметься до суду з позовом в інтересах держави в особі Маньківської селищної ради та Державної інспекції архітектури та містобудування України, що підтверджується листами від 12 травня 2023 року № 53/3-374вих23 та від 12 травня 2023 року № 53/3-375вих23, копії яких містяться в матеріалах справи.

Тобто керівник Уманської окружної прокуратури належним чином обґрунтував підстави представництва інтересів держави в суді та подав апеляційну скаргу з дотриманням норм статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України.

Вказані висновки суду узгоджуються із висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 308/360/20.

Отже, за результатами розгляду справи, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, позивач не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини 13 статі 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, витрати понесені прокурором у зв`язку із сплатою судового збору за подання апеляційної скарги підлягають компенсації за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу керівника Уманської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Маньківської селищної ради та Державної інспекції архітектури та містобудування України задовольнити.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 16 травня 2022 рокускасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Маньківської селищної ради про визнання права власності на майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 1650, 00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 червня 2023 року.

Судді: