КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року

м. Київ

справа №758/449/21

провадження №22-ц/824/6701/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року у складі судді Ковбасюк О.О.

та на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року у складі судді Ковбасюк О.О.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з указаним позовом, в якому просила звільнити її від сплати заборгованості по аліментах за період з 25 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року на загальну суму 67 623,73 грн на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за судовим наказом Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року у справі №758/1266/18; зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі судового наказу на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 до розміру 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з наказом Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року, виданим у справі №758/1266/18, з позивача стягувались аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного судового наказу Шевченківським районним відділом Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження №63015059.

Позивач зазначила, що виконувала судовий наказ добровільно, шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок в банківській установі, відкритий відповідачем ОСОБА_2 , і такі платежі на картковий рахунок, зазначений в квитанціях про сплату аліментів, здійснювалися саме за погодженням з батьком.

Водночас, державним виконавцем під час здійснення перерахунку по заборгованості за аліментами не було взято до уваги квитанції про сплату аліментів, оскільки згідно виконавчого документа №758/1266/18 від 16 лютого 2018 року, виданого Подільським районним судом м. Києва, стягувачем у ньому зазначено ОСОБА_2 , а в квитанціях отримувачем зазначений ОСОБА_4 .

Згідно проведеного державним виконавцем перерахунку від 18 грудня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів за період з 25 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року становить 77 358,38 грн.

Крім того, позивач зазначала, що за період з 25 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року сума перерахованих аліментів на виконання судового наказу склала 32 599,05 грн.

Зауважувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народився син та з 30 жовтня 2017 року вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тимчасово втративши працездатність, та єдиним її джерелом доходу була соціальна допомога при народженні дитини, з якої утримання аліментів не провадилось.

Уважала, що у період коли вона отримувала допомогу по безробіттю з 14 червня 2018 року по 14 червня 2019 року, обґрунтованими є аліменти у розмірі 1/4 частини від отриманої допомоги, виходячи із отриманих сум за ІІІ квартал 2018 року та за IV квартал 2018 року, за І та ІІ квартали 2019 року.

На підставі викладеного, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах за період з 25 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року на загальну суму 67 623,73 грн на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за судовим наказом, виданим Подільським районним судом міста Києва 16 лютого 2018 року у справі №758/1266/18.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

15 лютого 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Поддимай А.Б. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та зменшення розміру аліментів задоволено частково, проте не вирішено заяву представника відповідача про розподіл судових витрат.

Зазначив, що 06 лютого 2022 року ним було подано клопотання щодо покладення на позивача витрат на правову допомогу, понесених відповідачем відповідно до доданих підтверджуючих документів на суму 24 750 грн.

Посилався на те, що дана сума утворилась у зв'язку із тим, що судова справа слухалась протягом 2 років із великою кількістю перенесених судових засідань та підготованих документів.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року в ухваленні додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 21 лютого 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах скасувати, в іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Вважає рішення в оскаржуваній частині безпідставним, необґрунтованим та таким, що суперечить нормам матеріального і процесуального права, при винесенні якого судом першої інстанції було порушено частину першу статті 3 Конвенції про права дитини, де зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Вказує, що суд першої інстанції керувався своїм внутрішнім переконанням та інтересами позивача.

Наголошує на тому, що суд не повинен був розглядати та оцінювати дії щодо порядку проведення розрахунків державним виконавцем в довідці №63015059/18 від 18 грудня 2020 року, адже дана справа за предметом спору, змістом позовних вимог, учасниками справи та характером спірних правовідносин відноситься до категорії справ, що виникають із сімейних правовідносин, а не до категорії справ про адміністративні правопорушення.

Зазначає, що твердження позивача щодо її перебування з 30 жовтня 2017 року у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв`язку з чим вона тимчасово втратила працездатність, спростовуються доказами поданими самим позивачем.

На думку апелянта, враховуючи приписи статті 182 СК України, суд повинен був при винесенні оскаржуваного рішення не обмежуватись розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення в нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Однак, суд не дослідив докази надані відповідачем щодо купівлі-продажу автомобілю, наявності нерухомого майна у власності, подорожі за кордон на відпочинок та не надав їм відповідну оцінку у контексті начебто скрутного матеріального становища позивача.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 17 березня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 направив на електронну адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, понесені останнім на професійну правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 12 375 грн.

Вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та такою, що суперечить фактичним обставинам та нормам процесуального права.

Зауважує, що враховуючи той факт, що у задоволенні вимог позивача частково відмовлено, тому відповідач має право на часткове відшкодування понесених ним витрат на професійну правничу допомогу пропорційно відмовленим позовним вимогам, адже він змушений був нести витрати для захисту своїх прав та законних інтересів.

07 березня 2023 року на електронну адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_5 , в якому остання зазначає, що апеляційну скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

17 березня 2023 року та 22 березня 2023 року апеляційним судом отримано доповнення до апеляційної скарги щодо орієнтовного розрахунку судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22 000 грн, а також 1 362 грн судового збору та письмові пояснення на відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_3 , в яких останній, зокрема, зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки в основу рішення покладено неправильний рахунок позивача та наведено свій розрахунок.

Вказано також, що розрахунок державного виконавця є частково некоректним, з огляду на те, що позивач отримувала дохід, окрім допомоги по народженню дитини, а кошти, перераховані ОСОБА_1 добровільно на розрахунковий рахунок дитини ОСОБА_4 , сплачені на додаткові витрати дитини, а не в рахунок сплати аліментів.

07 квітня 2023 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

10 квітня 2023 року на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи з підстав перебування в іншому судовому засіданні в Козелецькому районному суді Чернігівської області по справі №754/6614/22, на підтвердження чого адвокат долучив до клопотання роздруківку з сайту Судова влада/Стан розгляду справ.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до статті 372 ЦПК суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ОСОБА_3 , як представник відповідача ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про розгляд справи, призначений на 11 квітня 2023 року о 14:50, про що, зокрема, особисто зазначив у клопотанні про відкладення розгляду справи.

Спір у даній справі стосується аліментів на дитину та розгляд справи триває з січня 2021 року.

Таким чином, зважаючи на предмет спору та у зв`язку з тривалим розглядом цієї справи, докладним викладенням письмово доводів та заперечень сторони відповідача, а також беручи до уваги, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, колегія вважає, що клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки адвокатом жодним чином не обґрунтовано причини надання переваги участі у судовому засіданні в іншій справі. Окрім того, ОСОБА_2 , будучи адвокатом, не був позбавлений можливості прибути в судове засідання особисто або скористатися послугами іншого адвоката.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа у судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не сповістила, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість прийнятих рішення та ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга на ухвалу суду підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року оскаржується в апеляційному порядку лише в частині задоволених позовних вимог про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів, а тому в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тимчасово втративши працездатність, та отримувала соціальну допомогу, у зв`язку з чим її матеріальне становище значно змінилося.

Позивач за період розрахованої їй заборгованості зі сплати аліментів отримувала соціальну допомогу на дитину до досягнення нею трирічного віку, а у період з 14 червня 2018 року по 14 червня 2019 року отримувала допомогу по безробіттю.

Ураховуючи вид та розмір доходу позивача, суд уважав за можливе звільнити позивача частково від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла за період з січня по червень 2018 року, з липня по грудень 2019 року, за січень 2020 року, до розміру 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а у період з 14 червня 2018 року по 14 червня 2019 року - до розміру 1/4 частини від отриманого доходу.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом установлено, що 16 лютого 2018 року Подільським районним судом м. Києва видано судовий наказ у справі №758/1266/18, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного судового наказу державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №63015059.

Згідно довідки-розрахунку, складеної 18 грудня 2020 року державним виконавцем Шевченківського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андросович Н.В., розмір заборгованості по сплаті аліментів за період з 25 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року становить 77 358,38 грн.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

За змістом статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно зі статтею 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати.

Аліментні правовідносини існують тривалий час, тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Правилами частини четвертої статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до положень частини другої статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно пункту 22 постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд у випадках, передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.

З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Звертаючись до суду з вимогою про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, ОСОБА_1 посилалася на те, що сплачувала аліменти у добровільному порядку за період з 25 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року, що підтверджується квитанціями про оплату, однак державним виконавцем не було враховано відповідні платежі у рахунок сплати аліментів, а також на те, що перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тимчасово втративши працездатність, та отримувала соціальну допомогу, у зв`язку з чим її матеріальне становище значно змінилося.

Як убачається з матеріалів справи, у неповнолітнього ОСОБА_4 відкритий картковий рахунок, він має свою картку «Юніор» в АТ КБ «ПриватБанк», на цю картку ОСОБА_1 здійснювала перерахування аліментів з призначенням платежу «аліменти на неповнолітнього ОСОБА_4 » та місяць, за який їх сплачено.

Відповідно до положень статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що перераховані позивачем кошти з 25 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року у розмірі 23 844 грн є платежами, що здійснені в рахунок сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Отже, безпідставними є доводи сторони відповідача, що вказані грошові кошти були сплачені ОСОБА_1 в якості додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_4 , оскільки кошти зараховувались на розрахунковий рахунок дитини з призначенням платежу «аліменти на неповнолітнього ОСОБА_4 », доказів того, що у позивача перед відповідачем наявні зобов`язання по сплаті додаткових витрат на дитину стороною відповідача не надано.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем додатково сплачено заборгованість по аліментах за 2018-2020 роки у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, у сумі 8 755,05 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09 вересня 2017 року, виданого Солом`янським районним у м. Києві відділом ДРАЦС ГТУ юстиції у м. Києві, ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 народився син ОСОБА_6 .

Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом 25 листопада 2020 року, наданих ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДПС у м. Києві, вбачається, що єдиним джерелом доходу позивачки у І та ІІ кварталі 2018 року, ІІІ та ІV кварталі 2019 року, І кварталі (січень) 2020 року, була соціальна допомога при народженні дитини.

Відображені у відомості суми за 2018, 2019, 2020 роки, які зазначені у розмірі 2 580 грн, є соціальною допомогою, що виплачується по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

З 14 червня 2018 року по 14 червня 2019 року позивач була зареєстрована як безробітна у Подільській районній філії Київського міського центру зайнятості та у визначений період отримувала допомогу по безробіттю.

За змістом частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Також, відповідно до статті 81 Сімейного кодексу України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини першої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержав за час, протягом якого не провадилось їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Відповідно до підпунктів 4, 10, 12 пункту 12 Постанови Кабінету Міністрів України №146 від 26 лютого 1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» утримання аліментів не провадиться з допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами , одноразової допомоги при народженні дитини, допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Як установлено судом, позивачка за період розрахованої їй заборгованості зі сплати аліментів отримувала соціальну допомогу за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а у період з 14 червня 2018 року по 14 червня 2019 року отримувала допомогу по безробіттю.

Разом з тим, державний виконавець нараховував заборгованість за аліментами у вказані періоди, виходячи із середньої заробітної плати штатного працівника для даної місцевості.

Як зазначено вище, згідно розрахунку заборгованості борг позивачки за період з 25 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року становить 77 358,38 грн.

Таким чином, зважаючи на викладені обставини та беручи до уваги вид та розмір доходу позивача, ОСОБА_1 підлягає частковому звільненню від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла за період з січня по червень 2018 року, з липня по грудень 2019 року, за січень 2020 року, до розміру 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а у період з 14 червня 2018 року по 14 червня 2019 року - до розміру 1/4 частини від отриманого доходу.

У зв`язку з викладеним, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за період з 25 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року позивач має бути звільнена частково від сплати заборгованості за аліментами, нарахованої державним виконавцем згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 18 грудня 2020 року на суму 43 779 грн, що становить різницю між нарахованою сумою заборгованості за вказаний період та сумою 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за той же період, сумою, отриманою як допомогу по безробіттю з 14 червня 2018 року по 14 червня 2019 року, у розмірі 1/4 від отриманої допомоги.

Отже, розмір часткового звільнення позивача від сплати заборгованості за вказаний період становить 67 623,73 грн (23 844 грн - платежі, здійснені в рахунок сплати аліментів + 43 779 грн), а загальна сума заборгованості до сплати - 9 734,65 грн, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Неправильність проведеного розрахунку заборгованості по аліментам відповідачем не доведено та не спростовано належними і допустимими доказами.

При цьому, відповідач як в суді першої, так і апеляційної інстанції не надав належних та допустимих доказів на підтвердження його заперечень щодо позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду в оскаржуваній частині постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування колегія суддів не вбачає.

Щодо оскарження ухвали про відмову в ухваленні додаткового рішення.

15 лютого 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Поддимай А.Б. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правову допомогу

У заяві посилався на те, що сума витрат на правову допомогу у розмірі 24 750 грн утворилася у зв`язку з тим, що судова справа слухалась протягом 2 років з великою кількістю відкладених судових засідань та підготовлених документів.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року в ухваленні додаткового рішення відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду частково задоволено саме позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , тоді як вимоги відповідача ОСОБА_2 окремо цим судовим рішенням не вирішувались.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що 06 червня 2022 року представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду заяву щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у розмірі 24 750 грн, до якої долучив Акт здачі-приймання наданої правової допомоги згідно з Договором про надання правової допомоги від 25 лютого 2021 року.

Згідно Акту здачі-приймання наданої правової допомоги згідно з Договором про надання правової допомоги від 25 лютого 2021 року виконавцем надана наступна правова допомога:

- первинна консультація клієнта щодо перспектив справи та аналіз зібраних документів на достатність підготовки та подачі зустрічної позовної заяви та відзиву на позовну заяву - 3,5 год., 5 250 грн;

- підготовка та направлення адвокатського запиту до Головного сервісного центру МВС України - 1,5 год. 2 250 грн;

- підготовка та направлення адвокатського запиту до Державної прикордонної служби - 1,5 год., 2 250 грн;

- підготовка та направлення до суду відзиву на позовну заяву - 4,5 год., 6 750 грн;

- участь у судовому засіданні 07 квітня 2021 року - 1 год., 1 500 грн;

- підготовка клопотання про витребування доказів - 0,5 год., 750 грн;

- підготовка та направлення до суду та сторонам письмових пояснень на відповідь на відзив - 2 год., 3 000грн;

- участь у судовому засіданні 22 липня 2021 року - 2 год., 3 000 грн.

Як зазначено вище, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах за період з 25 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року на загальну суму 67 623,73 грн на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за судовим наказом, виданим Подільським районним судом міста Києва 16 лютого 2018 року у справі №758/1266/18.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Згідно з положеннями частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина восьма, дев'ята статті 139 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Таким чином, розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (Правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01 вересня 2020 року у справі №640/6209/19).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, зважаючи на подання представником відповідача ОСОБА_3 відповідної заяви про стягнення витрат на правничу допомогу з позивача на користь відповідача у передбачений законом спосіб, а також на задоволення позовних вимог частково, виходячи з обсягу наданих адвокатом послуг під час розгляду справи, фактично затрачений ним час, враховуючи предмет спору, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія доходить висновку про обґрунтованість судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Отже, колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що оскільки рішенням суду частково задоволено саме позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , тоді як вимоги відповідача ОСОБА_2 окремо цим судовим рішенням не вирішувалися, підстави для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу відсутні, є помилковим та необґрунтованим, оскільки вимогами статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ураховуючи зазначене, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали були порушені норми процесуального права, що є безумовною підставою для скасування ухвали суду відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України

З огляду на викладені обставини, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року в частині звільнення від сплати заборгованості по аліментам - залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «11» квітня 2023 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик