Справа № 149/1501/22
Провадження № 22-з/801/62/23
Головуючий у суді 1-ї інстанції
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 рокуСправа № 149/1501/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

за участю секретаря судового засідання: Ковальчук О. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Ю. Ес. Ай.»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 заяву адвоката Василенко Анни Володимирівни в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат,

встановив:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Ю. Ес. Ай.» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхового відшкодування та моральної шкоди.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 01 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 30 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 01 листопада 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю. Ес. Ай» на користь ОСОБА_1 120 856,39 грн страхового відшкодування майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю. Ес. Ай» на користь ОСОБА_1 судові витрати: 1220,40 грн судового збору за подання позовної заяви, 983,70 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: 20,22 грн судового збору за подання позовної заяви, 16,30 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позовних вимог відмовлено.

03 квітня 2023 року адвокат Василенко А. В. в інтересах ОСОБА_2 подала заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат.

Заява мотивована тим, що 23 грудня 2022 року ОСОБА_2 уклав договір про надання правничої допомоги з адвокатським об`єднанням «АННВАНТА». Факт надання правничої допомоги, розмір та оплата її вартості підтверджується актом виконаних робіт від 03 квітня 2023 року, рахунком-фактурою № АН-0000006 від 03 квітня 2023 року та квитанцією № 0.0..1 від 03 квітня 2023 року.

Указує, що ОСОБА_2 також були понесені такі витрати пов`язані з розглядом справи:

-судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 152 грн та комісія банку у розмірі 49,80 грн;

-оплата судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 10 754,10 грн та комісія банку у розмірі 107,54 грн;

-поштові витрати у розмірі 222,99 грн;

-витрати пов`язані з прибуттям до суду (витрати на пальне) у розмірі 8 390,59 грн.

Ураховуючи викладене, адвокат Василенко А. В. просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 27 000 грн витрат на професійну правничу допомогу; 4 201,80 грн судового збору; 222,99 грн поштових витрат та 8 390,59 грн витрат пов`язаних з прибуттям до суду (паливно-мастильні матеріали).

В судовому засіданні ОСОБА_2 заяву підтримав з викладених у ній підстав, а також надав відповідні пояснення.

Позивач ОСОБА_1 та його представник заперечили проти задоволення заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до їх розгляду.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Цивільно-процесуальне законодавство окреслило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ОСОБА_1 не надав суду аргументованого клопотання про зменшення судових витрат на оплату правничої допомоги, а подані представником останнього заперечення не містять належних доводів про неспівмірність витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Верховний Суд у своїй постанові від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц дійшов висновку, що:

«саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони».

Матеріалами справи встановлено, що під час розгляду указаної справи до закінчення судових дебатів представник відповідача - адвокат Василенко А. В. зробила відповідну заяву про відшкодування витрат та протягом п`яти днів після ухвалення постанови апеляційного суду подала відповідні докази про витрати на правничу допомогу та інші витрати пов`язані з розглядом справи.

Як слідує з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням «АННВАНТА» в особі Василенко А. В., яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2199, укладено договір про надання правничої допомоги від 23 грудня 2022 року.

Колегія суддів вважає, що надані представником відповідача докази підтверджують витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката та є обґрунтованими.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Верховний Суд у постановах від 21 квітня2021 року у справі № 488/1363/17 (провадження № 61-11991св20) та від 26 січня 2022 року у справі № 127/1415/20 (провадження № 61-878св21) дійшов наступних висновків:

«втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України».

Розподіляючи витрати, які відповідач поніс на професійну правничу допомогу за розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи: договір про надання правничої допомоги, акт виконання робіт з надання професійної правничої допомоги, квитанція про оплату наданих послуг є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони за розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, адже цей розмір доведений документально, відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Подача апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження вимагає від інших учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності апеляційної скарги.

Близькі за змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 03 грудня 2021 року по справі № 927/237/20 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 червня 2022 року по справі № 357/380/20.

З урахуванням обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 27 000 грн не суперечать принципу розподілу судових витрат. При цьому ОСОБА_1 обґрунтованих заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу не надав.

Оскільки судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково (98,7%), то витрати на професійну правничу допомогу пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції підлягають стягненню з ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволеної частини апеляційної скарги, що становить 26 560 грн (27 000 х 98,7% /100%= 26 560).

Крім того, адвокат Василенко А. В. просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 152 грн та 49,80 грн комісії банку, витрати за проведення експертизи у розмірі 10 754,1 грн та 107,54 грн комісії банку, витрати на поштові відправлення у розмірі 222,99 грн та витрати пов`язані з прибуттям до суду (витрати на пальне) у розмірі 8 390,59 грн.

Матеріалами справи встановлено, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив 4 152 грн.

Адвокатом Василенко А. В. на підтвердження понесених витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи надано квитанцію № 0.0.1 від 23 лютого 2023 року на суму 10 861,64 грн, з яких: 10 754,10 грн - вартість експертизи, 107,54 грн - комісія банку.

На підтвердження понесених витрат на відправлення поштової кореспонденції, адвокатом Василенко А. В. надано фіскальні чеки відділення поштового зв`язку від 03 березня 2023 року на суму 67,99 грн (т. 2 а. с. 3), від 24 березня 2023 року на суму 35 грн, 40 грн та 40 грн (т. 2 а. с. 7-8, 46), від 10 лютого 2023 року на суму 40 грн (т. 2 а. с. 47).

Відповідно до статті 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також наймання житла, несуть сторони.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 зроблено висновок, що:

«вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат. Якщо на підтвердження здійснених стороною витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, подано документи щодо проїзду транспортом загального користування, то такі витрати повинні бути відшкодовані у розмірі вартості квитка, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством. Такі витрати також можуть бути відшкодовані у розмірі витрат на паливно-мастильні матеріали, з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу, якщо вони підтверджені документально».

Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті затверджено наказом Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 року № 43 і призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.

З матеріалів справи слідує, що адвокат Василенко А. В. на підтвердження витрат, що пов`язані з явкою до суду надала: фіскальні чеки на загальну суму 8 390,59 грн (т. 2 а. с. 5-6, 48); розрахунок відстані по маршруту м. Київ (вул. Академіка Балецького, 11) - м. Вінниця (вул. Соборна, 6, Вінницький апеляційний суд), що складає 265 км; розрахунок витрат палива на одну поїздку та за 4 переїзди до суду, який складає 8 390,59 грн.

Так, адвокат посилається на дати явки до суду: 26 грудня 2022 року скаржник приїздив до суду для подачі апеляційної скарги з клопотанням про зупинення виконання рішення суду першої інстанції, 09 лютого 2023 року, 16 лютого 2023 року та 30 березня 2023 року відбулись судові засідання на яких були присутні скаржник та його захисник, що підтверджується матеріалами справи.

Ураховуючи викладене розмір заявлених витрат підтверджується документами наявними в матеріалах справи.

Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення скаржником судових витрат, зокрема судового збору, витрати на проведення експертизи, поштові відправлення та витрати пов`язані з прибуттям в судові засідання (витрати на пальне).

Таким чином додаткові витрати понесені ОСОБА_2 підлягають стягненню з позивача пропорційно задоволеної частини апеляційної скарги, оскільки підтверджені матеріалами справи.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що стягненню на користь ОСОБА_2 підлягають виключно судові витрати без врахування комісії. При цьому, банківська комісія - це грошові суми, що списуються з рахунків клієнтів як плата за обслуговування рахунку або за надання спеціальних послуг. Банківська комісія береться також за оплату чеків, розміщення депозитів, виконання постійних доручень, пряме дебатування. А, отже, суд апеляційної інстанції не бере до уваги вимоги скаржника про стягнення на його користь суми банківської комісії, оскільки банк було обрано відповідачем самостійно, та банківська комісія за своєю суттю не є частиною судового збору чи судовими витратами, який встановлюється державою відповідним нормативно-правовим актом та є обов`язковим до сплати. Комісію за обслуговування було стягнуто обраним скаржником банком за надання йому банківської послуги.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у справі №826/4893/17 в ухвалі від 04 грудня 2019 року.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково (98,7%), то судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції підлягають стягненню з ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволеної частини вимог.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4084,32 грн (4152 х 98,37% / 100%), витрати за проведення експертизи в розмірі 10 578,81 грн (10 754,10 х 98,37% / 100%), витрати на поштові відправлення в розмірі 219,36 грн (222,99 х 98,37% / 100%) та витрати пов`язані з прибуттям в судові засідання (витрати на пальне) в розмірі 8 253,82 грн (8 390,59 х 98,37% / 100%).

Керуючись ст. ст. 133, 137, 270, 381 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Заяву адвоката Василенко Анни Володимирівни в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати: 4 084,32 грн судового збору за подання апеляційної скарги, 26 560 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, 10 578,81 грн витрат за проведення експертизи, 219,36 грн витрат на поштові відправлення та 8 253,82 грн витрат пов`язаних з прибуттям в судові засідання (витрат на пальне).

У задоволенні інших вимог відмовити.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Головуючий В. В. Оніщук

Судді: С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький