Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участі секретаря судових засідань Івашко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, про визначення місця проживання дитини з батьком, -

за участю:

-представника Органу опіки та піклування Богданської сільської ради - Дем`ян Н.О.,

-дитини ОСОБА_3 , щодо якої вирішується питання про визначення місця проживання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визначення місця проживання їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що після розірвання шлюбу з відповідачкою у 2015 року протягом нетривалого періоду син проживав зі своєю матір`ю, у місті Ужгороді. Однак, після того як у новій сім`ї відповідачки стали виникати конфлікти із застосуванням фізичного насильства з боку співмешканця відповідачки, син ОСОБА_3 з 31 березня 2017 року став проживати разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на його вихованні та повному утриманні. ОСОБА_3 на даний час продовжує проживати з позивачем та своєю бабусею, навчається у Видричанській ЗЗСО І-ІІІ ступенів школі за місцем свого проживання.

Позивач також зазначає, що має постійну роботу, стабільний заробіток, що дозволяє йому належно утримувати сина. Син має належно облаштовану окрему кімнату у будинку. Оточений батьківською турботою.

Оскільки син тривалий час проживає з позивачем і бажає надалі залишитися з ним проживати, останній з метою вирішення цього питання в позасудовий спосіб 22.07.2022 звернувся до органу опіки та піклування Богданської сільської ради із заявою про визначення місця проживання дитини. Однак, служба у справах дітей Богданської сільської ради у задоволенні заяви відмовила, у зв`язку з наявністю судового рішення, яким залишено дитину проживати разом з матір`ю та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

Відповідачка відзиву на позов не подала.

Ухвалою суду від 14.11.2022 відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 12.12.2022.

Ухвалою суду від 12.12.2022 зобов`язано орган опіки та піклування Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області надати до суду письмовий висновок відповідно до ч.5 ст.19 Сімейного кодексу України по суті заявлених вимог, які стосуються визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим відкладено підготовче судове засідання на інший термін.

16 лютого 2023 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області.

Ухвалою суду від 15.03.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд на 13.04.2023.

Ухвалою суду від 03.04.2023 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бойка Богдана Богдановича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Судове засідання, яке призначено на 11 год. 30 хв. 13 квітня 2023 року, постановлено провести в режимі відеоконференції між Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області та Рахівським районним судом Закарпатської області.

Доручено Рахівському районному суду Закарпатської області проведення судового засідання з розгляду вказаної справи в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції у Рахівському районному суді Закарпатської області братиме участь представник Органу опіки та піклування Богданської сільської ради та неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити.

Положеннями ч.3 ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась. Про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку та вважається належно повідомленою про судовий розгляд на підставі п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України.

Представник органу опіки та піклування Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області у судовому засіданні підтвердив позицію, викладену у висновку від 15.02.2023 щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом з батьком, оскільки було встановлено, що останній створив всі належні умови для проживання дитини. Також при прийнятті вказаного висновку органом опіки та піклування враховано думку самої дитини, яка висловила бажання проживати разом з батьком.

ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердив своє бажання в подальшому залишитись проживати разом з батьком.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, заслухавши думку дитини, щодо якої вирішується питання про визначення місця проживання, суд приходить до наступних висновків.

Як установлено з матеріалів справи позивач та відповідачка з 20.08.2009 по 24.12.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11.05.2011 у подружжя народився малолітній син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2015 шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 залишено на вихованні у ОСОБА_2 . Присуджено до стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 02.10.2015 року до досягнення ним повноліття.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 останні п`ять років проживає разом з батьком, що, зокрема, підтверджується актом обстеження комісії у складі депутатів Богданської територіальної громади від 11.05.2022, довідкою Богданської сільської ради Рахівського району №122 від 11.05.2022.

Оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання сина, а в позасудовому порядку вирішення спору є неможливим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно копії паспорта позивача місце реєстрації його проживання: АДРЕСА_1 .

З акту комісійного обстеження депутатів Богданської сільської ради із залученням свідків - сусідів позивача, №б/н від 17.10.2022 встановлено, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Його сім`я складається з сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матері позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_3 проживає з батьком останні п`ять років. Сім`я проживає у чотирикімнатному житловому будинку. ОСОБА_3 проживає в окремій кімнаті, де забезпечено всі умови для проживання, навчання і відпочинку: зроблено сучасний ремонт, наявне окреме ліжко, письмовий стіл, інше приладдя для навчання.

ОСОБА_1 дбає та піклується про сина ОСОБА_3 , забезпечує його всім необхідним для гармонійного розвитку: належним харчуванням, необхідними умовами для навчання та відпочинку.

Позивач має постійну роботу та самостійний дохід, спиртними напоями не зловживає, не вживає наркотичні засоби, не допускає прояви домашнього насильства стосовно дитини або в її присутності. За місцем проживання характеризується позитивно.

Під час бесіди з неповнолітнім ОСОБА_3 він заявив, що добровільно обрав проживання з батьком. Йому подобається проживати разом з батьком та бабусею. Підтвердив, що забезпечений всім необхідним і бажає надалі проживати з батьком.

Згідно довідки №02-12/30 від 13.07.2022, виданої закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ст. с.Видричка Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається у 6-му класі вказаного навчального закладі. Участь у вихованні та шкільному житті Дениса бере тільки батько.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 має постійний дохід.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 , адресованого Органу опіки та піклування Богданської сільської ради від 22.07.2022, позивач звертався до вказаного органу з приводу визначення місця проживання сина. Однак, у зв`язку з тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2022 було визначено місце проживання дитини разом з матір`ю, позивачу було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини (лист Служби у справах дітей Богданської сільської ради Рахівського району від 22.08.2022 №133).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку про визначення місця проживання дитини встановлено, що службою у справах дітей Богданської сільської ради від 15.02.2023 року здійснено перевірку умов проживання дитини з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Обстеженням встановлено, що помешкання має одну дитячу кімнату, житлову кімнату, кухню, вітальню та санвузол. Дитяча кімната облаштована ліжком, письмовим столом, шафою для одягу. У будинку створені всі належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. При спілкуванні з працівниками служби ОСОБА_3 висловив бажання проживати разом з батьком.

ОСОБА_1 працює вчителем в Кобилецько-Полянському закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області.

Згідно висновку оцінки потреб сім`ї наданим фахівцем КУ «Центр надання соціальних послуг» від 13.02.2023 за результатами оцінювання потреб з`ясовано, що ознак складних життєвих обставин не виявлено, батько задовольняє потреби дитини.

Відповідно до листа служби у справах дітей Ужгородської міської ради від 11.01.2023 вих. №14/23/01-04, громадянка ОСОБА_2 за місцем реєстрації відсутня, тому провести бесіду з нею не вдалося.

14.02.2023 відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини на якому заслухано ОСОБА_1 та з`ясовано, що дитина проживає разом з батьком з 2017 року. Мати участі щодо виховання та утримання дитини не бере.

За результатами обговорення питання про визначення місця проживання дітей та наявних документів, що стосуються безпосередньо порушеного питання, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканцем АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні також заслухано думку дитини ОСОБА_3 , який висловив бажання в подальшому залишитись проживати з батьком.

Отже, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Визначаючи місце проживання дитини, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме, що батьком створено належні умови для виховання та розвитку дитини, суд, виходячи із найкращих інтересів дитини, встановивши, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом із батьком, вважає необхідним визначити подальше місце його проживання разом з ним.

Мати дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Беручи до уваги обставини справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд, визначаючи місце проживання спільної дитини сторін у цій справі з батьком, дійшов висновку про те, що це буде відповідати як найкращим інтересам самої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сприятиме його повноцінному вихованню та розвитку.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їх спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Керуючись ст.ст.2; 4-5; 10-13; 76-81; 133; 141; 223; 258-259; 263-265 ЦПК України, на підставі ст.ст.3; 9; 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.ст.21-22; 24; 51 Конституції України, ст.141; 160-162 СК України, ст.ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з його батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою його місця проживання: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа: орган опіки та піклування Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, адреса: с.Богдан, вул.Шевченка, 114 Рахівського району Закарпатської області.

Повний текст рішення суду складено 14 .04.2023.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник