КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/4763/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року місто Київ

справа № 760/31796/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Волчка А.Я. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:

стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість за тілом кредиту у розмірі 302646,12 грн.

В мотивування вимог посилався на те, що 23 липня 2007 року між ОСОБА_1 (як позичальником) та АТ«Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір №014/9408/73/58235, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 38548 доларів США, зі сплатою 13 % річних.

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язаньза кредитним договором, між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №96-05/13/152 від 23 липня 2007 року.

Вказував, що за умовами договору поруки, поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом.

Зазначав, що 21 квітня 2010 року була укладена додаткова угода №96-05/13/999 до кредитного договору, в якій сторони домовились змінити термін остаточного повернення кредиту на 23 березня 2016 року.

Вказував, що 28 грудня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ«Оксі Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого банк відповідно до умов договору відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, передбаченому даним договором.

Посилався на те, що 02 серпня 2019 року між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Оксі Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №014/9408/73/58235.

Вказував, що за період користування кредитним коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2021 року у задоволенні позову ТОВ «Вердикт капітал» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ТОВ «Вердикт капітал»подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідачами не спростовано розмір заборгованості, який було відступлено первісними кредиторами новому кредитору - ТОВ «Вердикт Капітал», а так само, не було спростовано розміру заборгованості, який склав позовні вимоги згідно наданого розрахунку заборгованості та витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги від 02 серпня 2019 року.

Вказував, що позивачем була заявлена позовна вимога щодо стягнення з відповідачів лише залишку не сплаченого тіла кредиту, при цьому, розмір відсотків за користування кредитними коштами до стягнення з відповідачів позивачем не заявлявся.

Зазначав, що Витяг з реєстру боржників №114/2-16 від 13 серпня 2021 року (укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк») та Витяг з реєстру боржників від 13 серпня 2021 року до договору відступлення прав вимоги (укладений між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал»), які мають підписи сторін та відбитки печаток, виступають первинним розрахунком заборгованості відповідачів і містять суми боргу з розбивкою по складовим що були відступлені первісними кредиторами новому кредитору.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно, за відсутності законодавчих підстав звільнив відповідачів від цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання договірних (кредитних) зобов`язань та нанесення новому кредитору - ТОВ «Вердикт Капітал» фінансових збитків.

09 вересня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ТОВ «Вердикт капітал» - Старча А.В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у його відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/9408/73/58235, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 38548 доларів США, зі сплатою 13% річних, строком по 23 липня 2014 року.

23 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №96-05/13/152, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед банком солідарно відповідати по борговим зобов`язанням боржника - ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору.

10 квітня 2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №96-05/13/644 до кредитного договору.

21 квітня 2010 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода №96-05/13/999 до кредитного договору, в якій сторони домовились змінити термін остаточного повернення кредиту на 23 березня 2016 року.

02 серпня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» було укладено договір відступлення прав вимоги№114/2-16, згідно якого банк відповідно до умов договору відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, передбаченому даним договором.

02серпня 2019 року між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Оксі Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі і за договором кредиту №014/9408/73/58235 від 23липня 2007 року та договором поруки №96-05/13/152 від 23липня 2007 року.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги від 02 серпня 2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором кредиту №014/9408/73/58235 від 23 липня 2007 року на суму заборгованості за основою сумою боргу по кредиту - 10700,41 доларів США, суму заборгованості за відсотками - 6965,74 долари США, суму пені - 113670,27 доларів США.

Відповідно до положень ст.ст.1077, 1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Доводи представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про те, що позивачем не доведено факт набуття АТ «Оксі Банк» від АТ «Райффайзен Банк Аваль» право вимоги до ОСОБА_1 та в подальшому укладений договір між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» є похідним від попереднього, колегія суддів відхиляє, оскільки додані позивачем договори про відступлення прав вимоги від 02 серпня 2019 року та витяг реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги від 02 серпня 2019 рокує доказом відступлення права вимоги щодо заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту №014/9408/73/58235 від 23липня 2007 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за тілом кредиту у розмірі 302646,12 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , як у відзиві на позовну заяву, який був наданий до суду першої інстанції, так у відзиві на апеляційну скаргу вказував на те, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки позивачем не надано суду первинних документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення, а тому вважає, що розмір заявленої заборгованості є не безспірним.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Положеннями ч.1 ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту слід зазначити, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12 червня 2014 року у справі №6-32цс13).

Відповідно до положень ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

На підтвердження наявності у відповідачівзаборгованості у розмірі 302646,12 грн. позивачем було надано договоривідступлення прав вимог та розрахунокзаборгованості, який містить лише загальну суму боргу зазначену у доларах США та у гривневому еквіваленті.

При цьому, матеріали справи не містять детального розрахунку заборгованості, який включав би суми щомісячного платежу, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків.

Разом з тим, у п.5.4 договору відступлення права вимоги від 02 серпня 2019 року, укладеного між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» визначено, що новий кредитор, в разі необхідності, може звернутися до первісного кредитора із письмовим запитом про отримання розрахунку кредитної заборгованості на дату відступлення прав вимоги.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у даній справі, на підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності у позичальника заборгованості у розмірі 302646,12 грн., ТОВ «Вердикт Капітал» мало можливість додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких як суд першої, так і суд апеляційної інстанції був би спроможний самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості.

Проте під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за договором кредиту №014/9408/73/58235 від 23 липня 2007 року.

Оскільки на підтвердження наявності у позичальника заборгованості за договором кредиту №014/9408/73/58235 від 23 липня 2007 року в сумі 302646,12 грн. позивач надав лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту, відсотків по кожному платіжному періоду, а відтак суд апеляційної інстанції позбавлений можливості навести свій розрахунок заборгованості.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем розміру заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачами не спростовано розмір заборгованості, отже суд першої інстанції безпідставно, за відсутності законодавчих підстав звільнив відповідачів від цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання договірних (кредитних) зобов`язань та нанесення новому кредитору - ТОВ «Вердикт Капітал» фінансових збитків, колегія суддів відхиляє, оскільки саме позивач повинен довести позовні вимоги та надати докази на їх підтвердження. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Що стосується вимог до поручителя ОСОБА_2 , колегія суддів виходить з наступного.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні вимог до поручителя, виходив з того, що оскільки строк виконання боргового зобов`язання настав 23 березня 2016 року, а позовна заява була подана 19 листопада 2019року, то строк позовної давності до поручителя закінчився.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким мотивуванням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частинами першою та другою статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати.

Згідно з п.4.1 договору поруки, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 від 23 липня 2007 року, цей договір діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором; також порука припиняється, якщо банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У п.4.2 вказаного договору сторони погодили, що строк та умови виконання цього договору можуть бути переглянуті сторонами лише з їх письмової згоди.

Як вбачається з кредитного договору №014/9408/73/58235 від 23 липня 2007 року строк його дії був визначений по 23 липня 2014 року.

Додатковою угодою №96-05/13/999 від 21 квітня 2010 року продовжено строк дії кредитного договору до 23 березня 2016 року.

Таким чином, збільшився період, на який надавався кредит.

Враховуючи, що збільшення розміру зобов`язання боржника без дійсної на те згоди поручителя повністю припиняє обов`язок поручителя за договором поруки з моменту такого збільшення на підставі ч.1 ст.559 ЦК України, колегія суддів вважає, що порука ОСОБА_2 припинилася з моменту підписання між банком та позичальником додаткової угоди №96-05/13/999 від 21 квітня 2010 року, відповідно до якої збільшився обсяг відповідальності поручителя.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку щодо відмови в задоволенні позову ТОВ «Вердикт капітал», однак з помилкових мотивів, отже судове рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2021 рокузмінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: