КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року

справа № 755/4875/20

провадження № 22-ц/824/3802/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Яровенко Н.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про переведення прав та обов`язків співвласника-боржника шляхом визнання права власності на частину квартири,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2020 року ОСОБА_1 , звернулась до суду із вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час перебування сторін у шлюбі у них народилась донька - ОСОБА_1 . В подальшому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розлучилися та 2006 р. рішенням суду з відповідача на утримання позивача почалися стягуватися аліменти. Станом на 20 квітня 2018 року у відповідача була наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 72798,80 грн. 06 липня 2018 року було ухвалено рішення про стягнення аліментів на утримання позивача у зв`язку із навчанням у розмірі частини від всі доходів. Згодом, 31 жовтня 2019 року рішенням суду з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1 аліменти в розмірі частини від всіх доходів починаючи з 23 вересня 2019 року і до 30 червня 2021 року. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів у загальному розмірі 125 569,18 грн. Згідно договору дарування від 22 грудня 2000 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 належить в рівних долях 13/100 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку із наявною заборгованістю позивач зверталась до відповідача з вимогою продати належну йому частку квартири, а гроші від продажу направити на погашення боргу по аліментах, проте відповідач залишив таку вимогу без відповіді. Відповідно до звіту про вартість нерухомого майна дійсна вартість 13/100 частини квартири складає 285 525,00 грн та відповідно вартість 1/3 частини з 13/100 становить 95 175,00 грн. Виділити в натурі 1/3 частку в частці квартири не вбачається можливим, оскільки вона знаходиться в багатоквартирному будинку та не містить відокремлених приміщень. Таким чином, враховуючи вимоги чинного законодавства України, внаслідок переведення на позивача прав та обов`язків співвласника - боржника щодо належної йому частки у майні, сума боргу по аліментам підлягає зменшенню на 95 175,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вимоги обґрунтовані тим, що судом не взято до уваги наявну заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим провадженням № 66437880 та не враховано той факт, що загальна заборгованість складає 107 775, 28 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що вартість частки квартири, що належить відповідачеві значно перевищую суму заборгованості.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т.1 а.с.6 зворот).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07.07.2006 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини - ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 21.06.2006 року і до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с.9).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08.07.2016 року розмір стягнутих аліментів було зменшено до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_1 повноліття (а.с.11 т.1).

Заочним рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06.07.2018 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 10.05.2018 року і до закінчення навчання - 30.06.2019 року (а.с.11 т.1).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 31.10.2019 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 23.09.2019 року і до закінчення навчання - 30.06.2021 року, однак не більше ніж до досягнення 23-річного віку (а.с.13-16 т.1).

Згідно довідки Дарницького ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) від 12.01.2022 року вбачається, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що у відділі перебувають три виконавчі провадження (а.с. 26-28 т.2).

Так, по ВП № 66437880 станом на 12.01.2022 року сума заборгованості на користь ОСОБА_3 становить 74755,13 грн.

По ВП № 66437073 станом на 12.01.2022 року сума заборгованості на користь ОСОБА_1 становить 33020,15 грн.

По ВП № 61080418 станом на 12.01.2022 року заборгованість на користь ОСОБА_1 відсутня.

Згідно договору дарування 13/100 частин квартири в рівних долях від 22.12.2000 року ОСОБА_2 є власником 1/3 частини від 13/100 частин квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору дарування (т.1 а.с.25).

Згідно звіту про оцінку майна житлового приміщення - 13/100 частин квартири АДРЕСА_2 вартість об`єкту становить 285 525 грн, з яких доля кожного співвласника, в тому числі і ОСОБА_2 , становить 95 175 грн.

Звертаючись до суду із позовом, позивач ОСОБА_1 просила суд перевести на неї права та обов`язки співвласника-боржника ОСОБА_2 шляхом визнання за ОСОБА_1 прав власності на 1/3 частину квартири від 13/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.

У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Отже, з вищенаведених норм Закону можна дійти висновку, що кредитор має право вимагати переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника щодо належної йому частки у майні з проведенням відповідного перерахунку лише після того, коли останній відмовився виконати вимоги про продаж своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від її придбання.

В матеріалах справи наявна копія вимоги-пропозиції щодо продажу належної частки квартири для погашення боргу зі сплати аліментів, адресована ОСОБА_2 (а.с.45 т.1).

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання вказаної вимоги відповідачем, його обізнаність про наявність пропозиції та відмови останнього від такої пропозиції.

Крім того, позивачем також не надано належних доказів на підтвердження у відповідача іншого майна на яке може бути звернене стягнення, що є також однією із підстав для застосування ст. 366 ЦК України.

Згідно з ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стаття 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Матеріали справи також не містять відомостей щодо вчинення відділом ДВС всіх необхідних дій для встановлення наявного майна у боржника.

Враховуючи наведене підстави для задоволення позовних вимог та переведення прав та обов`язків співвласника-боржника шляхом визнання права власності на частину квартири колегія суддів не вбачає.

Водночас, суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що загальний розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів становить 107 775,28 грн, однак дана обставина не може слугувати беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог.

Враховуючи, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із неспівмірності розміру заборгованості та вартості частки квартири, що не відповідає обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду із постановленням нового рішення про відмову позову з підстав, викладений у даній постанові.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді