Справа № 201/8921/22
Провадження № 2/201/488/2023
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

з секретарем судового засідання Галко С.Д.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання Міністерства оборони України про закриття цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Міністерства оборони України про встановлення факту та визнання права на отримання одноразової грошової допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , Міністерства оборони України про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права на отримання одноразової грошової допомоги.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначила, що вона з травня 2017 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 11 липня 2022 року ОСОБА_5 був призваний за мобілізацією на військову службу у військову частину НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 загинув під час виконання військового обов`язку. Організацією поховання та реєстрацією смерті ОСОБА_5 , позивач займалась особисто з його матір`ю. ОСОБА_2 зазначає, що між нею та ОСОБА_5 під час їх спільного проживання, починаючи з травня 2017 року склалися усталені стосунки, що притаманні подружжю, вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки. Протягом усіх цих років вони спільно проживали, піклувались один про одного, надавали взаємну допомогу, організовували спільний відпочинок. Факт, про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення, оскільки необхідний для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 10 листопада 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О.
Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача ОСОБА_3 .
До суду 23 січня 2023 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_3 .
Ухвалою судді від 23 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху.
Ухвалою судді від 02 лютого 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Міністерства оборони України про встановлення факту та визнання права на отримання одноразової грошової допомоги.
03 березня 2023 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання не заперечувала проти обставин, викладених у позовній заяві та просила задовольнити позовні вимоги.
21 березня 2023 року від представника відповідача Міністерства оборони України до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не наведено допустимих та належних доказів, які б свідчили про те, що у неї та ОСОБА_6 були взаємні права та обов`язки, спільний побут. Крім того, законодавством, відповідно до встановленої процедури, передбачено позасудовий порядок отримання одноразової грошової допомоги, а тому справи про визнання права на отримання одноразової грошової допомоги не підлягають розгляду в судовому порядку.

11 квітня 2023 року від представника відповідача Міністерства оборони України до суду надійшло клопотання про закриття провадження у даній справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Представник позивача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання про закриття провадження у даній справі.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у цій справі, виходячи з наступного.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
-факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
-встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
-чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33-35 постанови № 287/167/18-ц від 30 січня 2020 року зазначила про таке: «Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній».
Визначаючи, чи пов`язується з встановленням зазначеного факту виникнення у позивача певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення статті 1 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.
Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.
Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.
В даному випадку, вимоги позивача пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням.
Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.
Верховний Суд у своїй постанові від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц зазначив, що такий спір пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за заявником певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням.
Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.
Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення позивача до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.
Верховний Суд, врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.
З урахуванням наведеного, вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з чоловіком, який загинув під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і стримуванні збройної агресії російської федерації, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.
За таких обставин необхідно закрити провадження у справі, оскільки цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.
Аналогічні по суті висновки викладені у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19.
На підставі викладено, керуючись п.п. 1 ч. 1 ст. 255, ст. 260 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Міністерства оборони України про встановлення факту та визнання права на отримання одноразової грошової допомоги - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.О. Демидова