Справа № 456/6/23
Провадження № 2/456/393/2023
РІШЕННЯ

іменем України

/заочне/

07 квітня 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бораковського В. М. ,

секретар судового засідання Черевата С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що 21 вересня 2021 року вона, ОСОБА_1 , надала в борг 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень ОСОБА_2 , який обіцяв повернути борг за декілька днів. Проте останній цього не зробив, тому позивачка звернулась до нього 19 жовтня 2021 з проханням віддати борг, однак ОСОБА_2 запевнив її, що віддасть борг і написав в той день розписку, про що свідчить письмова розписка від 19 жовтня 2021 року.

Згідно із розпискою, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 вказані кошти в борг до 01 березня 2022 року. У розписці також зазначено, що він зобов`язується повернути борг до 01.03.2022 з відсотками у випадку прострочення та зобов`язується повернути суму відсотків по кредиту до повного погашення суми.

Станом на день звернення позивачки до суду із позовною заявою відповідач не віддав борг, чим порушив виконання свого зобов`язання. На багаторазові усні звернення та телефонні дзвінки, з проханням повернути кошти, відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від виконання свого зобов`язання.

Як вказано у позовній заяві, відповідачем не оспорюється дійсність розписки та отримання коштів, однак останній відмовляється їх повертати у добровільному порядку, хоча б частинами і говорить, що в нього немає коштів і щоб позивачка до нього не дзвонила.

Договір позики від 19.10.2021 року укладений в національній валюті. Отож, згідно частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором позики (розпискою) від 19.10.2021 року ОСОБА_2 має перед ОСОБА_1 заборгованість у сумі за договором позики (розпискою) у розмірі 35 000 грн.

Окрім цього, позивачка зазначає, що відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок 3 відсотків річних починаючи з дня невиконання зобов`язання становить 871.64 грн. Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції становить 7754.34 грн.

Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Аналіз правових норм, зокрема, ст.ст.536, ст.549, ч. 2 ст.625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. На відміну від процентів як плати за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання.

Розмір пені, передбачений статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття З Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»). Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні.

Згідно із розрахунками наведеними у позовній заяві, пеня за прострочення виконання зобов`язання з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ становить 11 871.23 грн.

Також у позові зазначено, що відповідно до розписки від 19.10.2021 року відповідач добре знав, що позивачка власних коштів не мала, а зняла їх із своєї кредитної картки, тому відповідач зобов`язувався повернути усі відсотки та борг до повного погашення боргу, про що свідчить зміст самої розписки: «Я, ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою с. Дуліби Стрийського р-н Львівської обл., отримав у борг від ОСОБА_1 , зареєстрованої за адресою с. Залісся-1 Кам`янець-Подільського району Хмельницької області 35 000 грн. (тридцять п`ять тисяч). Які зобов`язуюсь повернути ОСОБА_1 до 01.03.22р. з відсотками у випадку прострочення та зобов`язуюсь повернути суму відсотків по кредиту, до періоду повного погашення суми». Дане підтверджується випискою із Монобанку (Universal Bank) від 09.12.2022 року, згідно із якою 21.09.2021 року о 19:35:06 ОСОБА_1 перекидає кошти на рахунок відповідача ( ОСОБА_2 ) із врахуванням комісії 50000 грн. сплачуючи комісію 1650 грн. Пізніше відповідачем було повернено позивачці 15000 грн., тому розписка була написана на суму боргу 35000 грн. Проте, з жовтня 2021 року позивачка сплачує відсотки за використані кредитні кошти, якими користується відповідач і який зобов`язувався сплачувати усі відсотки по боргу до повного його погашення. Позивачка просить суд також врахувати нараховані позивачці та сплачені нею відсотки по боргу ОСОБА_2 , а саме: 1584,96 грн.(жовтень 2021), 1151,34 грн. (листопад 2021), 1091,77 грн. (грудень 2021), 1066,64 грн. (січень 2022), 959,1 грн. (лютий 2022), 1040,85 грн. (березень 2022); 530,4 грн. (квітень 2022); 556,76 грн. (травень 2022); 541,58 грн. (червень 2022); 550,40 грн. (липень 2022); 1034,87 грн. (серпень 2022); 1000,21 грн. (вересень 2022); 1005,10 грн. (жовтень 2022); 980,10 грн. (листопад 2022), а разом - 13094,08 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зазначеного правового висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Судові витрати, які позивачка понесла та очікує понести складаються із сплати судового збору 992,40 грн. та витрат на правову допомогу, орієнтовний розмір якої становить 6000 грн.

Позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 19 жовтня 2021 року у розмірі: 35 000 гривень - основний борг, сума 3% річних - 871,64 грн., індекс інфляції - 7754,34 грн., пеня -11871,23 грн., відсотки за користування кредитними коштами 13 094, 08 грн, а також стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по справі, які складаються з витрат за надання правової допомоги та сплати судового збору.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву.

Представник позивачки у судовому засіданні уточнив позовні вимоги, підтримав позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, 3% річних, індексу інфляції та пені, покликаючись на викладені у позові обставини.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Заяви та клопотання учасників справи.

10.03.2023 року представник позивачки подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Процесуальні дії у справі.

05.01.2023, 23.01.2023, 23.02.2023 суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

Ухвалою від 27.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 13.03.2023 задоволено клопотання представника позивачки про проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою судового засідання від 13.03.2023 відкладено розгляд справи.

Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №456/6/23 відповідача ОСОБА_2 .

З`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд доходить такого висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до копії розписки від 19.10.2021, відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: с. Дуліби, Стрийського району Львівської області отримав у борг від ОСОБА_1 , зареєстрованої за адресою: с. Залісся-1 Кам`янець-Подільського району Хмельницької області 35 000 грн. (тридцять п`ять тисяч), які зобов`язується повернути ОСОБА_1 до 01.03.22р. з відсотками у випадку прострочення та зобов`язується повернути суму відсотків по кредиту, до періоду повного погашення суми.

Згідно із випискою Монобанку (Universal Bank) від 09.12.2022 року (рух коштів на картці клієнтки ОСОБА_1 ), 21.09.2021 року о 19:35:06 ОСОБА_1 здійснила переказ коштів у сумі 51 650 грн. на рахунок ОСОБА_2 із врахуванням комісії 1650 грн.

Відповідно до договору про надання правової допомоги № 487 від 20.12.2022 такий укладено між ОСОБА_1 та адвокатом Наталюком Н. М., розмір гонорару адвоката за надання послуг становить 6000 грн.

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем перед позивачем взятих на себе зобов`язань за договором позики.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Крім цього, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15."

Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Розмір пені, передбачений статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття З Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Суд погоджується з аргументами позивачки та її представника, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми, та відповідають викладеним вище нормам ЦК України.

Аналізуючи наявну у справі розписку, суд зауважує, що з її змісту вбачається дата складання розписки, отримання відповідачем грошових коштів та сума цих коштів, а також обов`язок відповідача повернути обумовлену в розписці суму у визначений час. Отже, з огляду на викладене, суд доходить переконання, що умови, обумовлені сторонами в розписці, за своїм змістом, відповідають умовам договору позики і зазначена розписка засвідчує наявність між позивачкою і відповідачем правовідносин саме за цим договором.

Даний висновок суду повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц та постанові від 22.08.2019 у справі №369/3340/16-ц.

Таким чином судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у позивача кошти у сумі 35 000 грн. та зобов`язався повернути позивачу позику до 01.03.2022. Зазначені умови договору підтверджуються написаною відповідачем розпискою від 19.10.2021.

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд вважає позовні вимоги підставними та належним чином обґрунтованими і доходить переконання про порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту, тому позов слід задовольнити повністю.

Зважаючи на вимоги статті 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених представником позивача судових витрат на правову допомогу суду надано ордер на надання правничої допомоги № 1260746 від 22.12.2022, договір про надання правової допомоги №487 від 20.12.2022.

За вказаних вище обставин, на підставі зібраних у справі доказів суд дійшов висновку, що представником позивача в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України доведено понесення ним витрат на правову допомогу, розмір яких суд вважає співмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, що об`єктивно вбачається з матеріалів справи та розцінюється судом як достатні підстави для задоволення позову в частині стягнення витрат на правову допомогу.

На підставі статей 526, 530, 1046, 1049 ЦК України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 19 жовтня 2021 року у розмірі 55 497 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста дев`яносто сім) грн. 21 коп. (з них 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн. основного боргу, 3% річних 871 (вісімсот сімдесят одна) грн. 64 коп., 7 754 (сім тисяч сімсот п`ятдесят чотири) грн. 34 коп. індексу інфляції, пені - 11 871 (одинадцять тисяч вісімсот сімдесят одна) 23 коп.), сплачений судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 (шість тисяч) грн., а всього 62 489 (шістдесят дві тисячі чотириста вісімдесят дев`ять) грн. 61 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 12 квітня 2023 року.

Головуючий суддя В. М. Бораковський