Справа № 182/2560/22
Провадження № 2-о/0182/9/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.03.2023 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління пенсійного фонду України в Львівській області, про встановлення факту належності документа, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт належності їй архівної довідки № 982 від 25 травня 2022 року, виданої архівним відділом Нікопольської міської ради.

В обґрунтування вимог посилається на те, що, у відповідності до ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років. З метою реалізації свого права на пенсію, 26 травня 2022 року вона звернулась до відділу обслуговування громадян № 20 Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком. Оскільки її трудова книжка була втрачена, свій трудовий стаж вона підтверджувала відповідними архівними довідками. Рішенням головного управління Пенсійного фону України у Львівській області у призначені пенсії їй було відмовлено у зв`язку з тим, що у поданих архівних довідках не вірно зазначено її прізвище, а саме: російською мовою « ОСОБА_1 », хоча, у відповідності до паспорту, її прізвищем є « ОСОБА_1 ». Тому, внаслідок даної помилки, їй і було відмовлено в зарахуванні до трудового стажу частини періоду роботи з 17 липня 1981 року по 20 березня 1984 року. Таким чином, на підставі викладеного, заявниця змушена звернутись до суду для встановлення даного факту, який має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в тому числі, призначення пенсії.

Заявниця в судове засідання не з`явилась, від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, на задоволені заяви наполягала та просила суд її задовольнити (а.с.15).

Представник заінтересованої особи - Головне управління пенсійного фонду України в Львівській області - в судове засідання не з`явився також, надав суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за своєї відсутності (а.с.30). Крім цього, своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, скористався та 16 вересня 2022 року на адресу суду подав відзив на заяву, згідно якого зазначив наступне.

Так, статтею 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ст.318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено:який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Однак, всупереч вищевказаних вимог закону, заявницею жодним чином не обґрунтовано причини неможливості внесення належних змін до документів та докази, що підтверджують факт, надано не було. Крім цього, представник заінтересованої особи зазначає, що законом чітко передбачено порядок підтвердження як трудового, так і страхового стажу, а саме: на підставі записів або відповідних відміток в трудовій книжці. Попри це, заявниця, при зверненні до пенсійного фонду, долучила відповідний пакет документів, у відповідності до яких було встановлено, що страховий стаж становить 26 років 4 місяці та 20 днів. Заявниці було роз`яснено, що для зарахування періоду роботи з 17 липня 1981 року по 30 березня 1984 року їй необхідно було долучити уточнюючу довідку із зазначенням вірного прізвища, однак, вона такої довідки не долучила. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, представник заінтересованої особи вважає, що, в даному випадку, наявний між сторонами спір, що є підставою для відмови в задоволені позову. Крім цього, дана справа не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства, оскільки фактично є незгодою заявниці з прийнятим рішенням та може бути оскаржено в адміністративному судочинстві (а.с.17-22).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Біляївка Нововоронцовського району Херсонської області (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи, а саме: свідоцтва про народження та свідоцтва про одруження, прізвище заявниці було « ОСОБА_1 », у зв`язку з реєстрацією шлюбу, її прізвище було змінено на « ОСОБА_1 ». Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення до суду з даною заявою стали розбіжності в довідках в написанні прізвища заявниці, викладеного російською мовою та отримання відмови у зарахуванні певного періоду трудового стажу для призначення пенсії.

Відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при призначенні пенсії Управління керується «Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до вищевказаного закону, затвердженим постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року. Вимоги, встановлені цим «Порядком» є безумовними для Управління те регламентують процедуру встановлення на підставі поданих особою документів права на призначення відповідного виду пенсії. Відповідно, підставою для призначення будь-якої пенсії, окрім визначеного нормами матеріального закону права на таку пенсію є подання документів, які підтверджують право особи на пенсію, визначене нормою матеріального закону. Таким чином, існує порядок реалізації права особи на пенсію, який є обов`язковим як для такої особи, так і для суб`єкта владних повноважень, який відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення пенсії.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно із пунктом 4.7 Порядку, подання та оформлення документів для призначення пенсії (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (із змінами внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 № 13-1), право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Пунктом 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові та прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено в судовому порядку.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що, у разі, коли в трудовій книжці містяться неправильні або неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються, зокрема, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В пункті 6 ч.1 ст.315 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року із змінами "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігається із ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними в свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, і факту встановлення правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки в прізвищі, імені, по батькові або замість імені зазначені ініціали, суду слід подати докази, що організація, яка видала документ, не має можливості внести виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що розбіжності в написані прізвища заявниці в архівній довідці є наявними, а, у відповідності до паспорту громадянки України, картки фізичної особи-платника податків, прізвище, ім`я та по батькові заявниці є « ОСОБА_1 », суд вважає, що вони є суттєвими, допущені описки є очевидними та перешкоджають заявниці у повному обсязі користуватися своїми майновими та немайновими правами, а тому не викликає сумніву той факт, що вищевказаний документ, дійсно, належить ОСОБА_1 .

Крім цього, суд вважає зазначити, що розбіжності в прізвищі заявниці є незначними, пов`язані та виникли в результаті перекладу на українську мову, інші дані заявниці співпадають із її даними, вказаними в інших правовстановлюючих документах. Сумнівів у достовірності вказаної інформації у вищезгаданій довідці немає. При цьому, встановлення факту належності вказаної довідки необхідне заявниці для зарахування до страхового стажу періодів роботи, оформлення пенсії за віком, а, враховуючи, що заявниця не має іншої можливості, крім, як в судовому порядку встановити факт, що має юридичне значення, заяву слід задовольнити.

За таких обставин, заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо посилання представника заінтересованої особи на факт наявності в справі спору про право, на думку суду, такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки заявниця ставить питання про встановлення факту належності довідки, якою підтверджується період її роботи у зв`язку з тим, що їй неправильно здійснено запис в довідці в частині написання її прізвища. Водночас, заява не містить вимог щодо оскарження рішення органів пенсійного фонду про відмову у призначенні пенсії.

Керуючись ст.ст.315- 319 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління пенсійного фонду України в Львівській області, про встановлення факту належності документа - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН - НОМЕР_1 ), архівної довідки № 982 від 25 травня 2022 року, виданої архівним відділом Нікопольської міської ради Дніпропетровської області.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал