Ухвала

03 липня 2023 року

м. Київ

справа № 521/15669/21

провадження № 61-9054ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесагаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», треті особи: Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс Хмельницький», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в особі Відділу НКРЕКП у Одеській області, про забезпечення індивідуальним газовим лічильником, зміну способу розрахунку та перерахування розміру спожитого газу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у жовтні 2021 року звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Одесагаз» (далі - АТ «Одесагаз»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі - ТОВ «ГК «Нафтогаз України») про забезпечення індивідуальним газовим лічильником, зміну способу розрахунку та перерахування розміру спожитого газу.

В обґрунтування позову вказував, що відповідно до договору дарування від 03 листопада 2008 року та рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2005 року, справа № 2-8325/05, позивачу на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . АТ «Одесагаз» влітку 2016 року незаконно встановило на опорній конструкції будинку АДРЕСА_2 загальнобудинковий лічильник газу, яким обліковує газ, спожитий мешканцями будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 та незаконно визначає позивачу обсяг спожитого газу, виходячи з показників загальнобудинкового вузла обліку газу. Це призводить до надмірних нарахувань ТОВ «ГК «Нафтогаз України» оплати за газ, який позивачем не споживався.

АТ «Одесагаз» ігнорує звернення позивача щодо встановлення у його квартирі індивідуального лічильника газу, посилаючись на наявність загальнобудинкового лічильника.

З метою захисту прав споживача, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконними дії АТ «Одесагаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати незаконними дії АТ «Одесагаз» щодо визначення об`єму та обсягу спожитого індивідуальним споживачем природного газу ОСОБА_1 , виходячи з показників загальнобудинкового вузла обліку газу, встановленого в будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати АТ «Одесагаз» встановити позивачу в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 індивідуальний лічильник обліку природного газу і після його встановлення нараховувати плату за газ за його показниками; зобов`язати ТОВ «ГК «Нафтогаз України» перерахувати ОСОБА_1 плату за газ, який постачався в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 01 березня 2021 року, виходячи з норм споживання, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 206 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників»; після встановлення індивідуального лічильника газу в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснювати нарахування за спожитий газ, виходячи з показників цього лічильника.

Малиновський районний суд м. Одеси рішенням від 09 листопада 2022 року, яке залишив без змін Одеський апеляційний суд постановою від 18 квітня 2023 року, позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав незаконними дії АТ «Одесагаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 . Визнав незаконними дії АТ «Одесагаз» щодо визначення об`єму та обсягу спожитого індивідуальним споживачем природного газу ОСОБА_1 , виходячи з показників загальнобудинкового вузла обліку газу, встановленого в будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Зобов`язав АТ «Одесагаз» безкоштовно встановити ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 індивідуальний лічильник обліку природного газу. Визнав незаконними дії ТОВ «ГК «Нафтогаз України» щодо нарахування ОСОБА_1 плати за спожитий газ, виходячи з показів загальнобудинкового вузла обліку газу встановленого в будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Зобов`язав ТОВ «ГК «Нафтогаз України» перерахувати ОСОБА_1 плату за газ, який постачався в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 01 березня 2021 року (і до затвердження нових норм) - відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143 «Питання споживання природного газу». Відмовив у задоволенні решти позовних вимог. Вирішив питання щодо судового збору.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що протиправність односторонніх дій газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу без згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку, незалежно від того, вчинені вони до 20 січня 2018 року чи після цієї дати, є протиправними діями газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого газу на підставі показників такого загальнобудинкового лічильника в оспорюваний позивачем період.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до АТ «Одесагаз» про зобов`язання після встановлення індивідуального лічильника газу в квартирі позивача визначати об`єм та обсяг фактично спожитого позивачем газу за його показниками та до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» про зобов`язання після встановлення індивідуального лічильника газу в квартирі позивача визначати об`єм та обсяг фактично спожитого позивачем газу за його показниками, суди посилались на передчасність таких вимог.

16 червня 2023 року ТОВ «ГК «Нафтогаз України» подало до суду касаційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог до ТОВ «ГК «Нафтогаз України», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі незначної складності, тобто рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є немайнові вимоги про забезпечення індивідуальним газовим лічильником, зміну способу розрахунку та перерахування розміру спожитого газу.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків з цієї категорії спорів, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, § 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і варто враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), § 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), § 32, № 29182/03, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) § 29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. CROATIA), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07; та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).

Саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення у справі «Добріч проти Сербії», § 54).

Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 2018 року, № 26293/18 у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

За змістом практики ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі незначної складності, яка визнана судом малозначною, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі потрібно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесагаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», треті особи: Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс Хмельницький», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в особі Відділу НКРЕКП у Одеській області, про забезпечення індивідуальним газовим лічильником, зміну способу розрахунку та перерахування розміру спожитого газу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров