Провадження №2/522/967/23
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючої судді - Ковтун Ю.І.,
за участі секретаря - Лахматової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2023 року у задоволенні клопотання представника Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про зупинення провадження у справі було відмовлено.
Позивачка у судове засідання, призначене на 07 березня 2023 року не з`явилася. Представник позивачки адвокат Щукін О.С. надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити. Також представником позивачки адвокатом Щукіним О.С. були надані пояснення у яких адвокат Щукін О.С. вказав на технічні помилки у визначеному у позовній заяві розрахунку середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу. У зв`язку з чим пояснив, що дійсний розмір втраченого середнього заробітку позивача складає 369584, 07 грн. На підтвердження зазначених обставин, до письмових пояснень долучив уточнений розрахунок середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу.
Представник відповідача Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку у судове засідання, призначене на 07 березня 2023 року не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив відзив на позов не подав.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складання повного тексту рішення є 12 квітня 2023 року.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
-визнано незаконним та скасовано наказ в.о. ректора Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку ОСОБА_2 «Про скасування наказу № 01-05-36 від 02 квітня 2021 року про припинення дії контракту» від 19 серпня 2021 року № 01-05-175;
-визнано незаконним та скасовано наказ в.о. ректора Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку ОСОБА_2 «Про звільнення та виключення зі складу вченої ради Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку» від 19 серпня 2021 року № 01-05-176;
-поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку;
-стягнуто з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену її незаконним звільненням з посади директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку у розмірі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень) з утриманням із цієї суми обов`язкових податків, платежів і зборів у дохід держави (а.с. 8 - 27).
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року у справі № 522/16652/21 було оскаржене Державним університетом інтелектуальних технологій і зв`язку до Одеського апеляційного суду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року у справі № 522/16652/21 за результатами розгляду апеляційної скарги Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року у справі № 522/16652/21 залишено без змін. (а.с. 28 41).

Зважаючи на те, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року у справі № 522/16652/21 з боку Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку станом на 15 листопада 2022 року не виконане, зокрема, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку, період вимушеного прогулу триває, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 23.10.2021 по 07.11.2022, що відповідає періоду розгляду позовної заяви ОСОБА_1 у справі № 522/16652/21.

Згідно ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Нормою ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення безробіття з незалежних від них обставин.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

За змістом ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 232 КЗпП України, спори про оплату за час вимушеного прогулу розглядаються безпосередньо за заявами в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати (Постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17).

Аналіз положень КЗпП України дозволяє окреслити випадки, в яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі: незаконного звільнення працівника; незаконного переведення працівника на іншу роботу; затримки видачі трудової книжки з вини роботодавця; затримка роботодавцем процедури вирішення спору про поновлення незаконно звільненого працівника на роботі; затримки виконання рішення про поновлення на роботі; необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу; несвоєчасного укладення трудового договору; унаслідок неправильного формулювання причин звільнення у трудовій книжці, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника.

Вказані висновки свідчать про те, що вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Отже, у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.

Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

За правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом установлено, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.10.2021 по 07.11.2022 року не були предметом розгляду при вирішення спору Приморським районним судом м. Одеси у справі № 522/16652/21, адже в цій частині позовні вимоги стосувались стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з дня звільнення по час ухвалення рішення, і такі вимоги в повній мірі відповідали належному способу захисту, оскільки суд першої інстанції не може захищати права на майбутнє, тобто ті, які ще фактично не порушені, та не може достеменно знати коли відповідач виконає рішення суду.

У суді апеляційної інстанції відповідні вимоги позивача не бути та не могли бути предметом розгляду, адже за змістом ч. 6 ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Однак, на переконання суду наявне визначення, що міститься у ст. 235 КЗпП України, не позбавляє працівника права звернення з вимогою про стягнення середнього заробітку окремо, або в тій частині в якій ці питання не вирішувались, або коли право на відповідне стягнення виникло пізніше.

Можливість окремого вирішення питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підтверджується і практикою суду касаційної інстанції. Зокрема, відповідним підтвердженням є зміст постанови Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №359/5230/17.

Враховуючи, що судом позивачку поновлено на займаній посаді, як незаконно звільненого працівника, вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.10.2021 по 07.11.2022 року, які не були предметом попереднього судового розгляду, є законними та підлягають до задоволення.

Відповідно до положень п.п. 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» , цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: з) вимушеного прогулу. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/16652/21 встановлено, що середньоденна заробітна плата позивачки становила 1384,21 грн., яка приймається судом при вирішенні цього спору для здійснення відповідного розрахунку у відповідності до положень ст. 82 ЦПК України.

Загальна кількість робочих днів у спірному періоді, протягом яких триває заявлений ОСОБА_1 вимушений прогул з 23 жовтня 2021 року по 07 листопада 2022 року включно, становить - 267 робочих днів. З яких кількість робочих днів у періоді вимушеного прогулу ОСОБА_1 у 2021 році становить 49 робочих днів, а у 2022 році (із врахуванням приписів Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX, що набрав чинності 24 березня 2022 року) 218 робочих днів.

Таким чином сума середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 23 жовтня 2021 року по 07 листопада 2022 року включно становить 1384,21 (середньоденний заробіток ОСОБА_1 ) х 267 (кількість робочих днів у заявленому ОСОБА_1 періоді вимушеного прогулу) = 369584,07 грн. (триста шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири гривні 07 копійок).

Саме у межах цієї суми суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 .

У позовній заяві ОСОБА_1 просить допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення присудженої ОСОБА_1 заробітної плати в розмірі середнього заробітку за посадою директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку за один місяць у розмірі 29068,41 грн., з утриманням із цієї суми обов`язкових податків, платежів і зборів у дохід держави

У даній частині суд зазначає, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Середній заробіток ОСОБА_1 за посадою директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку за один місяць становить 29068,41 грн., що встановлено рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року у справі № 522/16652/21 та враховується судом відповідно до ст. 82 ЦПК України.

З огляду на наведене, суд допускає негайне виконання судового рішення в частині стягнення присудженої ОСОБА_1 заробітної плати в розмірі середнього заробітку за посадою директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку за один місяць у розмірі 29068,41 грн.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим стягнути з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку на користь держави судовий збір у сумі 3695,84 грн.

На підставі ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 55, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280-282, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Стягнути з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку (; 65023, м. Одеса, вул. Кузнечна, 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) середній заробіток за посадою директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку за час вимушеного прогулу за період з 23 жовтня 2021 року по 07 листопада 2022 року у сумі 369584,07 грн. (триста шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири гривні 07 копійок) з утриманням із цієї суми обов`язкових податків, платежів і зборів у дохід держави.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення присудженого ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) середнього заробітку за посадою директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку за один місяць у розмірі 29068,41 грн. (двадцять дев`ять тисяч шістдесят вісім грн. 41 коп.), з утриманням із цієї суми обов`язкових податків, платежів і зборів у дохід держави.

Стягнути з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку (; 65023, м. Одеса, вул. Кузнечна, 1) на користь держави судовий збір у розмірі 3695,84 грн. (три тисячі шістсот дев`яносто п`ять гривень 84 копійки).

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 12 квітня 2023 року.

Суддя Ю.І.Ковтун