Справа № 466/350/23
Провадження № 2/466/936/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Мошовській М.-О.П.

з участю представника позивача ОСОБА_1

справа №466/350/23; 2/466/936/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у спрощеному позовному порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування арешту з нерухомого майна,-

встановив:

05.01.2023 ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , пред`явив в суд позовну заяву до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), який знаходиться за адресою: м. Львів, пр. Чорновола,39, про скасування арешту з нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в 2022 році позивачу при звернення до нотаріуса для проведення нотаріальних дій стало відомо, що в рамках невідомого йому виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника №3007284 від 23.03.2006, постанова б/н від 13.03.2006.

Згідно вказаної постанови було накладено арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. У постанові не зазначено паспортних даних та ідентифікаційного коду особи, стосовно якої стосується арешт. Проте, особа зазначена в постанові є однофамільцем справжнього власника майна, на яке накладено арешт. Позивач не має жодного відношення до виконавчого провадження. Відповідно до відкритих даних, стосовно ОСОБА_2 ,1980року народження, згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень, стягувались кошти за позовами ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ЛМКП «Львівводоканал».

Позивач звернувся до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові 28.10.2022 про зняття арешту з майна, проте отримав відповідь №41347 від 22.11.2022 з відмовою про зняття арешту, оскільки при перевірці бази Автоматизованої системи виконавчих проваджень не можливо встановити на виконання якого виконавчого документа та в межах якого виконавчого провадження накладено арешт та внесено відомості в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №307284.

Позивач вважає, що за таких обставин перебування належного йому майна під арештом є протиправним, порушує його право власності та перешкоджає вільно розпоряджатись своїм майно, тому змушений звернутись до суду з позовною заявою.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 10.01.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у спрощеному позовному провадженні (а.с.20).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився, на адресу суду 12.04.2023 скерував заяву, в якій зазначив,що позов підтримує та просить розглянути справу у його відсутності.

Представник відповідача Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Судом встановлено та підтверджено доказами наступне.

В 2022році позивачу при звернення до нотаріуса для проведення нотаріальних лій стало відомо, що в рамках невідомого йому виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника №3007284 від 23.03.2006, постанова б/н від 13.03.2006.

Згідно вказаної постанови було накладено арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. У постанові не зазначено паспортних даних та ідентифікаційного коду особи, стосовно якої стосується арешт.

Проте, особа зазначена в постанові є однофамільцем справжнього власника майна, на яке накладено арешт.

Позивач не має жодного відношення до виконавчого провадження, оскільки відповідно до відкритих даних, стосовно ОСОБА_2 ,1980року народження, згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень, стягувались кошти за позовами ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ЛМКП «Львівводоканал».

Позивач звернувся до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові 28.10.2022 про зняття арешту з майна, проте отримав відповідь №41347 від 22.11.2022 з відмовою про зняття арешту, оскільки при перевірці бази Автоматизованої системи виконавчих проваджень не можливо встановити на виконання якого виконавчого документа та в межах якого виконавчого провадження накладено арешт та внесено відомості в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №307284.

Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

У відповідності до статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

Право власності в Україні повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами.

Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника та порушує ч. 1 ст. 317 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України.

Постановою Верховного Суду України від 23.01.2013 року визначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Чинний Закон України «Про виконавче провадження» містить статтю 59, якою визначено порядок і підстави зняття арешту, в тому числі викладено вичерпний перелік підстав, який надає державному виконавцеві самостійно знімати арешт; також передбачено можливість особи у всіх інших випадках звертатися до суду за зняття арешту.

Отже, згідно статті 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження»: «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, з урахуванням того, що арешт накладений на квартиру АДРЕСА_3 , належить позивачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 , однак відносно нього немає відкритого жодного виконавчого провадження, а арешт накладено помилково за стягненням коштів з ОСОБА_2 , 1980 року народження, наявність такого обтяження створює перешкоди у здійсненні позивачем його право власності та перешкоджає вільно розпоряджатись своїм майном, тому суд приходить до висновку, про наявність підстав для зняття арешту з квартири АДРЕСА_3 , а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 280, 353, 354 ЦПК України, ст. ст. 316, 319, 321, 328, 391 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

ухвалив:

позов задовольнити.

Скасувати арешт квартири АДРЕСА_3 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №3007284 від 23.03.2006 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Личаківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ЄРДПОУ 35009358, який знаходиться за адресою м. Львів, просп. Чорновола,39.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В. В. Свірідова