печерський районний суд міста києва
04 квітня 2023 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Остапчук Т.В.,
при секретарі судових засідань Ковалівській В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку позовного загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та 3% річних.
Відповідно до п.1 Договору позики, Позикодавець передав, Позичальник прийняв у власність грошові кошти в сумі 700 000,00 гривень (сімсот тисяч гривень), що за домовленістю на день підписання цього договору становить 25 262,00 (двадцять п`ять тисяч двісті шістдесят два) доларів США. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною Позичальником в момент передачі йому суми позики.
Відповідно до п.2 Договору позики, зазначену вище суму грошей Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві готівкою в строк до десятого липня дві тисячі двадцять першого року. Після повернення позики в повній сумі Позикодавець повинен повернути Позичальнику під розписку. Наявність розписки у Позичальника підтверджується виконання ним свого обов`язку.
Проте, ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики не виконав та ухиляється від їх виконання та на день звернення до суду із позовом сума боргу відповідача становить 700 000,00 гривень (сімсот тисяч гривень). В судове засідання позивач не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, її представник подав заяву про вирішення справи за відсутності позивача та в заочному порядку.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, надав суду вкотре клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року у справі відкрито провадження для розгляду у загальному порядку та призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року заяву представника позивача про забезпечення позову у справі задоволено частково.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначити справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
10 червня 2021 року між сторонами укладено договір позики, на підтвердження якого відповідачем - ОСОБА_2 власноруч написано розписку про отримання від ОСОБА_1 у борг 700 000 грн, які він зобов`язався повернути до 10 липня 2021 року.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладених договорів незалежно від найменування документа, і з огляду на установлені результати робити відповідні правові висновки.
У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням наведених правил правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Позичальник взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконує, а тому заборгованість має бути стягнута з нього в судовому порядку з метою захисту порушеного права позивача. Відповідно до п.7 Договору позики, якщо Позичальник своєчасно не повернув суми позикир він зобов`язаний сплатити на вимогу Позикодавця суму боргу зарахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України.
Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12.
Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц зазначено: «Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.
У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.».
Діюче законодавство встановлює можливість виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті. З урахуванням тривалості розгляду справи та враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 , як позичальник, не виконав покладені на нього зобов`язання та не повернув ОСОБА_1 грошові кошти, взяті в борг, а протилежного відповідачем не доведено, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором грошової позики від 10 червня 2021 в розмірі 700 000,00 грн. Згідно з розрахунком позивача, сума 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 11.07.2021 року до 10.09.2021 тобто 61 днів та складає 3510 грн, які підлягають стягненню з відповідача.
Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7042,10 грн грн та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454, 00 грн, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.
Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 280-282, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) суму заборгованості у розмірі 704210 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) суму судових витрат у вигляді судовоо збору 7042 грн та витрати за подачу заяви про забезпечення позову - 454 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повний текст рішення складено 10 квітня 2023 року.
Суддя Т.В.Остапчук