Справа № 761/6104/21
Провадження № 2/761/1306/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Яровій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги (послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем)), за період з 01.05.2017 по 31.12.2020, у розмірі 8237,59 грн, три відсотка річних - 356,26 грн, інфляційних втрат - 671,70 грн, а всього, 9265,55 грн та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.09.2016 між ПАТ «АК «Київводоканал», в подальшому перейменованим у ПрАТ «АК «Київводоканал», та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до п. 1.1. якого позивач зобов`язався надати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором, зокрема, п. 3.1 Договору.

Вказує, що п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на момент існування взаємовідносин) та ч. 1 ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, що кореспондуються з підп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Однак, відповідач, в порушення умов Договору та вимог, що передбачені наведеними вище нормативними актами, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01.05.2017 по 31.12.2020 послуг з водопостачання та водовідведення не виконував належним чином, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у загальному розмірі 8237,59 грн, яку позивач й просить стягнути з відповідача, а також, просить стягнути з відповідача, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3 відсотка річних - 356,26 грн та інфляційних втрат - 671,70 грн за прострочення оплати спожитих житлово-комунальних послуг.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України судом до відповідного органу реєстрації направлений запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київської області щодо місця реєстрації відповідача.

Згідно відповіді на запит від 22.03.2021 відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді від 29.03.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу для розгляду справи по суті.

09.02.2022, засобами електронного зв`язку, від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

При цьому, звернув увагу, що згідно паспортних даних, з 17.07.2003 він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та станом на 09.02.2022 місце реєстрації не змінював, а також не є власником будь-якого житла в Шевченківському районі м. Києва та взагалі в м. Києві та договору оренди чи користування житлом у м. Києві в період з 01.05.2017 по 31.12.2020 він ні з ким не укладав. На підтвердження вказаних обставин надав довідку про реєстрацію місця проживання особи від 26.02.2020 № 299/06.22, Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованою 09.02.2022.

Таким чином, оскільки він не є власником, орендарем чи користувачем квартири АДРЕСА_1 , просив відмовити у задоволенні позову.

В подальшому, 09.06.2022 від представника позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 8237,59 грн основного боргу у зв`язку з відсутністю спору та стягнення з відповідача на користь позивача три відсотка річних - 356,26 грн, інфляційних втрат - 671,70 грн та судовий збір.

В обґрунтування заяви зазначила, що станом на 31.05.2022 у відповідача за о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 відсутня заборгованість за житлово-комунальні послуги, що підтверджується довідкою розрахункового департаменту позивача, однак, на підставі ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три відсотка річних - 356,26 грн, інфляційних втрат - 671,70 грн, оскільки входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу.

Ухвалою суду від 23.11.2022 за клопотанням позивача витребувано у Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (вул. Б. Хмельницького, 24, м. Київ, 01030) інформацію, яка міститься в інформаційній системі «Реєстр територіальної громади м. Києва» щодо кількості осіб, його (їх) прізвище, власне ім`я (усі власні імена), по батькові, дату народження, дату реєстрації, паспортні дані, або РНОКПП осіб, що були зареєстровані та/або проживали/перебували за період з 01 травня 2017 року по 31 грудня 2020 року в квартирі АДРЕСА_1 . Витребувано у Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (вул. Трьохсвятительська, 4-В, м. Київ, 01001, ), довідку, витяг або інший документ, що підтверджує право власності ОСОБА_1 на кв. АДРЕСА_1 .

У судове засідання 21.04.2023 представник позивача не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, до суду надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату і час розгляду справи по суті повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та третіх осіб, на підставі наявних в справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, повно і всебічно дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, 01.09.2016 між Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», в подальшому перейменованим у Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (далі Договір) за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.1 Договору, ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати Відповідачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а відповідач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п. 3.1 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим Договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно довідки Розрахункового Департаменту ПрАТ «АК «Київводоканал» та розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з травня 2016 по грудень 2020 роки, о/р НОМЕР_1, АДРЕСА_1 , заборгованість відповідача складає 8237,59 грн з яких: заборгованість за послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) становлять 8217,09 грн та 20,50 грн - внесок на обслуговування вузла комерційного обліку; три відсотка річних - 356,26 грн, інфляційних втрат - 671,70 грн, а всього, 9265,55 грн.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 ч.1 п. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги ).

Згідно із п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на момент існування взаємовідносин) та ч. 1 ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, що кореспондуються з підп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги внесків на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку.

Розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку визначається окремо для кожної будівлі із розрахунку на один рік, для складової витрат на повірку ділиться на строк міжповірочного інтервалу.

Відповідний розмір внеску встановлений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.2019 № 1716 для відповідного будинку у розмірі 4,10 грн щоквартально. Однак, як вказує позивач, він не сплачений відповідачем, внаслідок чого борг складає 20,50 грн.

Як вже було встановлено судом, 09.06.2022 від представника позивача надійшла заява в порядку п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі, в частині стягнення з відповідача 8237,59 грн основного боргу у зв`язку з відсутністю спору та стягнення з відповідача на користь позивача три відсотка річних - 356,26 грн, інфляційних втрат - 671,70 грн та судовий збір обґрунтовуючи тим, що станом на 31.05.2022 у відповідача за о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 відсутня заборгованість за житлово-комунальні послуги, що підтверджується довідкою розрахункового департаменту позивача, однак, на підставі ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три відсотка річних - 356,26 грн, інфляційних втрат - 671,70 грн, адже, входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу.

Так, відповідно до довідки розрахункового департаменту ПрАТ «АК «Київводоканал» від 01.06.2022 № 2346/8/8/02-22, станом на 31.05.2022 заборгованість ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , (о/р НОМЕР_1) перед ПрАТ «АК «Київводоканал» за надані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) з період з 01.05.2017 по 31.12.2020, яка складається з основного боргу 8217,09 грн, внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку 20,50 грн, відсутня.

Інфляційні втрати 671,70 грн, три відсотка річних 356,26 грн, судовий збір не сплачено.

Також, у своїй заяві від 20.07.2022 представник позивача зазначила, що у лютому 2022 року за о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , сплачено заборгованість за житлово-комунальні послуги (послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) в сумі 8304,50 грн, що підтверджується повідомленням-рахунком ПрАТ «АК «Київводоканал» на сплату комунальних послуг за лютий 2022 року.

Разом з тим, судом з відповіді КП КМР «КМ БТІ» від 22.12.2022 № 062/14 - 12155 (И-2022) щодо інформації про майно, наданої на виконання ухвали суду від 23.11.2022 про витребування документів, встановлено, що за даними реєстрових книг КП КМР «КМ БТІ» квартира АДРЕСА_1 на праві власності за ОСОБА_1 не зареєстрована.

Крім цього, з відповіді Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.12.2022 № 109-5792, наданої на виконання ухвали суду від 23.11.2022 про надання інформації вбачається, що в період з 01.05.2017 по 31.12.2020 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрованих фізичних осіб не було.

Крім того, за Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованою 09.02.2022 право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 не зареєстровано.

При цьому, з відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київської області від 22.03.2021, наданої на запит суду щодо реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб з приводу реєстрації відповідача, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

За таких обставин, судом встановлено, що позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, тобто, відповідач у цій справі - ОСОБА_1 є неналежним відповідачем. Тому, заява позивача про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю спору є необґрунтованою та безпідставною. Більш того, доказів того, що сплачені комунальні платежі сплачені саме ОСОБА_1 представником позивача не надано та матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні чи юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідно до постанови Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати КЦС від 07.10.2020 у справі № 705/3876/18 Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Найчастіше під неналежним відповідачем розуміють відповідача щодо якого судом під час розгляду справи встановлено, що він не є особою, зобов`язаною за вимогою.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (Висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

В той же час, саме, на позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє.

Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі, а є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до цього відповідача, який не є належним. (постанови ВП ВС від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (п.40), від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (п.50), від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (п.75), від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц (п.74).

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Позивачем клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем не заявлялося, тому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача у майбутньому.

При цьому, щодо стягнення з відповідача три відсотка річних - 356,26 грн та інфляційних втрат - 671,70 грн, слід зазначити наступне.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

При цьому, слід мати на увазі, що грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини.

Відповідно до Договору найму (оренди) нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 07.02.2015 між власником квартири ОСОБА_2 та наймачем ОСОБА_1 строк дії оренди квартири з 07.02.2015 по 07.02.2015, тобто, строк оренди становив один день.

Будь-яких інших договорів оренди вказаної квартири, укладених між відповідачем та власником квартири або будь-якою іншою особою матеріали справи не містять та суду не надано.

В той же час, беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, в той час як, судом відмовлено у задоволенні позову основної частини позову про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд вважає, що у задоволенні позову в цій частині також, слід відмовити, як похідної частини позовних вимог.

За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Приватного акціонерного товариства «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: