Справа № 522/6661/23
Провадження № 2/522/3833/23
УХВАЛА

13 квітня 2023 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Федчишена Т. Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИЛА:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову до прийняття судом рішення у даній справі шляхом встановлення тимчасового графіку зустрічей батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожного тижня з п`ятниці 17:00 до неділі 20:00, з правом перебувати за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ), з тим, що батько забирав і повертав дитину за місцем її фактичного проживання: АДРЕСА_2 , або за іншою адресою за домовленістю батьків; кожного тижня у понеділок, середу, п`ятницю з 15:00 до 18:00 надати можливість батькові - ОСОБА_1 проводити з сином ОСОБА_3 спільний час з метою відвідування спортивних тренувань та особистого спілкування. Зазначені дні тижня можуть бути змінені за попередньою домовленістю батьків; встановити, що святкові дні дитина ОСОБА_4 проводить у батька ОСОБА_1 по черзі з матір`ю ОСОБА_2 ; щороку в день народження дитини 23 червня проводити з дитиною протягом 2-х годин, за попередньою домовленістю між батьками узгодивши час; забирати дитину з дому або зі школи (іншої установи) в дні та часи побачень батько може особисто; необмежене спілкування батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином. Крім того, позивач просить: заборонити ОСОБА_2 перешкоджати ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 шляхом блокування та ігнорування мобільного зв`язку з батьком, будь-яких повідомлень в додатках, месенджерах, адресованих дитині до набрання рішенням законної сили;а також зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 .

Заява обґрунтована тим, що відповідач у середині 2022 року звернулася до нього з вимогою про сплату аліментів на дитину у значно більшому розмірі ніж 15 000 грн, які він сплачував добровільно, та отримавши відмову позбавила його можливості спілкуватися, бачитися з дитиною, брати участь у її вихованні. Дотепер відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, самовільно забороняє позивачу зустрічатися з дитиною, відвідувати дитині місце проживання позивача та не дає можливості брати участь у вихованні дитини.

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості/утруднення виконання рішення суду, оскільки матір утримує дитину та не надає батькові бачитися та проводити спільно час. Указує, що підтримання родинних близьких стосунків, психоемоційного зв`язку дитини з батьком, є важливим для подальшого виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а невжиття заходів забезпечення позову позбавить позивача можливості ефективного захисту, адже зі спливом часу дитина неминуче втрачає емоційний зв`язок з батьком. Протягом шести місяців на момент подання заяви на дитину здійснюється психологічний вплив одним із батьків, що однозначно негативно вплине на ефективний захист позивача у даній справі. Окрім цього зазначає, що відповідач порушує права дитини, оскільки свавільно позбавила її уваги батька, його любові та турботи, чим перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Указує, що запропонований графік зустрічей з дитиною є звичним для неї та відображає рівність прав батьків на участь у спілкуванні та вихованні дитини. Такі зустрічі будуть сприяти підтриманню родинних близьких стосунків, психоемоційного зв`язку з батьком та зможуть усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини з батьком.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали справи у межах вирішення зазначеної заяви позивача, суд зазначає таке.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить до прийняття судом рішення у даній справі, забезпечити позов, зокрема, шляхом встановлення тимчасового графіку зустрічей батька з дитиною, а саме: кожного тижня з п`ятниці 17:00 до неділі 20:00, з правом перебувати за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ), з тим, що батько забирав і повертав дитину за місцем її фактичного проживання: АДРЕСА_2 , або за іншою адресою за домовленістю батьків; кожного тижня у понеділок, середу, п`ятницю з 15:00 до 18:00 надати можливість батькові- ОСОБА_1 проводити з сином ОСОБА_3 спільний час з метою відвідування спортивних тренувань та особистого спілкування. Зазначені дні тижня можуть бути змінені за попередньою домовленістю батьків; встановити, що святкові дні дитина ОСОБА_4 проводить у батька ОСОБА_1 по черзі з матір`ю ОСОБА_2 ; щороку в день народження дитини 23 червня проводити з дитиною протягом 2-х годин, за попередньою домовленістю між батьками узгодивши час; забирати дитину з дому або зі школи (іншої установи) в дні та часи побачень батько може особисто; необмежене спілкування батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином .

На обґрунтування обраного виду забезпечення позову ОСОБА_1 посилається на необхідність забезпечення контакту батька з малолітнім сином на час розгляду справи, оскільки відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, що призводить до позбавлення малолітньої дитини батьківського піклування. Вважає, що підтримання родинних близьких стосунків, психоемоційного зв`язку дитини з батьком, є важливим для подальшого виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а невжиття заходів забезпечення позову позбавить позивача можливості ефективного захисту, адже зі спливом часу дитина неминуче втрачає емоційний зв`язок з батьком.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19 (провадження № 61-10859св20) вказано, що: «у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, правильно врахував, що зустрічі матері з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері із її малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю. Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц. Зустрічі матері з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин».

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини повинен вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Вказані норми міжнародного права кореспондуються із положеннями статті 141 СК України, відповідно до якої мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, та із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20) Верховний Суд виклав такий висновок щодо застосування заходів забезпечення позову у справі про визначення місця проживання малолітніх дітей: «колегія суддів звертає увагу на те, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, Верховний Суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову».

«Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю» (постанови Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц (провадження № 61-1153св17), від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19 (провадження № 61-10859св20), від 17 травня 2021 року у справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21)).

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що батько, який на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини, проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а матір не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Разом з тим, положеннями частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. Такий висновок може бути наданий як на запит сторони у справі, так і на виконання вимог ухвали суду про його витребування, зокрема і для вирішення питання забезпечення позову.

Зазначений висновок має важливе значення для вирішення процесуального питання про забезпечення позову, у тому числі з огляду на співмірність заходів забезпечення позову, які просить ОСОБА_1 .

Тому, заява позивача в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення графіку зустрічей батька з дитиною, на думку суду, є передчасною, а відтак задоволенню не підлягає.

Указаний висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 752/6099/20, що підлягає обов`язковому врахуванню судом відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Що стосується вимог заяви в частині зобов`язання відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, то в цій частині заява також не підлягає задоволенню, оскільки така вимога забезпечення позову не узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України, адже пунктом 3 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Заявлена позивачем вимога заяви в цій частині в даному випадку не може бути віднесена до видів забезпечення позову, оскільки така вимога є способами захисту у відповідності до положень ст. 5 ЦПК України і тому не може бути застосована як вид забезпечення позову, враховуючи, що способи захисту визначаються позивачем у позовній заяві та мають розглядатись у позовному провадженні, результатом якого є прийняття відповідного рішення суду щодо заявлених позовних вимог. При цьому, питання щодо наявності у одного з батьків перешкод у спілкуванні з дитиною має вирішуватися на підставі поданих сторонами та досліджених судом доказів.

Також не підлягають задоволенню і вимоги заяви в частині заборони ОСОБА_2 перешкоджати позивачу у спілкуванні з дитиною шляхом блокування та ігнорування мобільного зв`язку з батьком, будь-яких повідомлень в додатках, месенджерах, адресованих дитині, оскільки такі заходи не є співмірними з позовною вимогою, вжиття таких заходів забезпечення позову, з огляду на його предмет, не впливає на можливість чи неможливість виконання рішення суду за наслідками розгляду даної справи або на ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів, також встановлення заборони відповідачу на вчинення дій шляхом блокування мобільного зв`язку з батьком, будь-яких повідомлень в додатках, месенджерах, адресованих дитині, не забезпечить можливості їх примусового виконання, а вимога в частині заборони ігнорування мобільного зв`язку з батьком, будь-яких повідомлень в додатках, месенджерах, адресованих дитині, не узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України, оскільки позов може бути забезпечений забороною вчинення дій, а не шляхом встановлення заборони пасивної поведінки.

Таким чином, правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову на підставі поданої заяви про забезпечення позову відсутні, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА