РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року

м. Рівне

Справа № 560/921/19

Провадження № 22-ц/4815/157/23

Рівненський апеляційний суд: в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Мороз А.В.,

за участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області, ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про визнання протиправним рішення Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області від 19 вересня 2017 року № 200 та частково недійсною приватизації земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до відповідачів Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, ОСОБА_2 та просили визнати протиправним та скасувати рішення Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області від 19 вересня 2017 року №200 про затвердження проекту землеустрою та приватизацію ОСОБА_2 , земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0232, площею 0,1887 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (02.01) за рахунок земель житлової та громадської забудови на території Селецької сільської ради Сарненського району Рівненської області по АДРЕСА_1

Ухвалою суду від 16 вересня 2021 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області - Дубровицьку міську раду Сарненського району Рівненської області.

Крім того, ухвалою суду від 22 травня 2022 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_4 .

Свої вимоги позивачі мотивують тим, що внаслідок прийняття 19 вересня 2017 року Селецької сільською радою Дубровицького району рішення №200, були порушені їхні права та законні інтереси як співвласників садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_2 . Тому, вказане рішення є протиправним.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області, ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про визнання протиправним рішення Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області від 19 вересня 2017 року № 200 та частково недійсною приватизації земельної ділянки задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області від 19 вересня 2017 року №200 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , кадастровий номер :02:002:0232, площею 0,1887 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (02.01) за рахунок земель житлової та громадської забудови на території Селецької сільської ради Сарненського району Рівненської області по АДРЕСА_1 та надання вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 .

Визнано протиправною приватизацію земельної ділянки площею 0,1897 га в т.ч. 0,10 га за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у користуванні ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , 0,0897 га за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови на території Селецької сільської ради Сарненського району Рівненської області, вулиця Шевченка, 60 в с. Селець Сарненського району Рівненської області.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що згідно з актом прийому-передачі межових знаків, позивачі: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , особисто підписали цей акт без будь-яких зауважень. Суперечки щодо спірної ділянки виникли значно пізніше, у 2019 році. Обставини щодо спільного використання спірного проїзду іншими особами, сусідами, у тому числі самим позивачем, не знайшли свого підтвердження у суді першої інстанції.

Посилаючись на норми ч. 4 ст. 83 ЗК України, ст. 17 ЗУ "Про основи містобудування", ст. 17 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", додатку 7.1 "Класифікація міських вулиць і доріг" ДБН 360/92** вказує, що наявність чи відсутність проїзду на межі земельних ділянок позивачів та ОСОБА_2 має бути підтверджена генеральним планом с. Селець.

В постанові Рівненського апеляційного суду від 21.05.2019 року у цивільній справі №560/1799/18 встановлено, що на Генеральному плані с. Селець (вул. Шевченка ) проїзд вздовж земельних ділянок позивачів та відповідача відсутній, що не було враховано судом.

Стверджує, що судом не правильно встановлено, що позивачами було доведено, що спірна земельна ділянка площею 0,0897 га є землями загального користування, у розумінні ст. 83 ЗК України. Крім того, не надано доказів, що спірній земельній ділянці належним чином був визначений статус проїзду, а спірною земельною ділянкою користувалися інші особи, крім ОСОБА_2 . Також зауважує про невідповідність проїзду будівельним нормам.

Вважає, що у позивача відсутнє право користування спірною земельною ділянкою, яку він використовував в якості проїзду, то у місцевого суду не було правових підстав вважати, що відповідачем було порушено його відповідне право.

Крім того, звертає увагу, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в мотивувальній частині рішення посилався на те, що позивачі визнають, що ними було підписано акт прийому-передачі межових знаків, однак вказують, що при кадастровій зйомці вони присутні не були та межі земельної ділянки, які виділялись ОСОБА_2 , не погоджували врахувавши при цьому письмові пояснення суміжних землекористувачів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .. При цьому ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення, а тому їх покази не можуть братися до уваги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , позивачі ОСОБА_1 вважає її безпідставною та просить відхилити, а рішення суду, яке є законним, прийнятим з дотримання норм матеріального та процесуального права, залишити без змін.

Судом встановлено, що рішенням Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області №10 від 09 грудня 2015 року, було передано у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , кадастровий номер :02:002:0183, площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель на споруд на території Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області в АДРЕСА_2 (т.1 а.с.12).

На підставі вказаного рішення сільської ради за позивачами зареєстровано право спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0183, площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель на споруд на території Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області в АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №52657056 від 04 лютого 2016 року (т. 1 а.с.16).

12 травня 2017 року Селецькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області прийнято рішення №167, яким надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1897 га, в тому числі 0,10 га за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у користуванні, 0,0897 га за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови на території Селецької сільської ради в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.23).

Рішенням Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області №200 від 19 вересня 2017 року, було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , кадастровий номер :02:002:0232, площею 0,1897 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (02.01) за рахунок земель житлової та громадської забудови на території Селецької сільської ради в АДРЕСА_1 та надано вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_2 (т.1 а.с. 13).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №106804450 від 08 грудня 2017 року (т.1 а.с.14), на підставі вказаного рішення сільської ради №200 від 19 вересня 2017 року за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0232, площею 0,1897 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель на споруд на території Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області в АДРЕСА_1 .

Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами ЗК України.

Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 6-9 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до статті 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18), від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28-цс 20) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Фактично дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет власності. Тобто цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому. При цьому остаточні розміри та конфігурація відображається в технічній документації.

На думку колегії суддів часткове скасування рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 01 вересня 2020 року рішення Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області за №167 від 12 травня 2017 року про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення технічної документації не вказує, що розроблений проект відведення земельної ділянки та його затвердження відповідним рішенням ОМС порушує права позивачів.

В оскаржуваному рішенні в даній справі посилання місцевого суду на ч. 4 с. 82 ЦПК України та на висновки в постанові Рівненського апеляційного суду від 21 травня 2019 року про обставини, що мають преюдиційне значення у даному спорі є надуманими та довільними тлумаченням судом першої інстанції згаданої постанови та обставин справи. Висновок апеляційного суду у згаданій постанові про «поспішність висновку місцевого суду в рішенні від 05 лютого 2019 року про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача» не вказує на обов`язковість ухвалення місцевим судом зовсім протилежного рішення, а вказує лиш на те що згадане рішення поспішно було ухвалене без залучення Селецької сільської ради (т.1 а.с.36-40).

Крім того у справі, що переглядається змінились обставини та суб`єктний склад, оскільки залучений ОСОБА_4 як спадкоємець будинку АДРЕСА_3 , що належав його діду ОСОБА_7 та розташований на приватизованій земельній ділянці позивачів, не визнає заявлений ними позов та просить відмовити в його задоволенні. (т. 2 а.с. 2-10).

Пунктом «а» частини третьої статті 83 ЗК України встановлено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Однак посилання позивачів на зазначення проїзду в кадастровому плані земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 не відповідає дійсності, тому що у генеральному плані с. Селець проїзд відсутній.

Ця обставина підтверджується викопіюванням з Генерального плану с. Селець.

При цьому слід враховувати, що генеральний план згідно ст. 1 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" є одночасно містобудівною документацією на місцевому рівні та землевпорядною документацією, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Тобто підлягає обов`язковому врахуванню при виготовленні технічної документації.

У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) дійшов висновку, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників.

Отже погодження є допоміжним етапом і не може бути підставою для відмови у затвердженні технічної документації.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що з заявлених позивачами підстав, а саме начебто непогодження ними меж земельної ділянки відповідача та виділення її на проїзді із земель комунальної власності, позов до задоволення не підлягав, оскільки такі обставини по справі не встановлені та не доведені.

З плану благоустрою земельної ділянки ОСОБА_2 (т.2 а.с. 10), кадастрового плану земельної ділянки позивачів (т. 1 а.с. 25) та фотоматеріалів (т. 1 а.с. 26, 107) вбачається, що будинковолодіння позивачів виходить до АДРЕСА_1 , отже не є ізольованим, тому не можна стверджувати, що надання земельної ділянки відповідачу унеможливить доступ до своєї власності та суттєво впливає на права позивачів. При приватизації належної їм земельної ділянки біля б. АДРЕСА_1 та визначення її меж, площі, конфігурації позивачі мали враховувати всі існуючі чинники та обставини, зокрема вільного доступу до їх земельної ділянки.

З оглянутого викопіювання генплану с. Селець вбачається, що проїзд понад будинком позивачів до будинку відповідача відсутній, а ця земля відноситься за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка в установленому законом порядку і була приватизована ОСОБА_2 .. Зворотного позивачами не доведено.

Крім того, саме по собі посилання позивачів на відсутність під`їзду до земельної ділянки не є підставою для визнання недійсним оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування, так як власник не позбавлений права звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю або про встановлення відповідного земельного сервітуту (подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 302/470/16-ц (провадження № 61-32685св18), від 26 червня 2018 року у справі № 307/104/16 (провадження № 61-6459св18) та від 20 жовтня 2021 року у справі № 340/236/17 (провадження № 61-13820св20).

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 вересня 2022 року задовольнити.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області, ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про визнання протиправним рішення Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області від 19 вересня 2017 року № 200 та частково недійсною приватизації земельної ділянки,

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 червня 2023 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.