РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/5115/23

Провадження №: 2/755/3339/23

"16" червня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Гончарука В.П.

при секретарі - Гриценку О.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування запису про державну реєстрацію права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в особі адвоката Бургела О.В., звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 06 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А. та зареєстрований в реєстрі за № 354;

-скасувати запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 шляхом скасування переходу права власності від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ;

- стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 . У травня 2021 року позивачка звернулася до ОСОБА_2 з проханням надати їй у позику 13000,00 доларів США, на що ОСОБА_2 погодився за умови, що для забезпечення повернення наданої позики необхідно укласти договір купівлі-продажу належної ОСОБА_1 квартири. Про цьому, відповідач запивним позивачку, що після повернення останньою позики, він не заперечуватиме проти розірвання договору купівлі-продажу. 06 травня 2021 року ОСОБА_2 надав у позику ОСОБА_1 , кошти в сумі 13000,00 дооларів США, про що ОСОБА_1 написала розписку із визначеним у ній строком повернення позики - 06 травня 2022 року. Цього ж дня між ними було укладено договір купівлі-продажу квартири.

Оформленням спірного договору займався ОСОБА_2 , який замовляв оцінку квартири. При цьому, зазначена у п. 3 Договору суму коштів в розмірі 1 168 200,00 грн ОСОБА_1 не отримувала від ОСОБА_2 .

У 2022 році ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з приводу повернення позики, однак ОСОБА_2 відмовився розірвати вищевказаний договір купівлі-продажу.

Представник позивача зазначає, що оспорюваних договір був укладений в найкоротші терміни, без укладення договору завдатку та будь-яких додаткових умов, був лише прикриттям для договору позики, а тому є удаваним.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

29 травня 2023 року від ввідповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про визнання позовних вимог, в якій відповідач зазначає, що позивач ОСОБА_1 повернула йому 13000,00 доларів США з відсотками, а відтак він не заперечує щодо розірвання договору.

01 червня 2023 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бургели О.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за йогоьвідсуьності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі ита просять суд їх задовольнити.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

05 червня 2023 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду пояснення по суті позовних вимог, в який зазначив, що дійсно у травні 2021 року до нього звернулась позивачка з проханням надати їй кошти на певний період часу у борг. Він надав ОСОБА_1 під розписку кошти в сумі 13 000 доларів США, які вона мала повернути протягом року з відсотками. Як гарантія повернення наданої позики вони уклали договір купівлі- продажу квартири, шо належала позивачці, без передачі ним коштів зазначених у п. З договору купівлі-продажу в розмірі 1 168 200 грн.

На даний час йому боргові кошти повернуті в повному обсязі з відсотками, тому він не заперечує проти задоволення позову та визнання договору недійсним. Всі наслідки визнання позову та його задоволення йому зрозумілі в повному обсязі.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до таких висновків.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо сує`єкта, сформованого 06 травня 2021 року, ОСОБА_1 на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

06 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А., зареєстрований в реєстрі за № 354, відповідно до якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3 Договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється на суму 1168200,00 грн, яку ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 до підписання цього договору.

Згідно з п.4 Договору ОСОБА_1 своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру, одержання нею від ОСОБА_2 грошей в сумі 1 168 200,00 грн та відсутності по відношенню до нього будь-яких претензій фінансового характеру.

Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про рестрацію права власності, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформований 06 травня 2021 року.

Згідно з розпискою від 06 травня 2021 року посвідчено факт, що ОСОБА_1 отримала у борг від ОСОБА_2 13000,00 грн, які зобов`язувалася повернути до 06 травня 2022 року без відсотків. У випадку прострочення зобов`язується повернути вказану суму з відсотками 15% річних за весь період прострочення.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень статті 202 ЦК України під правочином розуміються дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`активність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача. Так відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Тлумачення змісту статті 235 ЦК України свідчить, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено правовий висновок, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц.

Аналізуючи вищенаведені норми закону та обставини справи, а також враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 216 ЦК України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом з тим частиною третьою цієї статті передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Водночас у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 640/12313/19-ц (провадження № 61-12836св20).

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора.

Отже, згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт.

Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого рішення суду реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо.

Рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, необхідно одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту, оскільки згідно з ЦК України право власності виникає з моменту його реєстрації.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18) та у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 554/991/18 (провадження № 61-11572св19).

З аналізу вищенаведених норм та з метою реального захисту та відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом скасування переходу права власності від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись сстаттями 3, 12, 13, 15, 16, 203, 215, 235ЦК України, статтями 4, 5, 19, 76-81, 89, 141, 178, 247, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування запису про державну реєстрацію права власності, - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 06 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Євгенією Анатоліївною та зареєстрований в реєстрі за № 354.

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 шляхом скасування переходу права власності від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 , судовий збір в розмірі 2687,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят сім гривень 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: