Справа № 129/1084/23
Провадження у справі № 2-з/129/8/2023
У Х В А Л А

"10" квітня 2023 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючої Бондар О.В.,

розглянувши без участі заявника в приміщенні суду в місті Гайсині заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви про розірвання шлюбу, -

установив:

29.03.2023 р. захисник Патраманський І.О. звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви про розірвання шлюбу, а саме витребувати від ОСОБА_2 оригінали свідоцтва про шлюб, копію свідоцтва про народження дитини, копію паспорта ОСОБА_2 та її ідентифікаційного коду.

Заява обґрунтованим, що ОСОБА_3 має намір звернутись до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, ОСОБА_2 не бажає надавати їх для приєднання до матеріалів цивільної справи.

Із клопотанням забезпечити докази без повідомлення інших осіб, які можуть отримати статус учасників справи, заявник до суду не звертався.

Розгляд заяви про забезпечення доказів відбувається з дотриманням положень ч. 1 ч. 3 ст. 118 ЦПК України.

Заявник та інші особи, які можуть отримати статус учасників справи, в судове засідання нез`явились, хоча у відповідності до ст.128 ЦПК України були належним чином повідомлені про дату,час і місце розгляду справи.

Враховуючи положення ч. 2 і ч. 3 ст. 118 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність представника заявника та інших осіб, які можуть отримати статус учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви, суд прийшов до наступного висновку.

Заява про забезпечення доказів подана заявником до звернення до суду із позовом.

Однак, згідно із ч. 3 ст. 116 ЦПК України, заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Водночас, ст. 116 ЦПК України чітко визначено підстави забезпечення доказів.

Так, необхідною умовою для забезпечення доказів судом можуть бути виключно підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (ч. 1 ст. 116 ЦПК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

З вищевказаного вбачається, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Подана представником заявника заява про забезпечення доказів не містить жодних посилань на ризики чи загрози того, що докази, про забезпечення яких порушує питання заявник, можуть бути утрачені чи їх подання стане згодом неможливим або утрудненим. Тобто зазначена заява про забезпечення доказів не відповідає критеріям, визначеним ст. 116 ЦПК України.

Разом з цим, згідно зі ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Отже, цивільним процесуальним законодавством передбачено механізм витребування доказів як способу забезпечення доказів (ст. 116 ЦПК України) та витребування доказів (ст. 84 ЦПК України), тобто процесуальний закон чітко розмежовує зазначені поняття.

Проте заявник помилково ототожнив витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим, та витребування доказів як сприяння суду сторонам в поданні відповідного доказу, який неможливо отримати самостійно.

Вищевказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 24.01.2022 у справі № 756/3965/21, від 02.05.2019 у справі № Зд/9901/2/19, від 09.10.2019 у справі № 9901/385/19, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 9901/845/18, від 11.03.2020 у справі № 9901/608/19.

Таким чином, з огляду на те, що під час розгляду заяви не встановлено такої умови для забезпечення доказів, як ризик втрати відповідних документів, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення доказів шляхом їх витребування у ОСОБА_2 , як того вимагає заявник.

Суд вважає за необхідне звернути увагу представника заявника на те, що неможливість на момент звернення до суду отримати і долучити до позову необхідні докази, є підставою заявити одночасно з цим позовом клопотання про витребування таких доказів, навівши відповідні мотиви того, чому не вдалося отримати докази самостійно (ч. 4 ст. 83 і ч. 1-ч. 2 ст. 84 ЦПК України).

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 116-118, 258-261 ЦПК України, суд -

постановив:

Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення доказів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя