Справа № 548/920/23
Провадження № 2/548/307/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.2023 р. Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Старокожка В.П.,

при секретарісудових засідань - Безносик Д. Ю.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорола в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Чернушенко Володимир Юрійович, до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача - адвокат Чернушенко В.Ю., діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом.

В обгрунтування позову зазначив, що його довіритель є власником земельної ділянки площею 0,1645 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:002:0032.

Вказує, що відповідчка ОСОБА_3 з весни 2022 року без дозволу позивача стала користуватися належною йому земельною ділянкою, на якій вирощувала культури домашнього господарства.

У зв`язку із самовільним зайняттям відповідачем належної позивачу земельної ділянки, останній звернувся до ВП №2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області. Після проведеної перервірки її результати було надіслано до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області для вирішення питання про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності. Проте вказаною установою не було складено протоколу про адмінстративне правопорушення з посиланням на положення ч.ч. 3.5 ст 158 та ч.1 ст. 158-1 Земельного кодексу України.

З інформації, наданої ВП №2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області на запит представника позивача, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 надала працівникам поліції пояснення, в яких підтвердила, що з весни 2022 року вона користувалася вищевказаною земельною ділянкою позивача та надалі планує припинити таке користування. На час звернення до суду відповідачка припинила користуватися вказаною земельною ділянкою.

Оскільки ОСОБА_1 вважає, що в результаті самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем йому завдано матеріальної шкоди на суму 645,33 грн та моральної шкоди 20000 грн, він звернувся до суду із цим позовом та прохав стягнути із відповідачки на його користь вказані суми заподіяної шкоди та судові витрати.

08.05.2023 було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

26.05.2023 відповідачкою було подано відзив на позовну заяву, в якому вона прохала у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю за безпідставнстю позовних вимог, стягнути на свою користь із позивача понесені судові витрати, розгляд справи проводити за її відсутності.

Свою позицію відповідачка мотивувала тим, що позивач є рідним братом її цивільного чоловіка - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач ОСОБА_1 успадкував після смерті свого батька житловий будинок АДРЕСА_1 та присадибну ділянку, на якій розташований вказаний будинок, площею 0,29 га. У подальшому, 07.12.2011 позивач продав своєму братові ОСОБА_4 вказаний житловий будинок.

За життя останній склав заповіт, яким заповів на випадок своєї смерті все належне йому майно відповідачці. Після смерті ОСОБА_4 остання успадкувала належне йому майно, зокрема житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. В цьому будинку позивачка проживала та проживає наразі.

Зазначила, що спадкодавець ОСОБА_4 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 користувався належним йому житловим будинком та присадибною земельною ділянкою площею 0,29 га, у зв`язку із чим у позивача до нього жодних претензій не виникало.

Після смерті ОСОБА_4 позивач, дізнавшись про те, що відповідачка успадкувала вищевказаний будинок, висловлював до неї претензії щодо того, що він вважає цей будинок своїм, самовільно заходив на подвір`я будинку, погрожував відповідачці, що стало причиною її звернення до поліції з відповідною заявою.

У травні 2022 року позивач звернувся до поліції із заявою про самовільне зайняття відповідачкою належної йому земельної ділянки.

Відповідачка у відзиві на позов вказала, що до моменту отримання позовної заяви ОСОБА_1 вважала, що доля вказаної земельної ділянки площею 0,29 га за адресою АДРЕСА_1 була вирішена ще під час укладення договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вовк А.М. 07.12.2011 за реєстровим № 480, за яким позивач продав, а покійний ОСОБА_4 придбав житловий будинок за цією ж адресою, з огляду на принцип єдності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою. Лише після отримання копії позовної заяви вона дізналася, що питання переходу права приватної власності на вказану земельну ділянку, що перебувала під проданим позивачем нерухомим майном, в договорі купівлі-продажу не врегульоване.

Відповідачка зазначила, що присадибна земельна ділянка площею 0,29 га у відповідності до технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, складається із двох земельних ділянок:

- для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,1273 га;

- для ведення особистого підсобного господарства - 0,1645 га.

Із тим, що позивач ОСОБА_1 у позовній заяві стверджує, що вона самовільно зайняла всю належну йому земельну ділянку площею 0,1645 га, відповідачка категорично не погоджується та вказує про відсутність у матеріалах позовної заяви доказів самовільного зайняття нею будь-якої частини цієї земельної ділянки та наявності минулорічної порослі, бур`янів чи слідів незібраного минулорічного врожаю на ній.

Все вищенаведене, на думку відповідачки, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог як в частині стягнення із неї матеріальної шкоди, так і моральної шкоди, завданих самовільним зайняттям земельної ділянки.

Позивачка прохала відмовити позивачу у задоволенні позову та у зв`язку із цим стягнути із нього на її користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн, на підтвердження чого надала суду договір про надання правничої допомоги, укладений між нею та адвокатом Винниченко Л.П. 25.05.2023, розрахунок суми гонорару адвоката, акт приймання- передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 25.05.2023, детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 590.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, надав суду пояснення, що відповідають викладеному у позовній заяві, додав, що восени 2021 року він говорив відповідачці, щоб вона навесні наступного року не засаджувала належну йому земельну ділянку, прохав позов задоволити повністю, стягнути із відповідачки на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки 645,33 грн та моральної шкоди - 20000 грн, а також понесені судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору в сумі 1073,60 грн.

Представник позивача адвокат Чернушенко В.Ю. позовні вимоги підтримав повністю, прохав їх задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, беручи до уваги відзив на позов, наданий відповідачкою, вважає, що за результатами розгляду справи має бути ухвалене рішення, яким у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Фактичні обставини, встановлені судом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серія ПЛ № 00250, виданого 09.12.1997 Багачанською сільською радою народних депутатів; рішення Хорольського районного суду Полтавської області № 2-192/2007 від 15.02.2007 є власником земельної ділянки площею 0,1645 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:002:0032, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.07.2021 № 166499595.

Відповідачці ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.08.2021 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.08.2021 № 270302359.

Вказаний будинок вона успадкувала після смерті ОСОБА_4 , з яким перебувала у фактичних шлюбних відносинах, на підставі його заповіту від 26.11.2020. Останній був рідним братом позивача та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 , виданого 01.12.2020.

В травні 2022 року відповідачка ОСОБА_3 посадила огородні культури: картоплю, кукурудзу, розсаду тощо, на присадибній земельній ділянці невстановленої площі за адресою АДРЕСА_1 , оскільки ця ділянка не була оброблена її власником, ОСОБА_1 , що проживає за межами Лубенського району. Вказане підтверджується копією довідки про результат розгляду звернення з цього приводу позивача ОСОБА_1 , зареєстрованого до ІТС ІПНН (ЄО) за № 1430 від 09.06.2022, складеної ст. ДОП СП ВП №2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області Яковенком О.

За результатом вказаної перевірки документи спрямовані до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області для вирішення питання про притягнення винної у самовільному зайнятті земельної ділянки особи до адміністративної відповідальності. Проте вказаною установою не було складено протоколу про адмінстративне правопорушення з посиланням на положення ч.ч. 3.5 ст 158 та ч.1 ст. 158-1 Земельного кодексу України та роз`яснено право позивача звернутися з даного питання до органу місцевого самоврядування, який вирішує земельні спори у межаї території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та в разі незгоди з рішенням цього органу - до суду. Вказане підтверджується копією повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про розгляд звернення позивача від 06.07.2022 за № 31-16-0.41-1447/2-22, надісланого останньому.

Факт обробітку відповідачкою земельної ділянки невизначеної площі, що знаходиться по АДРЕСА_1 , з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:002:0032 навесні 2022 року підтверджується показами свідків ОСОБА_5 , який пояснив, що в кінці весни 2022 року він двічі приїжджав разом із позивачем ОСОБА_1 у с. Настасівка Лубенського району та бачив, що перший раз присадибна земельна ділянка біля житлового будинку за цією адресою була необроблена, а інший раз - оброблена, був посаджений огород, а також показами свідка ОСОБА_6 , ст. ДОП ВП №2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області. Останній пояснив, що у зв`язку із проведенням перевірки за заявою позивача, поданою ним до ВП №2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області про самовільне зайняття належної йому земельної ділянки громадянкою ОСОБА_3 , він виїжджав за вказаною у заяві адресою - АДРЕСА_1 , відбирав пояснення останньої щодо цієї ситуації. Приїжджав разом із ОСОБА_1 . ОСОБА_3 йому пояснила, що вона успадкувала від свого померлого чоловіка ОСОБА_4 цей житловий будинок, земельна ділянка, про яку йдеться у заяві позивача, знаходиться поруч із цим будинком, за однією адресою. Цією ділянкою постійно користувався її покійний чоловік, позивач же не заявляв у зв`язку із цим претензій. Після смерті чоловіка, успадкувавши будинок, вона чекала, що навесні 2022 року ОСОБА_1 приїде і обробить цю земельну ділянку, але він не приїхав і в середині травня вона посадила там огородні культури. В присутності свідка ОСОБА_6 відповідачка пропонувала позивачеві ОСОБА_1 , щоб він забрав собі усю зібрану нею на цьому городі продукцію. Свідок бачив, що якась частина вказаної земельної ділянки на момент його приїзду туди в кінці травня 2022 року була засаджена огородніми культурами. При проведенні вищевказаної перевірки площу земельної ділянки ніхто не вимірював та не встановлював.

Норми права, застосовані судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321, 391 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною другою статті 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 211 ЗК України визначено, що самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Стаття 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» передбачає, що самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до положень статті 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для користування стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З системного аналізу положень статей 116, 123, 124, частини другої статті 134, статті 212 ЗК, статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» можна зробити висновок, що відповідно до вимог наведеного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 січня 2021 року в справі № 264/7200/18 (провадження № 61-9659св20).

Згідно ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, коли шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; коли шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідальність за завдану шкоду настає за наявності всіх підстав:

наявність шкоди,

протиправна поведінка заподіювача шкоди,

причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою,

вини.

Порядок визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок визначений постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття та знесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу" №963 від 25.07.2007 (далі - Методика).

Згідно п.4 вказаної Методики розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, визначається для всіх категорій земель (крім земель житлової та громадської забудови) за такою формулою: Шс = Пс x Нп x Кф x Кі (1),

де Шс - розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, гривень;

Пс - площа самовільно зайнятої земельної ділянки, гектарів;

Нп - середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням, визначений у додатку 1, з урахуванням переліків, наведених у додатках 2 і 3;

Кф - коефіцієнт функціонального використання земель, визначений у додатку 4;

Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, який дорівнює добутку коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2007 та наступні роки, що визначаються відповідно до Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 р. N 783.

Мотивована оцінка аргументів сторін та висновки суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 неправомірно користувалася з травня 2022 року по вересень 2022 року земельною ділянкою невстановленої площі, що знаходиться по АДРЕСА_1 , з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, належною ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серія ПЛ № 00250, виданого 09.12.1997 Багачанською сільською радою народних депутатів; рішення Хорольського районного суду Полтавської області № 2-192/2007 від 15.02.2007, кадастровий номер :03:002:0032. Неправомірність дій відповідачки полягала у використанні без дозволу власника вказаної земельної ділянки невстановленої площі для посіву культур домашнього господарства.

Суд вважає доведеною протиправну поведінку відповідача, яка полягає в самовільному зайнятті земельної ділянки невстановленої площі сільськогосподарського призначення, що належить позивачу, та підтверджується поясненнями позивача, свідків та письмовими доказами по справі, зокрема копією довідки про результат розгляду звернення до ВП №2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області з цього приводу позивача ОСОБА_1 , зареєстрованого до ІТС ІПНН (ЄО) за № 1430 від 09.06.2022, складеної ст. ДОП СП ВП №2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області Яковенком О.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди потрібна наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

У даній справі доведено наявність вказаного причинного зв`язку, оскільки заподіяння зазначеної шкоди стало наслідком протиправних дій відповідачки, яка полягає в самовільному зайнятті спірної земельної ділянки.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК відповідальність настає незалежно від вини.

Позивачем доведено вину відповідачки, оскільки вона усвідомлювала протиправний характер своїх дій, знала, що без відповідної правової підстави (наявна державна реєстрація права власності) користується чужою земельною ділянкою.

Розмір шкоди, який є предметом даного позову, підлягає доведенню, оскільки є оціночним поняттям та підлягає доказуванню у межах розгляду даної справи.

Суд констатує, що для визначення розміру шкоди, завданої позивачу, згідно Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття та знесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою КМУ від 25.07.2007 № 963, необхідно встановити площа самовільно зайнятої земельної ділянки, що обчислюється в гектарах.

Суду позивачем, як власником землі, не надано доказів самовільного зайняття відповідачкою ОСОБА_3 всієї належної позивачу земельної ділянки площею 0,1645 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:002:0032, на підставі твердження про що він прохає суд стягнути із відповідачки завдані йому матеріальну та моральну шкоди.

В матеріалах справи відсутні письмові докази щодо розміру земельної ділянки, на якій відповідачем фактично було посаджено культури домашнього господарства, не вдалося з`ясувати цього і з показань свідків, які підтвердили факт обробітку нею землі, але їм невідомо, яка площа цієї земельної ділянки була для цього використана.

Таким чином, суд позбавлений можливості самостійно розрахувати розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу чи погодитися із тією, яка розрахована ним у позовній заяві та підлягає до стягнення із відповідачки.

Сам по собі державний акт на право приватної власності на землю із зазначенням площі земельної ділянки і її цільового призначення не вказує на те, що саме таку площу земельної ділянки без дозволу позивача використовувала відповідачка.

В матеріалах справи немає відомостей, які вказують на те, що площа огороду відповідає площі земельної ділянки, зазначеної в державному акті на право власності на землю.

Отже, зазначене вище дає суду підстави констатувати, що відповідачкою порушено права позивача як власника земельної ділянки в результаті самовільного захоплення невстановленої частини її площі, проте, у зв`язку із неможливістю встановити розмір заподіяної таким чином шкоди позивачу, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення як в частині стягнення матеріальної шкоди, так і, як наслідок цього, - моральної шкоди.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із відмовою в задоволенні позову повністю, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, із позивача підлягають стягненню на користь відповідачки судові витрати, пов`язані із розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн, що підтверджуються договором про надання правничої допомоги, укладеним між ОСОБА_3 та адвокатом Винниченко Л.П. 25.05.2023, розрахунком суми гонорару адвоката, актом приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 25.05.2023, детальним описом робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 590, які додані до відзиву на позов.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 76 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Чернушенко Володимир Юрійович, до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення шляхом подачі відповідної заяви до Полтавського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Покровська Багачка Хорольського району Полтавської області, мешканець АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2800 від 23.04.2019.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішенння виготовлено 26.06.2023.

Головуючий