_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/607/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Тіщенко О.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів за договором про визначення місця проживання дитини, участі батька в утриманні та вихованні дитини, суд -

ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовною заявою, якою просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за Договором про визначення місця проживання дитини, участь батька в утриманні та вихованні дитини, посвідченого 11.09.2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., у розмірі 470384,64 грн., пеню у розмірі 50227,90 грн., інфляційні втрати у розмірі 75924,78 грн., а також судові витрати.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2022 року вказану цивільну справу розподілено судді Гниличенко М.В.

На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК суд звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання такої особи.

Відповідно відповіді відділу адресної довідкової роботи головного управління державної міграційної служби України в Одеській області було повідомлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Київського району м.Одеси.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 11.10.2022 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомлення /викликом/ сторін.

Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Уся судова кореспонденція суду, у тому числі копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позовної заяви з додатками до неї, судові повістки, скеровувались судом рекомендованим поштовим повідомленням про відправлення поштової кореспонденції на ім`я ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем його проживання - АДРЕСА_2 , проте, зворотні повідомлення повертались з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідач ОСОБА_2 будучи неодноразово належним чином сповіщений про дату та час судових засідань жодного разу до суду не з`явився, своїми процесуальними правами не скористався, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, правом на подання відзиву не скористався, доводи позову не спростовано.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 12.10.2022 року заяву представника позивача адвоката Кукало О.М. про забезпечення позову було задоволено частково та накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_2

19.12.2022 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Горбатова М.В. на адресу суду надійшла заява про зупинення провадження по справі на підставі п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 20.12.2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Горбатова М.В. про зупинення провадження по справі було відмовлено. Також, вказаною ухвалою підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 02.02.2023 року.

Звернення представника відповідача до суду з вищевказаною заявою про зупинення провадження по справі свідчить про те, що сторона відповідача обізнана про розгляд вказаної цивільної справи, однак не скористалась своїми процесуальними правами.

Відповідно до ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адрес і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що докази, які є в матеріалах справи повними та достатніми для розгляду справу по суті за відсутності відповідача, належним чином повідомленого, від якого не надійшло заяв про причини поважності неявки до судових засідань.

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.09.1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Київської рай адміністрації виконкому Одеської міської ради було зроблено актовий запис № 573./а.с.10/

Від даного шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м.Одеси зроблено актовий запис № 1316 від 06.09.2005 року, та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , в якому батьками дитини вказано батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1 /а.с.9/

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 11.11.2021 року за заявою подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шлюб між ними було розірвано./а.с.11/

За положеннями ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, вимоги чинного сімейного законодавства передбачають два порядки надання батьками утримання дитини - добровільний та примусовий. При цьому добровільне виконання батьками обов`язку утримувати дитину буває як фактичне так і договірне.

Частинами першою та другою ст.181 Сімейного Кодексу України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Статтею 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

11.09.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір про визначення місця проживання дитини, участь батька в утриманні та вихованні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., номер в реєстрі 5228./а.с.6/

Предметом даного договору є визначення місця проживання дитини, врегулювання взаємовідносин сторін щодо участі батьків у вихованні та утриманні дитини. Місцем проживання дитини визначено місце проживання разом з матір`ю.(п.п.1,2 даного договору).

Відповідно до п.4 договору встановлено участь батька в утриманні дитини, зокрема п.4.1 вказаного договору батько зобов`язується сплачувати щомісячно на утримання дитини аліменти в розмірі 53452,80 грн., що в еквіваленті складає 2000 доларів США по курсу НБУ станом на 11.09.2021 року (1доллар США 26,7264 грн.). В разі зміни офіційного курсу долара США, встановленого Національним Банком України, сума договору у гривні підлягає коригуванню пропорційно зміни цього курсу без додаткового погодження сторін, але не більше ніж на 10%.

Відповідно до п.4.2 договору аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 10 числа кожного місяця шляхом перерахування на картковий рахунок матері або шляхом передачі грошової суми матері готівкою.

Обов`язок батька з виплати аліментів починається з дня посвідчення вказаного договору та закінчується 11 серпня 2028 року.(п.4.3договору).

Відповідно до п.4.4 договору у разі прострочення батьком сплати аліментів та виникнення заборгованості, останній несе відповідальність передбачену ст.196 СК України, а саме зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до п.6 договору передбачено відповідальність сторін, порядок вирішення спорів, термін дії договору та інші положення. Зокрема, зазначено, що за невиконання чи неналежне виконання цього договору сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. За згодою сторін цей договір може бути змінено, доповнено, розірвано шляхом укладення Додаткових угод, які підлягають нотаріальному посвідченню. В разі невиконання батьком свого обов`язку по сплаті аліментів за цим договором, матір вправі звернутись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, а останній є підставою для примусового виконання умов цього договору. Всі спори з приводу виконання договору вирішуються у судовому порядку.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до 11 серпня 2028 року.(п.6.4 договору).

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

При цьому з урахуванням положень статей 6, 628 ЦК України у даному випадку діє принцип пріоритету умов договору.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що сторонами було досягнуто згоди щодо аліментних зобов`язань, спірний договір містить усі істотні умови, які необхідні для укладення такого виду договору, умови надання коштів на утримання дитини, їх розмір, що відповідає інтересам дитини та є обов`язковими для сторін договору. Цей договір укладений у письмовій формі і нотаріально посвідчений, крім того судом встановлено, що договір сторонами не змінювався, не розривався та на теперішній час є дійсним.

Відповідно до положень статей 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання щодо утримання дитини згідно умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів за вищезазначений період, та яка згідно наведеного позивачем розрахунку становить 470384,64 грн., крім того позивачем надано розрахунок пені, яка становить 50227,90 грн. та розрахунок інфляційних втрат, який становить 75924,78 грн., усього на загальну суму 596537,32 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача у повному обсязі.

Суд враховуючи порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по сплаті аліментів, пеню та інфляційні втрати, але вважає зроблені позивачем розрахунки суми заборгованості, пені та інфляційних втрат частково невірними з огляду на наступне.

Суд, перевіривши розрахунок, вважає, що загальна заборгованість по аліментам у період з березня 2022 року по жовтень 2022 року включно з урахуванням умов п.4.1 договору складає суму у розмірі 468943,24 грн. шляхом додавання суми заборгованості за кожен місяць, з урахуванням того, що у разі зміни офіційного курсу долара США, встановленого Національним банком України сума договору в гривні підлягає коригуванню пропорційно зміни цього курсу без додаткового погодження сторін, але не більше ніж на 10%. Тобто, коригуванню підлягає саме сума договору в гривні 53452,80 грн., але не більше ніж на 10% ( 10% від суми договору 53452,80 складає 5345,28 грн., тому 53452,80 + 5345,28 = 58798,08грн.). Таким чином, гранична сума аліментів у місяць не може перевищувати 58798,08 грн., що вірно зазначено представником позивача у позові щодо розрахунку зміни курсу долара по відношенню до гривні. Однак, представником позивача невірно розраховано загальний розмір заборгованості, виходячи із суми заборгованості станом на 01.10 2022 року, а відповідно до п.4.1 договору необхідно рахувати із суми договору на час його укладення 11.09.2021 року. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 468943,24 грн., виходячи із суми договору в гривні з врахуванням коригування зміни курсу НБУ, але не більш ніж на 10%.

Щодо стягнення з відповідача заявленого розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів, який повинен довести, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання щодо сплати аліментів.

Представник позивача зазначає, що ОСОБА_2 є власником рухомого та нерухомого майна, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, як встановлено судом, відповідач має офіційні джерела отримання доходів, оскільки зареєстрований як фізична особа-підприємець, що дає підстави вважати, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, оскільки заборгованість виникла внаслідок щомісячної несплати чергових платежів по аліментам.

Відповідачем не було належними і допустимими доказами доведено факт того, що у нього була відсутня можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, розмір яких визначено у Договорі про визначення місця проживання дитини, участь батька в утриманні та вихованні дитини від 11.09.21 року, та те, що існуюча заборгованість виникла з незалежних від нього причин суду не надав.

Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують, як і відповідачем жодним чином розрахунки не спростовано.

У ст.196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане (тобто до останнього числа поточного місяця), та з урахуванням установленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Суд зауважує про те, що договором, укладеним між сторонами, наявна умова щодо відповідальності батька за несвоєчасну сплату аліментів, зокрема пунктом 4.4 договору безпосередньо передбачена відповідальність батька у разі прострочення аліментів та виникнення заборгованості, останній несе відповідальність передбачену ст.196 СК України, а саме зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач не в повному обсязі виконує зобов`язання за договором, що призвело до наявності в останнього боргу, а також те, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, суд дійшов висновку про те, що прострочення платежів по аліментам починається з 11 березня 2022 року, оскільки відповідно п.4.2 договору аліменти повинні бути сплачено батьком не пізніше 10 числа кожного місяця. Тому, кількість днів прострочення складає 204 дня, ( у позові зазначено невірно 214 днів), та загальна сума пені шляхом додавання за формулою зазначеною у позові складає 46126,48 грн., яка підлягає стягненню з відповідача (у позові зазначено невірно 50227,9грн.).

При цьому, суд зауважує, що судом враховано положення ч.1 ст.196 СК України, яке визначає, що пеня за прострочення сплати аліментів може бути стягнута в розмірі, що є не більше 100 відсотків заборгованості. Крім того, сплата батьком неустойки не звільняє його від виконання зобов`язань за даним договором.

Щодо стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заявленого розміру інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат особи від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання», а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, як на договірні так і на не договірні /деліктні/ зобов`язання, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання та індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, тому норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, визначеного у гривні.

Отже, сума заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у період з березня 2022 року по серпень 2022 року становить 75692,13 грн., що складається із сукупного індексу інфляції 104,5% х 103,1% х 102,7% х 103,1% х100,7 х101,1 =116,141%. У подальшому суму боргу 468943,24грн. х 116,141% (сукупний індекс інфляції) : 100% - 468943,24грн. =75692,13 грн., яку суд вважає за можливе стягнути з відповідача. (у позові зазначено невірно 75924,78 грн.)

Суд звертає увагу, що нормами ст.189 СК України передбачено, що у разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Судом встановлено, що відповідачем з березня 2022 року умови договору про сплату щомісячно аліментів на утримання дитини не виконуються.

Так, 08.07.2022 року у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов Договору про визначення місця проживання дитини, участь батька в утриманні та вихованні дитини від 11.09.2021 року, виникла заборгованість та ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Іллічовій Н.А. з заявою (вимогою про усунення порушень). В даній заяві представником ОСОБА_1 було зазначено суму заборгованості станом на 08.07.2022 року, яку повинен сплатити батько ОСОБА_2 протягом 30 календарних днів. Також, зазначено, що у разі несплати у вказаний строк заборгованості, ОСОБА_1 має право звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, який є підставою для примусового виконання умов договору./а.с.8/.

Вказана заява (вимога про усунення порушень) від 08.07.2022 року було зареєстровано в нотаріальному реєстрі № 1956 та направлено рекомендованим поштовим повідомленням на адресу ОСОБА_2 , який особисто отримав вказану заяву 27.07.2022 року, про що свідчить його підпис про отримання повідомлення.

Проте, відповідач належним чином не відреагував на вказану заяву та у разі зміни матеріального стану, не скористався умовами п.6.7 договору, якими передбачено право сторін на зміну, доповнення або розірвання договору про визначення місця проживання дитини, участь батька в утриманні та вихованні дитини від 11.09.2021 року, самоусунення від вирішення питання сплати аліментів стало наслідком наростання суми заборгованості по аліментам, а у подальшому і звернення позивача до суду з позовом про стягнення суми заборгованості, так і відповідальності за прострочення сплати аліментів у вигляді пені та інфляційних втрат.

Крім того, в матеріалах справи міститься відповідь приватного нотаріуса Таранської А.М. від 14.10.2022 року на звернення представника ОСОБА_1 адвоката Кукало О.М., з якої вбачається, що ОСОБА_2 у період з 24.02.2022 року не звертався до нотаріуса з питань укладення додаткової угоди щодо зміни умов вищевказаного договору від 11.09.2021 року, зокрема щодо зміни розміру аліментів. Також, ОСОБА_2 не звертався у даний період з питання направлення нотаріусом повідомлення на ім`я ОСОБА_1 з пропозицією прибути до нотаріуса для укладення додаткових угод щодо зміни розміру аліментів.

При цьому представник позивача, надає суду докази того, що 13 вересня 2022 року Теплодарським міським судом Одеської області було відкрито провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, визначеного домовленістю сторін у договорі з 53452,80 грн. на 6000 грн. та часткового звільнення від сплати аліментів у період з березня по вересень 2022 року. Вказаним позовом відповідач фактично визнає наявність заборгованості та частково суму заборгованості в розмірі 368145 грн.

Представник позивача зазначає, що важливими доказами по справі є підтвердження доходів відповідача, оскільки ОСОБА_2 є засновником та учасником кількох підприємств, веде комерційну діяльність як фізична особа-підприємець, що підтверджується відповідними роздруківками з реєстру прав власності, фото-таблицями працюючих ресторанів, тобто має постійний дохід./а.с.122-128, 219-221/.

Крім того, згідно інформаційної довідки 24.12.2021 року ОСОБА_5 отримано грошові кошти за кредитним договором ОК2021-0672, укладеним з ПАТ «Банк Восток» 23.12.2021 року у розмірі 2 000 000 грн. та 1 000 000 грн.(номер запису 45920541,45921240).

Також, відповідно листа Головного управління Державної податкової служби в Одеській області від 13.12.2022 року за ОСОБА_2 за 3 квартал 2022 року наявний дохід у розмірі 4 605 354,63 грн./а.с.225/

Також, договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Харекаді» від 14.01.2022 року, відповідач отримав додатковий дохід у розмір 150000 грн./а.с.244-247/.

Частиною 2 ст.197 СК України регламентовано, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Представник позивача зазначає, що факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру заборгованості аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини та сплати аліментів. Крім того, представник зазначає, що зміна сімейного стану відповідача, а саме народження іншої дитини без підтвердження реального погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни, зменшення або звільнення від сплати аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Проте, вищевказані пояснення представника та надані докази є предметом спору по іншій справі за позовом ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та часткового звільнення від сплати аліментів, яка є в провадженні Теплодарського міського суду Одеської області.

Таким чином, на підставі викладеного судом встановлено, що вищевказаний договір сторонами не змінювався, не розривався та на теперішній час є дійсним, та підлягає виконанню сторонами у повному обсязі.

Згідно п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» до виконавчих документів, зокрема, належить і виконавчий напис нотаріуса.

При цьому, згідно положень ст.71 Закону випливає, що обов`язок обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів покладається на державного виконавця, на примусовому виконанні у якого перебуває виконавчий документ (виконавчий лист, судовий наказ, виконавчий напис нотаріуса тощо).

Як було встановлено в судовому засіданні, позивач за виконавчим написом нотаріуса про примусове стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, згідно укладеного договору, не зверталась, однак позивачем надано докази звернення до нотаріуса з заявою (вимогою про усунення порушень) з метою подальшого одержання виконавчого напису.

Водночас в Україні введено воєнний стан. Особливості примусового виконання рішень у період дії воєнного стану на території України визначені пунктами 102, 103 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про виконавче провадження».

Законом України від 27.07.2022 №2455-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану» (далі Закон від 27.07.2022), який набрав чинності 25.08.2022, пункт 102 зазначеного розділу Закону доповнено абзацом 14, згідно з яким забороняється у період дії воєнного стану примусове виконання виконавчих написів нотаріусів.

З огляду на це та враховуючи, що відповідно до змісту положень статті 26 Закону, примусове виконання рішення розпочинається з винесення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, слід зазначити, що з дня набрання Законом від 27.07.2022 чинності до закінчення або скасування воєнного стану на території України виконавцям заборонено відкривати виконавчі провадження на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Варто звернути увагу сторін на те, що в умовах війни та релокації батьків та дітей, в тому числі за кордон, питання аліментів шляхом укладення та виконання належним чином сторонами нотаріально посвідченого договору, є особливо актуальним.

Альтернативним варіантом є укладення нотаріально посвідченого договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно. За таким договором платник аліментів передає у власність дитини нерухоме майно та звільняється від сплати аліментів.

Незважаючи на введення воєнного стану на території України та перебігу повномасштабної війни, питання утримання дітей є одним із пріоритетних.

Загалом, воєнний стан не мав значного впливу на порядок стягнення аліментів та навпаки, у спеціальних нормативних актах аліменти фігурували як платіж, який здійснюється в обов`язковому порядку.

Тимчасове блокування державних реєстрів дійсно призупинило фактичне виконання уже існуючих рішень суду, але жодним чином не відміняло обов`язку здійснювати утримання дітей усіма іншими можливими способами (наприклад, шляхом сплати аліментів безпосередньо іншому із батьків).

Також, воєнний стан не є перепоною для ініціювання нових судових проваджень та продовження існуючих спорів, оскільки функціонування судової системи здійснюється. І навіть у такий період право на звернення до суду не нівелювалося. Війна на території України в окремих сферах мала наслідком застосування пільг, відсутність нарахування пені та штрафів, зменшення фінансового навантаження громадян з тих чи інших питань. Прикладом цього було запровадження кредитних канікул за кредитними договорами. Разом з тим, утримання дітей є окремим обов`язком, щодо якого закон чітко встановив відсутність будь-яких преференцій. У випадку, якщо платник аліментів ігнорує свій обов`язок та не виконує договірні зобов`язання, усі види відповідальності є застосовними для нього (пеня, індексація, штраф, адміністративна тощо).

У зв`язку з введенням воєнного стану та внесенням відповідних змін до Закону України «Про виконавче провадення» позивач не змогла реалізувати своє право на стягнення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса, тому змушена була звернутись за захистом порушеного права до суду.

Приймаючи 27.11.2019 року постанову у справі № 456/1826/16-ц з аналогічних спірних відносин Верховний Суд дійшов наступного правового висновку.

Встановлений частиною другою статті 189 СК України порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. Окрім того, законодавець передбачив додаткову можливість спрощеного стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса саме в інтересах дітей з метою спрощення процедурних питань, але в жодному разі цим правом не обмежив право на судовий захист.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, суд доходить висновку, що позовні вимоги по суті є законними і обґрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню у стягненні розміру сум заборгованості, пені, інфляції.

За правилами п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення неустойки (пені) та індексацію аліментів. Тому, позивач за розгляд двох позовних вимог про стягнення неустойки (пені) та індексацію аліментів звільнена від сплати судового збору, однак вимога про стягнення заборгованості по аліментам підлягає оплаті, внаслідок чого позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 4703,8 грн. та суду надано оригінал квитанції./а.с.24/.

Крім того, позивачем було надано заяву про додаткове визначення розрахунку суми судових витрат, якою позивач просить стягнути на її користь наступні судові витрати, підтверджені наявними в матеріалах справи квитанціями у загальному розмірі 14500 грн., що складаються з судового збору - 4703,8 грн.; 6100 грн. послуги перекладача; 3200 грн. послуги перекладача; за подання заяви про забезпечення позову 496,20 грн./а.с.27,т.2/.

Суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму судових витрат у розмірі 14500 грн., а інша частина судових витрат у вигляді звільнення позивача від сплати судового збору за подання двох позовних вимог компенсується шляхом стягнення з відповідача на користь держави судових витрат у розмірі 1984,80 грн.

Керуючись ст.ст.8, 9, 141, 155, 157, 189, 196 Сімейного кодексу України, ст.ст.526, 546, 611, 625, 627, 628, 629 ЦК України, ст.ст. 4,12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів за договором про визначення місця проживання дитини, участі батька в утриманні та вихованні дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за Договором про визначення місця проживання дитини, участі батька в утриманні та вихованні дитини, посвідченого 11.09.2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., у розмірі 468943,24 грн. (чотириста шістдесят вісім тисяч дев`ятсот сорок три гривні двадцять чотири копійки), пеню у розмірі 46126,48 грн. (сорок шість тисяч сто двадцять шість гривень сорок вісім копійок), інфляційні втрати у розмірі 75692,13 грн. (сімдесят п`ять тисяч шістсот дев`яносто дві гривні тринадцять копійок), а всього на загальну суму 590761,85грн.(п`ятсот дев`яносто тисяч п`ятсот сімсот шістдесят одна гривня вісімдесят п`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , судові витрати у сумі 14500,00 грн. (чотирнадцять тисяч п`ятсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави судові витрати у розмірі 1984,80 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок) гривен.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.04.2023 року.

Суддя Гниличенко М. В.