Єдиний унікальний номер: 378/278/23
Провадження № 2/378/102/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2023 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Гончарук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ставище Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з посиланням на те, що 15 липня 2022 року він (позивач) надав в борг грошові кошти в сумі 107500 гривень відповідачу, який зобов`язався їх повернути до 15 жовтня 2022 року, на підтвердження чого відповідач надав йому розписку від 15 липня 2022 року. Станом на 05.04.2023 кошти за вказаною розпискою відповідачем не повернуто.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 107500 гривень.

Ухвалою суду від 21.04.2023 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження (а. с. 24).

Позивач в судове засідання не прибув про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 48) до суду подав клопотання про розгляд справи без його участі (а. с. 40).

Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, оскільки згідно адресної довідки Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 19.04.2023 (а. с. 32) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знято з реєстраціїї місця проживання (будинок АДРЕСА_1 ) згідно рішення Ставищенського районного суду Київської області № 378/413/21 від 19.08.2021 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням (а. с. 38, 47). Крім того, відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи шляхом направлення пощтовим зв`язком судової повістки, копій ухвали про відкриття, позовної заяви з додатками за останньою відомою адресою місця його проживання та адресою, вказаною відповідачем в письмовій розписці (а. с. 32, 39, 49). Відзив на позов від відповідача до суду не надходив.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

15 липня 2022 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, на підтвердження чого ОСОБА_2 15 липня 2022 року власноручно написано розписку, згідно з якою він отримав від позикодавця ( ОСОБА_1 ) в борг 107500 грн., які зобов`язався повернути в трьохмісяний строк 15 жовтня 2022 року, що підтверджується оригіналом вказаної розписки (а. с. 41).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім договором (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи за цим договором тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника.

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання грошових коштів позичальником у борг із зобов`язанням їх повернути та дату отримання коштів.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465 цс18).

З урахуванням викладеного суд вважає, що за своєю правовою природою розписка ОСОБА_2 від 15 липня 2022 року (а. с. 41), за змістом якої він отримав у позику від ОСОБА_1 кошти у розмірі 107500 грн., які зобов`язався повернути в повному обсязі 15 жовтня 2022 року, є підтвердженням укладення між сторонами договору позики, оскільки така розписка засвідчує боргове зобов`язання відповідача, містить дату та умови отримання грошових коштів позичальником у борг та зобов`язання повернути їх у визначений у розписці строк.

Предметом спору та доказування у цій справі є повернення коштів, одержаних за цим договором позики, доведення виконання (чи невиконання) відповідачем обов`язку з повернення коштів.

Відповідно до статей 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором, в іншому випадку позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо боржник не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами частини першої статті 612 ЦК України він вважається таким, що прострочив виконання взятого на себе зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та їх достатність і взаємний зв`язок в сукупності, дійшов висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики від 15.07.2022 в сумі 107500 грн., оскільки відповідач не надав належних і допустимих доказів повернення позивачу за вказаним договором позики коштів.

Керуючись ст. ст. 202, 207, 526, 527, 530, 638, 640, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 107500 (сто сім тисяч п`ятсот) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками її розгляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 30 червня 2023 року.

Суддя Н. М. Марущак