Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8443/21 Головуючий у 1-й інст. Маслак В.П.
Категорія 44 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

Секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В.П.

у цивільній справі №296/8443/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом. Просила визнати недостовірною та такою, що порушує право на повагу до її гідності, честі та недоторканості ділової репутації інформацію, розповсюджену 08.06.2021р ОСОБА_2 ; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену інформацію відносно неї; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування поданого позову зазначала, що в будинку, де проживає ОСОБА_1 , створено ОСББ «Льоноцвіт-100», членом правління якого вона була. В цьому будинку проживає відповідач ОСОБА_2 , яка є головою правління ОСББ «Льоноцвіт-100». На загальних зборах ОСББ «Льоноцвіт-100» 08.06.2021р. відповідач публічно повідомила: «що дійсно важко проводити збори членів правління в присутність члена правління ОСОБА_1 , адже вона часто зриває їх або після зборів виносить дезінформацію на загал, вводить в оману співвласників через поширення неправдивої інформації». В результаті таких висловлювань відповідача, позивача було виключено зі складу членів правління ОСББ «Льоноцвіт-100».

Стверджує, що така інформація була поширена відповідачем в присутності мешканців будинку, членів правління ОСББ «Льоноцвіт-100» та занесена до протоколу №1 від 08.06.2021р. загальних зборів співвласників ОСББ «Льоноцвіт-100», однак вона є недостовірною оскільки не відповідає дійсності.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 23 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тій обставині, що інформація щодо позивача поширена відповідачем в присутності мешканців будинку, членів правління ОСББ, тобто серед людей, з якими позивач щодня спілкується, деякі з них друзі. Крім того, до Протоколу №1 від 08.06.2021 загальних зборів співвласників ОСББ «Льоноцвіт-100» занесена інформація про те, що ОСОБА_1 , начебто, пліткує, вводить в оману мешканців будинку, часто зриває збори співвласників багатоквартирного будинку, яка стала відомою загалу.

Про відсутність факту зривання ОСОБА_1 зборів правління ОСББ «Льоноцвіт-100» вказав свідок ОСОБА_3 .

Частиною 1 ст.2 Закону України «Про інформацію» визначено, що одним із основних принципів інформаційних відносин є достовірність і повнота інформації.

На думку, апелянта, вказана інформація поширена відповідачем через особисте неприязне відношення до неї. Вказана поширена інформація принижує її честь, оскільки будучи членом правління з моменту створення ОСББ, (понад 10 років) користувалася повагою та довірою серед співмешканців будинку.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта останньої (а.с. 5-6).

Співвласниками будинку АДРЕСА_2 створено ОСББ «Льоноцвіт-100» (а.с. 8).

Згідно витягу із Протоколу №1 загальних зборів ОСББ «Льоноцвіт-100» від 08.06.2021р. на зборах виступала голова правління ОСОБА_2 , яка доповнила: «що дійсно важко проводити збори членів правління в присутність члена правління ОСОБА_1 , адже вона часто зриває їх або після зборів виносить дезінформацію на загал, вводить в оману співвласників через поширення неправдивої інформації». Це підтверджується витягом із протоколу №1 загальних зборів ОСББ «Льоноцвіт-100» від 08.06.2021р. (а.с. 10).

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні під присягою повідомив, що на зборах правління ОСББ «Льоноцвіт-100» які відбувались в червні 2021р. ОСОБА_2 дійсно говорила про ОСОБА_1 , яка на зборах не виступала та їх не зривала.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову.

Так, відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб; підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі №761/6866/16-ц (6-639цс17).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

З даного приводу в пункті 15 постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Разом із цим положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З аналізу наведених положень закону слід дійти висновку, що позивач повинен довести обставини, що оспорювана інформація стосується безпосередньо його, а також впливає на його немайнові права та порушує ділову репутацію.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В даному випадку колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що аналіз змісту інформації, яка поширена відповідачем, не містить чітких даних про факти та обставини (дати, місця, події, свідків) поширення ОСОБА_1 недостовірної інформації, введення в оману співвласників будинку, а також зрив загальних зборів ОСББ «Льоноцвіт-100», а тому не може бути перевірена судом на предмет її відповідності дійсним фактам.

Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.

Пунктами 1, 19 постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особі роз`яснено, що беручи до уваги положення ст. 32,34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Крім того суд обгрунтовано виходив з того, що оспорювана інформація не містить жодних фактів чи відомостей про зрив позивачем загальних зборів ОСББ «Льоноцвіт-100», введення в оману співвласників будинку щодо чітко визначених подій та обставин та будь-якого посилання на джерела такої інформації, свідків, конкретних фактів та подій, обставин вчинення позивачем дії щодо розповсюдження недостовірної інформації, а тому висловлена відповідачем інформація є власним судженням, що не ґрунтується на твердженнях про факти.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову за безпідставністю, оскільки відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про інформацію» особа не може бути притягнута до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною, її спростування, то підстав для стягнення моральної шкоди, яка є похідною вимогою, також немає.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: