Справа № 127/9356/23
Провадження № 2-о/127/178/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Жигарової Д.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу тимчасового обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 , яку обґрунтовує тим, що остання є його невісткою, із якою він та його син разом проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, ОСОБА_3 має у своїй власності будинок, розташований в АДРЕСА_2 .

Заявник зазначає, що потерпає від насильства зі сторони невістки вже протягом багатьох років, оскільки невістка намагається вижити його із квартири. При цьому, ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, у зв`язку з чим йому протипоказані навіть помірні фізичні та психоемоційні навантаження. Зважаючи на стан його здоров`я, ОСОБА_3 свідомо вчиняє сварки та скандали, ображає та погрожує фізичною розправою. В результаті цього, заявник неодноразово звертався за захистом до правоохоронних органів, як наслідок 12.02.2020 року було відкрито кримінальне провадження за ст. 126-1 КК України. Зважаючи на вказане, ОСОБА_1 переконаний, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства ОСОБА_3 щодо нього, а також настання тяжких наслідків для його здоров`я є дуже високою, що обумовлює його звернення до суду з цією заявою, оскільки попередні заходи, вжиті поліцією та судом до кривдника виявились неефективними та не захистили його від насильства. Просить суд видати ОСОБА_3 обмежувальний припис, яким заборонити їй перебувати у місті проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на шість місяців.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили суд задовольнити заявлені вимоги з підстав, зазначених у заяві. Додатково пояснили, що домашнє насильство почалось ще у 2006 році, невістка постійно конфліктує, кляне, махає кулаками та застосовує фізичну силу, критику не сприймає. Остання прагне знищити заявника фізично та заволодіти квартирою, зокрема скасувала акт приватизації. Квартира наразі перебуває у державній власності. З дружиною ОСОБА_1 розірвав шлюб, оскільки вона підтримує сина з невісткою. Двічі вибивали двері до його кімнати, аби пройти до балкону. Заявник зазначив, що були часи коли він тікав з дому та жив на вокзалі або їздив до двоюрідної сестри у м. Немирів, щоб заспокоїтись. У 2014 році було задоволено позов заявника про виселення невістки з квартири, проте апеляційна інстанція його скасувала. Заявник побоюється за свій стан здоров`я.

В судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_3 заявлені вимоги не визнала та просила в їх задоволенні відмовити, у зв`язку з їх безпідставністю. Зокрема, пояснила, що вона з ОСОБА_1 взагалі не розмовляє, оскільки має купу справ. Заявник не дозволяє сушити речі на балконі, оплачує менше 1/4 частини комунальних послуг, а решту платять вони. Вона з чоловіком мають сина народженого не в шлюбі, оскільки батько заронив їм розписуватись, бо він не отримав би квартиру. ОСОБА_1 забороняє робити у квартирі ремонт. Насильство до нього ніхто не застосовує. Разом з тим, останній жінок не поважає. 28.11.2022 року були перебої зі світлом та ОСОБА_1 відключив котел, коли чоловік хотів включити котел, то батько викликав до них поліцію. Також заявник не подавав показники за спожитий газ та нараховував меньші суми до сплати та таким чином спричинив заборгованість, яку вони ж оплачували. Тепер вони самі звіряють покавзники лічильника щоб все було правильно. Також зазаначила, що свекор її ненавидить та цінує лише себе. Безпідставно викликає поліцію. Справи про адмінправопорушення за ст. 173-2 КУпАП (домашнє насильство) відносно неї закриті за відсутністю складу адміністративних правопорушень. Просила відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши та оцінивши докази, що містяться у справі, суд вважає, що у задоволенні заявлених вимог слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі-Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 згаданого Закону, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, входять, в тому числі - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти (ч. 2 ст. 3 Закону).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.09.2019 року у справі №127/10902/19, яке набрало законної сили 05.12.2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне об`єднання» про встановлення порядку користування жилим приміщенням, розподіл особового рахунку на користування житлово-комунальними послугами, надання окремого особового рахунку було відмовлено (а.с. 7-9). Так, в рішенні суду встановлено, що у квартирі АДРЕСА_3 зареєстроване місце проживання наступних осіб: ОСОБА_1 квартиронаймач; ОСОБА_4 колишня дружина квартиронаймача; ОСОБА_5 син; ОСОБА_3 невістка; ОСОБА_6 онук; ОСОБА_7 правнук. Проте онук та правнук у вказаній квартирі не проживають. Між сторонами у справі існують неприязні відносини, в тому числі спір щодо порядку користування квартирою.

Вказані факти не потребують повторного доказування в силу п. 4 ст. 82 ЦПК України.

Заявником на обґрунтування своїх вимог долучено до матеріалів заяви Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно з яким 12.02.2020 року було зареєстроване кримінальне провадження за ст. 126-1 КК України за фактом систематичного вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 та інших членів сім`ї, з якими проживає в одному помешканні (а.с. 3). Проте суд не приймає його до уваги, оскільки заявником не надано суду доказів щодо встановлення вини ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального злочину, зокрема вироку суду тощо.

Заявник стверджує, що постійно потерпає від насильства зі сторони ОСОБА_3 та її поведінка негативно впливає на стан його здоров`я. Заявник неодноразово намагався звертатися за захистом до правоохоронних органів, проте, це не дало жодного результату. ОСОБА_3 не змінила своєї поведінки.

Заявник зазначає, що ОСОБА_3 неодноразово вчиняла психологічне та фізичне насильство до заявника (вчиняє сварки та скандали, ображає та погрожує фізичною розправою), проте доказів цього суду надано не було.

Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП заінтересованої особи ОСОБА_3 за зверненням заявника ОСОБА_1 та вчинення відносно нього будь-якого насильства, то слід відзначити, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.12.2022 року провадження у справі було закрито, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, що підтверджується відповіддю Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 10.03.2023 року (а.с. 4) та комп`ютерною програмою документообігу загальних судів «Д-3» Вінницького міського суду.

Інших доказів притягнення заінтересованої особи ОСОБА_3 за вказаною статтею до відповідальності, суду заявником не було надано.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він є сином заявника. У вказаній квартирі вони зробили ремонт: замінили батареї, вікна, проте батько присвоїв собі балкон і їх туди не пускає. Застосовував фізичну силу до жінки та дочки. Він просив у нього книжку для оплати комунальних послуг, то батько викликав поліцію. Батареї скрутив. Меблі вони віддали, оскільки вони після розподілу майна належали матері, а не батькові. Замість старих меблів були прдбані нові. Конфлікти розпочинає батько і після цього викликає поліцію.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Так, заявником зазначено, що заінтересована особа систематично вчиняє щодо нього психологічне та фізичне насильство.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Заявником не доведено, що він постраждав від насильства з боку ОСОБА_3 та потребує захисту в порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Також, заявником не надано належних і достатніх доказів з метою оцінки ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 , настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

Крім того, з матеріалів справи та пояснень учасників справи вбачається, що між заявником та заінтересованою особою ОСОБА_3 існують суперечки щодо порядку користування квартирою, де вони проживають.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю сім`єю, а наявність у неї у власності іншого житла, не дає підстав для заборони їй перебувати у місці проживання її сім`ї, а тому суд не вправі безпідставно обмежувати останню в її праві на проживання у вказаному помешканні.

Сам факт звернення заявника до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між ним та ОСОБА_3 , але не підтверджує факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20), від 10 лютого 2021 року у справі №761/49109/19 (провадження № 61-9144св20).

Будь-яких інших належних та допустимих доказів психологічного, фізичного, економічного насильства щодо заявника з боку ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису не підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, оцінюючи встановлені судом обставини та досліджені докази, відсутність ризиків вірогідності вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення для заявника, суд дійшов висновку, що підстав для видачі обмежувального припису за заявою заявника не має, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1, ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 273, 350-6, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлений 10.04.2023 року.

Суддя: