КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 359/9000/22 Апеляційне провадження № 22-ц/824/5831/2023Головуючий у суді першої інстанції - Муранова-Лесів І.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені та в його інтересах адвокатом Титикалом Романом Сергійовичем, який діє на підставі договору, на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2022 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом:

накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 ;

заборонити третім особам проживати в квартирі АДРЕСА_1 ;

заборонити без спільної згоди співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третім особам управління та користування квартирою АДРЕСА_1 ;

здійснити опис майна в квартирі АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що до суду першої інстанції подано позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0041, площею 0,25 га, яка розташована в с. Тарасівка Бориспільського району Київської області; земельної ділянки з кадастровим номером :03:005:0765, площею 0,06 га, згідно з договором купівлі-продажу від 20.05.2021; земельної ділянки з кадастровим номером :03:005:0771, площею 0,06 га, згідно з договором купівлі-продажу від 20.05. 2021; однокімнатної квартири АДРЕСА_1 згідно з договором купівлі-продажу від 20.11.2020; автомобілю Nissan Juke 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Заявник зазначає, що всупереч закону, ОСОБА_1 здійснює одноосібно розпорядження сумісним майном, яке оформлено на відповідача, що без її відома і згоди невідомими особами змінено замки в квартирі де проживають невідомі особи. Також було надано доручення чотирьом особам на управління квартирою, у тому числі з правом отримувати дублікати документів на квартиру, здійснювати управління квартирою, вільний доступ до квартири, здійснювати нагляд за квартирою. Водночас, зазначає, що квартира мебльована, в квартирі знаходиться вся необхідна техніка, постільна білизна, речі дітей та її (а.с. 2-3).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2022 заяву задоволено частково. Накладено арешт на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . Вжито заходи по забезпеченню позову, шляхом встановлення заборони розпорядження, управління та користування квартирою АДРЕСА_1 , в тому числі на вселення та здачу в оренду. В частині заяви про здійснення опису майна в квартирі АДРЕСА_1 відмовлено (а.с. 10-14).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскаржує судове рішення лише в частині встановлення заборони розпорядження, управління та користування спірною квартирою, в тому числі і на вселення та здачу в оренду та просить в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині встановлення заборони розпорядження, управління та користування спірною квартирою, в тому числі на вселення та здачу в оренду відмовити. Вказує, що такий вид забезпечення позову суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, що полягає у захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушені) прав інших осіб. Більше того, наклавши таку заборону, суд констатує неправомірність користування спірним майном відповідачем, який є власником такого майна та навіть після ухвалення позитивного рішення по справі ним залишиться право на частини квартири (а.с. 19-24).

01.03.2023 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянувши подану заяву, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки відповідач тимчасово перебуває за межами України і ОСОБА_2 з дітьми поки що не повернулась до України, тому оскаржувана ухвала зупиняє доступ представника відповідача до квартири, саме ухвала про забезпечення позову забезпечує її збереження в тому вигляді в якому вона є і законні права власників (а.с. 41-49).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримала подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечувала проти поданої апеляційної скарги та просила її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судове рішення оскаржується лише в частині встановлення заборони розпорядження, управління та користування спірною квартирою, в тому числі і на вселення та здачу в оренду, в іншій частині оскаржувана ухвала судом апеляційної інстанції не переглядається.

Встановлюючи заборону розпорядження, управління та користування спірною квартирою, в тому числі і на вселення та здачу в оренду суд першої інстанції виходив з того, що за наявності у справі копії довіреності від 02.09.2022, виданої ОСОБА_1 , якою останній надав повноваження Титикалу Р.С. , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на розпорядження майном, в тому числі спірною квартирою, тому існує ризик відчуження спірного майна, а також, у разі вселення у квартиру інших осіб без згоди позивача, ця обставина може об`єктивно, значно ускладнити відновлення порушених прав позивача через необхідність вживати додаткові заходи (невиключно повторного звернення до суду), а тому обраний спосіб забезпечення шляхом накладення арешту та встановлення заборони іншим особам розпорядження, управління та користування квартирою є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За частиною 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення, у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Як убачається із матеріалів справи, що предметом позову у справі є вимога про поділ майна подружжя, тобто порушуються питання щодо права власності на квартиру.

Ураховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

У даному випадку, суд першої інстанції заборонив власнику майна, користуватися, управляти його ж квартирою, чим порушив основоположне конституційне право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Окрім зазначеного, суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що зі змісту копії довіреності від 02.09.2022вбачається, що жодних повноважень на розпорядження квартирою повіреним особам не надано, у них відсутнє право відчуження, передачі в оренду або право на укладення будь-яких правочинів щодо розпорядження квартирою.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача в оренду, тощо).

Таким чином, апеляційний суд вважає такі висновки помилковими, оскільки районний суд не врахував, що обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом встановлення заборони іншим особам розпорядження, управління та користування квартирою є неспівмірний із предметом позову.

За наведених обставин, ухвала суду першої інстанції в частині встановлення заборони іншим особам розпорядження, управління та користування квартирою підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в забезпеченні позову шляхом встановлення заборони іншим особам розпорядження, управління та користування квартирою.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду в оскаржуваній частині та ухвалення у скасованій частині нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені та в його інтересах адвокатом Титикалом Романом Сергійовичем, який діє на підставі договору, задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2022 року в частині встановлення заборони розпорядження, управління та користування квартирою АДРЕСА_1 , в тому числі на вселення та здачу в оренду скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

В іншій частині залишити ухвалу без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст виготовлено 06 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова