ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Міністерства внутрішніх справ України в особі Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області, командира взводу 1 роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Назаренко Миколи Олексійовича, Головного управління державної казначейської служби в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями службової особи, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 19 серпня 2021 року він, керуючи автомобілем Ford Scorpio, д.н.з. НОМЕР_1 , на 152 кілометрі а/ш М-04 у Криничанському районі Дніпропетровської області, близько 13 год. 35 хв. був зупинений працівниками патрульної поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У зв`язку з тим, що він під час руху не був пристебнутий ременем безпеки, та притягнений до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП.

Зазначає, що після винесення відповідної постанови працівник поліції ОСОБА_2 запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», після чого працівником патрульної поліції Назаренко М.О. у відношенні нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2021 року провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП, було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відповідно до п.1. ч.1 ст.247 КУпАП.

Зазначає, що неправомірними діями працівників патрульної поліції йому була спричинена значна моральна шкода. Змінився звичний порядок його життя, був змушений в день складання протоколу самостійно звертатися до КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР для отримання висновку щодо стану сп`яніння. Окрім того, він отримав довідку про стан здоров`я, звертався до адвоката з приводу надання юридичної допомоги, відвідував суд для ознайомлення з матеріалами провадження та участі у судовому засіданні.

У зв`язку з вищенаведеним він переніс стрес, переживав, відчував хвилювання з приводу можливого позбавлення права керування транспортними засобами, що для нього є вкрай суттєвим, оскільки він працює водієм.

Моральна шкода, що завдана йому переживанням у справі про адміністративне правопорушення, полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушені нормальних життєвих стосунків.

Розмір моральної шкоди оцінює у 50 000,00 грн., яку просив стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 за шкоду, що спричинена неправомірними діями працівників Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Міністерства внутрішніх справ України.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби в Дніпропетровській області списати в безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 500,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні решти частини позовних вимог до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Міністерства внутрішніх справ України в особі Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області, Головного управління державної казначейської служби в Дніпропетровській області, про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями службової особи.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до командира взводу 1 роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Назаренко М.О. про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями службової особи.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що незаконними діями командира взводу 1 роти 2 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Назаренко М.О. по складанню відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення останньому була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідачем та її розмір 500,00 грн., суд визначив з урахуванням характеру, обсягу душевних страждань, яких позивач зазнав та їх тривалості. Судом також враховано, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 призвело до поновлення прав позивача, що також є достатньою сатисфакцією із урахуванням обставин цієї справи.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 та Департамент патрульної поліції звернулися з апеляційними скаргами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на його користь, просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн., оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача. Вважає, що суд першої інстанції дуже низько оцінив його честь і гідність.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог та відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди. Зазначає, що поліцейський діяв у спосіб та в межах наданих законом повноважень, його дії є правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству, жодних доказів протилежного матеріали справи не містять, підстави для відшкодування шкоди, яку нібито зазнав позивач у зв`язку із складанням відносно нього певної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, відсутні.

Відзиви на апеляційні скарги до суду не надходили.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 серпня 2021 року командир взводу 1 роти 2 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції Назаренко М.О. склав відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №019355, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 19 серпня 2021 року о 13 год. 35 хв., перебуваючи на а/ш М-04, 152 км., керував транспортним засобом Форд Скорпіо, д.н.з. НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився за допомогою технічного приладу Драгер 0560. Результат огляду 0,44 проміле, тест №2390, чим порушено вимоги п.2.9а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Білик І.А. від 28 вересня 2021 року у справі № 204/6779/21, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Із зазначеної постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2021 року, вбачається, що згідно висновку КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР №32 від 19 серпня 2021 року у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Закриття справи про адміністративне правопорушення надає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України і статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність» і не перебуває у залежності від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, та чи понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 05 лютого 2020 року у справі №640/16169/17, від 22 липня 2020 року у справі №303/7352/18, від 01 липня 2020 року у справі №347/1977/17.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Колегія суддів зауважує, що наразі сформована єдина правозастосовча практика щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. Відповідні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), які мають перевагу над висновками палати чи колегії суддів цього суду.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними посилання Департаменту патрульної поліції в апеляційній скарзі на інші висновки колегії суддів Верховного Суду, зокрема у постанові №312/262/18 від 21 жовтня 2020 року, оскільки цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції, слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками Об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду.

Таким чином, в даному випадку підлягає застосуванню найбільш релевантний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 фактично зводяться до незгоди з визначеною судом сумою до відшкодування, однак висновків суду першої інстанції не спростовують.

Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із вимог чинного законодавства, з урахуванням характеру, обсягу душевних страждань, яких позивач зазнав та їх тривалості. Визначена судом сума відповідає, засадам виваженості, розумності та справедливості. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, тому рішення суду підлягає залишенню без змін.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова