ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3003/23 Справа № 201/747/22 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента ЛТД» про визнання дій неправомірними, визнання майна безхазяйним та усунення перешкод в користуванні майном, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом (т. 1 а.с. 1, 5а), який в подальшому доповнив (т. 2 а.с. 129), в обґрунтування якого посилався на те, що йому на праві власності належать гаражі № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 в гаражному кооперативі «Кипарисний» за адресою АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка гаражному кооперативу під будівництво гаражів виділена рішенням міськради від 10 серпня 1977 року.

Поруч знаходиться ТОВ «Вента ЛТД» з виділеною йому земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :03:246:0043, площею 0,3341 га. Відповідач фактично на межі цих земельних ділянок поставив паркан і цим позбавив позивача можливості мати вільний доступ до його гаражів.

Позивач стверджує, що неправомірними діями відповідача він позбавлений права користуватися своїм майном. Однак відповідач, як стверджує позивач, не визнає вказаного та безпідставно ухиляється від поновлення первинного стану та надання йому доступу до вказаних гаражів. З боку відповідача будь-яких дій, направлених на поновлення права позивача здійснено не було до теперішнього часу.

Позивач вважає, що такі незаконні дії відповідача, порушують гарантоване ст. 41 Конституції України право позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

На підставі вищевикладеного просив суд захистити його права шляхом визнання вказаних дій відповідача незаконними, визнання майна, паркану, безхазяйним та зобов`язання усунення йому перешкод в користуванні майном його гаражами, а зайняту відповідачем земельну ділянку під паркан самовільно зайнятою.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Вента ЛТД», про визнання дій неправомірними, визнання майна безхазяйним та усунення перешкод в користуванні майном, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено в повному обсязі (т. 2 а.с. 146-150).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового відносно його позовних вимог (т. 2 а.с. 166-167).

ТОВ «Вента ЛТД» не скористалось своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належать гаражі № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 в Кооперативі по будівництву і експлуатації гаражів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 7).

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих УРСР № 491 від 10.08.1977 року було відведено Жовтневій районній раді добровільного товариства «Автомотолюбитель УРСР» земельну ділянку площею 0,33 га для будівництва кооперативних підземних гаражів по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 8).

Поруч із земельною ділянкою позивача розташована земельна ділянка, розташована за адресою АДРЕСА_2 , яка на підставі договору оренди від 20.08.2002 року (т. 2 а.с. 72-76) перебувала у користуванні відповідача.

На межі цих земельних ділянок побудований паркан через який позивач позбавлений можливості мати вільний доступ до його гаражів.

Згідно листа ТОВ «Вента ЛТД» вих.№53 від 13.01.2009 року на ім`я міського голови ОСОБА_2 , останній у зв`язку з продажем об`єктів нерухомості (нежитлових будівель), які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 (договір купівлі-продажу від 01.10.2008 року № 4418) не заперечує проти вилучення земельних ділянок, які надавались в оренду та просив переоформити земельні ділянки на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.2008 року (т. 2 а.с. 140), та розірвати з ним договори оренди земельних ділянок (т. 1 а.с. 32).

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 200/11 від 18.05.2011 року вилучено у ТОВ «Вента ЛТД» земельні ділянки площею 0,3341 га, площею 0,0129 га по узвозу Селянському, 3-А та зараховано їх до земель міста. Затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, розроблену ТОВ «Бізнес-Експерт», і передати земельні ділянки, площею 0,3341 га (кадастровий номер :03:246:0043), площею 0,0129 га (кадастровий номер :03:246:0044), у спільну оренду строком на три роки гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 , по фактичному розміщенню нежитлових будівель по узвозу АДРЕСА_3 , в оренду. Пункти 1-6, 8-9 рішення виконавчого комітету міської ради від 25.10.01 року № 2406, рішення міської ради від 25.07.07 року № 111/17 та договори оренди земельних ділянок з ТОВ «Вента ЛТД» від 02.09.2002 року, від 27.05.2008 року визнати такими, що втратили чинність, право ТОВ «Вента ЛТД» на землю таким, що припинилось (т. 1 а.с. 33-36, т. 2 а.с. 77-85).

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 133/13 від 07.09.2016 року зареєстровано право комунальної власності на земельні ділянки, площею 0,3341 га (кадастровий номер :03:246:0043), площею 0,0129 га (кадастровий номер :03:246:0044) по узвозу Селянському, 3-А за територіальною громадою м.Дніпропетровська, в особі Дніпропетровської міської ради. Поновлено договори оренди землі від 22.07.2011 року укладені між Дніпропетровської міською радою та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на три роки, починаючи з 10.08.2014 року (т. 1 а.с. 37-39).

Згідно відповіді Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради №12/11-117 від 27.07.2022 року, станом на час запитування інформації у базі виявлено рішення міської ради:

- від 25.10.2001 року № 2406 Про надання земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_3 в оренду ТОВ «Вента ЛТД», по фактичному розміщенню адміністративно-складських будівель;

- від 18.05.2011 року № 200/11 Про передачу зеемельних ділянок по узвозу Селянському, 3-А у спільну оренду ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , по фактичному розміщенню нежитлових будівель (т. 1 а.с. 68-250, т. 2 а.с. 1-34, 38-39).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичною адресою ТОВ «Вента ЛТД» є узвіз Селянський, 3-А (т. 2 а.с. 52-64, 91-103, 106-117).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 310896051 від 27.09.2022 року, нежитлові будівлі розташовані за адресою: АДРЕСА_2 належать на праві спільної часткової приватної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 69-71).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, право власності це право володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно зі ст. 319 Цивільного кодексу України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Тлумачення змісту статті 51 ЦПК України свідчить про те, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом.

Предметом позову у даній справі є вимога ОСОБА_1 саме до ТОВ «Вента ЛТД», де він просить: визнати неправомірними дії відповідача щодо установки паркану на підземній частині гаражів № НОМЕР_1 і НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди позивачу в користуванні майном, визнання паркану безхазяйним, зобов`язати відповідача знести паркан, прибравши його із земельної ділянки, яку займає підземна частина гаражів № НОМЕР_1 і НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , визнати самовільність зайняття відповідачем земельної ділянки.

Проте, ТОВ «Вента ЛТД» не є особою, яка має відповідати за заявленими позивачем матеріально-правовими вимогами.

Так, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що паркан, який є предметом спору у даній справі був збудований саме відповідачем, або, що паркан та земельна ділянка, на якій він розміщений є власністю відповідача.

Навпаки, згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, паркан у складі нежитлових будівель є об`єктом права власності фізичних осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Земельна ділянка, на якій розташований спірний паркан, перебувала у користуванні ТОВ «Вента ЛТД», однак, 15 серпня 2011 року була повернута Дніпропетровській міській раді згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки код ДЗК 69073041 (т. 2 а.с. 85) та рішенням Дніпропетровської міської ради № 133/13 від 07.09.2016 року зареєстровано право комунальної власності на вказану земельну ділянку за територіальною громадою м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що той факт, що ТОВ «Вента ЛТД» зареєстроване за адресою: м. Дніпро, Селянський узвіз, З-А, не є підставою для залучення його відповідачем у вказаній справі, крім того, за цією адресою зареєстровані й інші юридичні особи.

Позивач заперечував проти залучення інших осіб до участі в справі.

Таким чином, позивач вимагає від відповідача вчинити дії стсоовно нерухомого майна, яке належить іншим особам у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що ТОВ «Вента ЛТД» не є належним відповідачем у даній справі.

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у справі співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Позивач в порядку та строки, передбачені положенням ст. 51 ЦПК України, не скористався правом на заміну неналежного відповідача на належного.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача.

Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів, саме вказаним ним відповідачем.

При цьому, слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

Встановивши вказані обставини справи, та врахувавши зазначені норми права, колегія суддів вважає обгрунтованими висновки суду про наявність правових підстав відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з тим, що позивачем заявлено позовні вимоги до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.

Доводи скарги про те, що судом першої інстанції при розгляді клопотань позивача про витребування доказів, про залишення без розгляду відзиву на позов суд постановлюючи протокольну ухвалу допустив порушення норм процесуального права, а саме не зазначив, які саме не дотримані вимоги ст. ст. 84, 183 ЦПК України, колегія суддів не бере до уваги, оскільки у відповідності до вимог ст. 353 ЦПК України позивач не був позбавлений оскаржити повернення клопотань окремо від рішення суду, проте, позивач не скористався вказаним правом.

Доводи скарги про те, що судом не було витребувано матеріали, які перебувають у відділенні поліції, які підтверджують факт того, що саме відповідачем у даній справі чинились перешкоди у доступі на територію земельної ділянки, яка межує разом з його земельною ділянкою з метою обслуговування до його гаражів є безпідставні, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач самостійно звертався до відділення поліції з метою отримання вказаних доказів, проте, йому було відмовлено, разом з тим, саме на сторони покладено обов`язок доказування та надання доказів, а суд не збирає докази.

Твердження апелянта про те, що відсутні докази того, що паркан, який позначено цифрами 4, 11, 14 є парканом, який є предметом розгляду у даній справі є припущеннями апелянта, а доказування не ґрунтується на припущеннях.

Доводи апелянта про те, що судом не розглянуто його вимоги, а саме: не ухвалено окремі ухвали відносно ТОВ «Вента ЛТД» колегія суддів не бере до уваги враховуючи те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд при виявлені порушень законодавства в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, разом з тим, з матеріалів справи видно, що судом таких порушень встановлено не було та позивачем не надано будь-яких належних доказів на підтвердження таких порушень. Крім того, фактично такі клопотання зводяться до фактичного заявляння позивачем позовних вимог, в тому числі і які були предметом розгляду у даній справі та яким була надана правова оцінка. Також, колегія суддів звертає увагу на те, що апелянт у разі, якщо він вважає, що такі порушення наявні та має докази таких порушень, він не позбавлений права звернутись з відповідними заявами до правоохоронних органів самостійно поза межами розгляду вказаної справи.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористалась наданими їй правами, не обґрунтувала свої доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова