Номер провадження: 22-ц/813/626/23
Справа № 507/1507/19
Головуючий у першій інстанції Гнатюк В. О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Кузьміч Г.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 23 липня 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитною карткою, мотивуючи тим, що 11.11.2010 року відповідач отримав грошові кошти у розмірі 2 900 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов та правил користування карткою, у нього станом на 30.09.2019 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 219 129,56 грн, яка складається з тіла кредиту у розмірі 1 251,55 грн, відсотків за користування кредитом у розмірі 211 661,70 грн., пені та комісії у розмірі 6 216,31 грн.

У зв`язку з тим, що законодавством не передбачено вимагати у боржника повернення всієї суми заборгованості, банк просив стягнути з нього лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 251,55 грн та заборгованість за відсотками за користування кредитом з 11.11.2010 року по 30.12.2018 року у розмірі 121 394, 36 грн., що в загальній сумі становить 122 645,91 грн.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 23 липня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 251,55 грн. У вимогах про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 1 921 грн судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк», з посиланням на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Любашівського районного суду Одеської області від 23 липня 2020 року в частині відмови у стягненні відсотків скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 121 394, 36 грн відсотків за користування кредитом, які нараховані банком за період з 11.11.2010 року по 30.12.2018 року, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у стягненні з відповідача відсотків, оскільки позичальником власноруч підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5%, розмір та строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, та штрафні санкції. Позичальник пройшов ідентифікацію в ПриватБанку та підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, таким чином з моменту підписання анкети-заяви між банком та позичальником був укладений кредитний договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. За таких обставин, оскільки між банком та позичальником були узгоджені всі умови договору, в тому числі і сплата відсотків, суд не мав підстав відмовляти позивачу у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом.

Таким чином рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитною карткою. В іншій частині про стягнення заборгованості за кредитним лімітом (тіло) у розмірі 1 251,55 грн. рішення не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання, призначене на 27.06.2023 року на 14-00 г. не з`явились, про причини не явки не повідомили, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявили та заяв про відкладення судового засідання не подавали.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки поважність причин відсутності на судовому засіданні учасників справи судом апеляційної інстанції не встановлена, апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, і наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у стягненні відсотків за користування кредитним лімітом, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено про погодження з відповідачем умов кредитування в частині стягнення відсотків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як правильно встановлено районним судом, згідно з наданою позивачем анкетою-заявою від 11.11.2010 року, ОСОБА_1 погодився отримувати послуги АТ КБ «ПриватБанк», при цьому відомостей про розмір та порядок сплати процентів, підписана ОСОБА_1 анкета-заява, не містить (а.с.09).

В анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначив, що він погоджується з тим, що ця заява разом з пам?яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погоджується з умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які йому були надані для ознайомлення в письмовому вигляді та погоджується регулярно знайомитися з їх змінами на банківському сайті АТ КБ «ПриватБанк».

При цьому до матеріалів справи позивачем надано умови та правила надання банківських послуг, на яких відсутній підпис сторін договору.

Разом з тим, до позову долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій визначено тип карти, тип кредитної лінії, пільговий період, базову ставку відсотків в місяць 2,5%, розмір та строк щомісячних платежів, пеню, комісію та штрафи. Вказана довідка підписана відповідачем (а.с.10).

Відповідно до розрахунку банку заборгованість відповідача за відсотками за користування кредитним лімітом за період з 11.11.2010 року по 30.12.2018 року становить 121 394, 36 грн. (а.с.06-08).

Відповідно довідки про розмір кредитного ліміту вбачається, що 14.12.2010 року відповідачу на картку було встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000 грн, 20.04.2011 року кредитний ліміт було збільшено до 2 900 грн, 17.12.2012 року кредитний ліміт зменшився до 2 080 грн, 28.12.2012 року до 1970 грн, 29.03.2013 року до 1 720 грн, 12.02.2014 року до 1 260 грн, а 08.11.2019 дорівнював 0 (а.с.66).

Посилаючись на підписану відповідачем довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», як на належний доказ погодження відповідачем з банком умов кредитування, зокрема в частині сплати відсотків за користування встановленим йому кредитним лімітом, позивач вважав доведеними його вимоги в частині стягнення відсотків.

Колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч.1-2 ст..1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як вже зазначалося, при підписанні анкети-заяви ОСОБА_1 погодився з тим, що ця заява разом з пам?яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погоджується з умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які йому були надані для ознайомлення в письмовому вигляді та погоджується регулярно знайомитися з їх змінами на банківському сайту АТ КБ «ПриватБанк».

Тобто, наданий позивачем доказ анкета-заява підтверджує факт того, що відповідач виявив бажання стати клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та отримувати його банківські послуги.

При цьому, підписана відповідачем анкета-заява не містить умов про розмір та порядок сплати відповідачем відсотків, а надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, сторонами не підписано.

Тобто, позивачем не доведено, що саме ці умови та правила надання банківських послуг надавалися відповідачу для ознайомлення, і що саме їх розумів та погоджувався з ними відповідач, підписуючи анкету-заяву.

Крім того, колегія суддів вважає, що надана позивачем роздруківка про умови та правила надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити та вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Схожі висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів вважає, що в цьому випадку не можна застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися та змінюються АТ КБ «ПриватБанк», і він може встановлювати ті умови кредитування, які більш сприятливі будуть для нього.

Схожі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17.

Що стосується довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», на яку посилається в апеляційній скарзі банк, як на невід`ємну складову частину договору, з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування в частині сплати процентів, яка підтверджена його підписом, то колегія суддів зазначає наступне.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), відступаючи від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частиною спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, який викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19).

Матеріалами справи встановлено, що довідка підписана відповідачем (а.с.10), також є переддоговірною формою ознайомлення відповідача одним із видів типу карток «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», про що свідчить зміст підписаної відповідачем довідки: «з фінансовими умовами кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку сум оплати за користування кредитними коштами ознайомлений».

Тобто, ОСОБА_1 підписана довідка саме про ознайомлення його з фінансовими умовами кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а не про погодження його із умовами запропонаваної йому кредитної картки.

Тобто, підписана відповідачем довідка лише доводить інформацію до відповідача про умови кредитування картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а не виражає волю відповідача на погодження із запропонованими йому умовами цієї карти. Ознайомлення з роздруківкою про умови кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», її підписання, не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в ній не відбувається фіксації волі сторін договору та його змісту, у звязку з чим не має підстав вважати, що відповідач погодився з наданими банком для ознайомлення умовами карти та що сторони у такий спосіб дотрималися усіх істотних умов договору, його форми та змісту.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення відсотків.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача відсотки за період з 11.11.2010 року по 30.12.2018 року, тоді коли строк дії карти, відповідно до представленої банком довідки, закінчився ще 31.07.2017 року (а.с.67), тобто вже після 31 липня 2017 року банк не мав підстав для нарахування відповідачу процентів.

Крім того, відповідно розрахунку заборгованості, банк посилаючись на зазначену у довідці процентну ставку 30% річних, застосовував у даному розрахунку не лише 30% річних, а й 34, 80% та 43,20%, що також свідчить про неналежне виконання розрахунку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 23 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 28.06.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова