Справа № 307/3809/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 червня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Готри Т.Ю. і Мацунича М.В. розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 27 березня 2023 року (у складі судді Стецюк М.Д.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у вересні 2022 р.

Після подачі заяви про уточнення формулювання змісту позовних вимог у лютому 2023 р. (а.с.38-39) просив розірвати шлюб, зареєстрований 10 лютого 2001 р. у книзі реєстрації актів про одруження відділом РАЦС Тячівського РУЮ у Закарпатській області за актовим записом № 12 від 10.02.2001 р., укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 .

На обґрунтування позовних вимог указав, що 10 лютого 2011 р. між сторонами було укладено шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_4 , яка є повнолітньою. Сторони не проживають разом близько трьох років, шлюб існував формально, подружжя не спілкується. Сторони мають намір утворити інші сім`ї, відтак виникла необхідність розірвати шлюб, який існує формально.

Також зазначає, що як у реєстрі так і в свідоцтві про одруження через помилку працівників РАЦС відповідач по батькові зазначена як « ОСОБА_5 » замість « ОСОБА_6 ».

Рішенням Тячівського районного суду від 27 березня 2023 р. у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-зробивши висновок про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд першої інстанції фактично заперечив укладення шлюбу між сторонами та народження у них спільної доньки, хоча ці факти відповідачем не заперечуються;

-суд не вказав, чому помилка в одній літері написання по батькові не може бути усунута шляхом указівки в рішенні суду обох варіантів написання по батькові відповідача як тотожних.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи це, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційну скаргу належить задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги задовольнити, з таких мотивів.

Суд виходив із того, що позивачем пред`явлено позовом до ОСОБА_2 , а згідно з паспортом відповідача, написання відомостей у графі «по батькові» не відповідає написанню відомостей у свідоцтві про одруження, тому підстави, визначені положенням СК України для задоволення позову, відсутні.

При цьому встановив, що згідно зі свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим 10 лютого 2001 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області, 10 лютого 2001 р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 12 (а.с.6).

Згідно з копією паспорта серії НОМЕР_2 , виданого Тячівським РВ УМВС України в Закарпатській області 24 липня 2001 р., у графі «по батькові», відповідач ОСОБА_2 значиться як « ОСОБА_6 », що не відповідає написанню по батькові відповідача у свідоцтві про одруження (а.с.5).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_3 , та згідно з указаним свідоцтвом матір`ю зазначена ОСОБА_2 , а батьком ОСОБА_1 (а.с.7).

Позов пред`явлено до неналежної особи, оскільки згідно з дослідженими матеріалами справи позивач уклав шлюб із ОСОБА_9 . У той же час, відповідачем у позові зазначено ОСОБА_2 .

З`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, що призвело до неправильного вирішення наявного спору з огляду на такі мотиви.

Згідно з положеннями ст.ст. 105 ч.3, 110ч.1, 111, 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства; з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя; постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Законом закріплено право подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання у будь-який момент існування шлюбу. Існують випадки, коли рішення щодо розірвання шлюбу позитивно сприймається лише одним із подружжя у той час, як інший прагне зберегти шлюбні відносини та сім`ю. Відсутність вільної згоди на розірвання шлюбу іншим з подружжя не є перепоною. В Україні регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння.

Встановивши право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу, держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції констатував, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, через те, що наявна помилка в написанні по батькові відповідача, оскільки в паспорті громадянина України по батькові відповідача вказується як « ОСОБА_6 » (а.с.5), а в свідоцтві про одруження « ОСОБА_5 » (а.с.6).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не мав правових підстав відмовляти в задоволенні позову через його пред`явлення до неналежного відповідача, оскілки неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 705/3876/18.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Однак, у наших спірних правовідносинах такого не встановлено, невірна вказівка першої літери по батькові відповідача у свідоцтві про одруження не свідчить про те, що позивачем пред`явлено позов до неналежної особи.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц), однак суд першої інстанції формально підійшов до вирішення спору та необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Тим паче, відповідач у суді першої інстанції подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позов визнала повністю та просила задовольнити його.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд виносить ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Однак, судом першої інстанції узагалі не було надано жодної правової оцінки заяві відповідача про визнання нею позову.

Також, відповідачем до суду апеляційної інстанції було подано заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити, тобто розірвати шлюб, укладений між сторонами.

30 травня 2023 р. адвокатом Маричем І.Ю. в інтересах ОСОБА_1 було подано заяву, до якої додано копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого повторно 23 травня 2023 р., у якому по батькові відповідача вказано « ОСОБА_6 ».

Відтак, із огляду на небажання як позивача, так і відповідача у збереженні шлюбу, про що сторони висловилися письмово, то шлюб, укладений між ними, належить розірвати. А висновки суду першої інстанції про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача є невірними і не ґрунтуються на положеннях закону.

Апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача. Таким чином судові витрати за сплату судового збору за подання позовної заяви у сумі 992,40 грн. (а.с.1) та апеляційної скарги в розмірі 1488,60 грн. (а.с.47) підлягають стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2.Рішення Тячівського районного суду від 27 березня 2023 року скасувати.

3.Позов ОСОБА_1 задовольнити.

3.1.Розірвати шлюб, зареєстрований 10 лютого 2001 р. у книзі реєстрації актів про одруження відділом РАЦС Тячівського РУЮ в Закарпатській області за актовим записом № 12 від 10.02.2001 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 .

3.2.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню у відшкодування судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

5.Повне судове рішення складено 30 червня 2023 р.

Судді: