справа № 462/2330/23
УХВАЛА

10 квітня 2023 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Колодяжний С.Ю., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонбуд» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 05.04.2023 року звернувся до суду з позовом про стягнення із ТзОВ «Бетонбуд» невиплаченої заробітної плати у розмірі 117273,10 грн., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення та відшкодування заподіяної йому відповідачем моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статтям 175, 177 ЦПК України.

Разом з тим, вивчення позовної заяви дає підстави для висновку, що така подана з порушенням вимог ст.175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду.

Згідно з ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь невиплачену заробітну плату, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

При цьому позивачем не сплачено судового збору, натомість він посилається на те, що звільнений від сплати такого на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Разом з тим, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції закону на час подання позову) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору при поданні даного позову лише за вимогу про стягнення заборгованості із заробітної плати.

За змістом статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці», середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то така оплачується судовим збором, оскільки пільг щодо цієї вимоги ст.5 Закону України «Про судовий збір» не передбачає.

Таким чином, позивачу слід було, проте не сплачено судовий збір, за дві вимоги майнового характеру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до підпункту 1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що, враховуючи встановлений розмір прожитковий мінімум для працездатних осіб на 2023 рік, складає 1073,60 грн.

Враховуючи наведене, позивачу необхідно сплатити судовий збір в розмірі 2147,20 (1073,60 +1073,60) грн.

Згідно з п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Разом з тим, позивачем в позовній заяві не обґрунтовано розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Також, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як вбачається із копії наказу №2 від 07.02.2023 року, долученої позивачем до позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звільнений 07.02.2023 року.

Таким чином, останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню позивача є грудень 2022 року та січень 2023 року.

Проте, до матеріалів справи не долучено розрахункового листа позивача за грудень 2022 року та січень 2023 року, що позбавляє суд можливості розглянути спір по суті.

Крім того, на виконання вимог п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України в позовній заяві не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно з ч.2, 5 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Під час перевірки копій документів на предмет їх відповідності статті 95 ЦПК України слід брати до уваги правила засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2020» від 01.09.2021 року, затвердженим наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» №144 від 01.07.2020 року, Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року №1000/5, інструкції з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та інші нормативно-правові акти.

Серед іншого, відповідно до пункту 8 розділу 10 зазначених Правил копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.

Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії.

Враховуючи наведене, відсутність на копії документів даних про особу, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копій дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовим висновком викладеним Верховним Судом у постанові від 08.05.2019 року за наслідком розгляду справи №160/7887/18.

Однак, в порушення наведених вимог, позивачем до позову додано копії документів, які належним чином не засвідчені, а саме не містять слів «Згідно з оригіналом» та дати засвідчення копії.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п?яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позовна заява не відповідає вимогам ст.175, 177 ЦПК України, то таку слід залишити без руху і надати позивачу строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали, для усунення вказаних недоліків позовної заяви.

Керуючись ст.177, 185, 259-261 ЦПК України,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонбуд» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди залишити без руху.

Позивач має право протягом строку, який не перевищує десяти днів з дня вручення йому ухвали, усунути недоліки позовної заяви. Якщо позивач усуне зазначені недоліки позовної заяви у визначений ухвалою строк, вона вважається поданою в день первісного її подання до суду, в противному випадку - вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний