Справа №701/835/22
Номер провадження2/701/48/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого - судді - Костенка А. І.

за участю секретаря - Брітан О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу.

На підставу своїх вимог спирається на те, що У вересні 2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ОСОБА_1 з проханням допомогти, а саме надати на короткий строк грошові кошти у борг, оскільки мав певні фінансові труднощі. Перевіривши Єдиний реєстр судових рішень, стало відомо, що ОСОБА_2 , перебуваючи у статусі фізичної особи-підприємця на початку 2020 року виступав відповідачем по справі 911/2612/19, в межах якого було ухвалене судове рішення про стягнення з ОСОБА_2 , суми у розмірі майже 120 000 грн. Щодо цього факту у березні 2020 року було відкрите виконавче провадження № НОМЕР_5, розпочата процедура примусового виконання рішення та накладено арешт на все нерухоме майно. Маючи дружні відносини з ОСОБА_2 , не вимагаючи жодних пояснень з боку ОСОБА_2 , розуміючи складну фінансову ситуацію, що склалась у ОСОБА_2 , наявність у нього сім`ї, ОСОБА_1 , уклав з ОСОБА_2 , договір позики, та надав у борг на короткий строк без нарахування відсотків за користування грошовими коштами суму у розмірі 6 500 (шість тисяч п`ятсот) доларів США. Щодо факту надання та отримання грошових коштів у борг, укладання договору, ОСОБА_2 , написав письмову боргову розписку, що містить усі істотні умови згідно чинного законодавства України щодо надання грошових коштів у позику (борг), наступного змісту: «Я, ОСОБА_2 (позичальник) ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкаю за адресою: юр. адреса ( АДРЕСА_1 ), фактична АДРЕСА_2 ), паспорт НОМЕР_1 , вид Маньківським PC УДМС України в Черкаській обл. 01.12.2016 р., ін: ( НОМЕР_2 ). Даю цю розписку ОСОБА_1 в розмірі 6 500 доларів США (шість тисяч п`ятсот доларів США), який мешкає за адресою АДРЕСА_3 (у подальшому позикодавець) про те, що я ОСОБА_2 , отримав від Дніпровського «позикодавець» в борг грошову суму в розмірі 6 500 дол., США (шість тисяч доларів США), готівковим методом. Я, ОСОБА_2 , зобов`язуюсь повернути борг ОСОБА_1 , в повному обсязі в сумі 6 500 у.о., (шість тисяч доларів США) в строк до 26.09.2020року. Розписка написана мною власноруч, фізичного та психологічного тиску до мене не застосовувалось. В присутності двох свідків ОСОБА_4 » Довгий час тривали перемовини щодо повернення боргу за розпискою, а надалі ОСОБА_2 , взагалі перестав виходити на зв`язок за відомим номером телефону. ОСОБА_1 , направив претензію за трьома відомими адресами ( АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ), за якими може проживати та/чи перебувати ОСОБА_2 , а також на месенджери, що зареєстровані за номером НОМЕР_3 , з вимогою про повернення боргу у строк до 01 жовтня 2022 року. Вказана претензія від 20.09.2022 року згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (№ 682) була отримана ОСОБА_2 , 05.10.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на дату звернення з позовною заявою жодних повідомлень, відповідей на претензію чи намагань повернути борг хоча б частково з боку ОСОБА_2 , не здійснювалось, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задоволити їх.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України), причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі зібраних доказів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

18 вересня 2020 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір позики, та надав у борг на короткий строк без нарахування відсотків за користування грошовими коштами суму у розмірі 6 500 (шість тисяч п`ятсот) доларів США.

Щодо факту надання та отримання грошових коштів у борг, укладання договору, ОСОБА_2 , написав письмову боргову розписку, що містить усі істотні умови згідно чинного законодавства України щодо надання грошових коштів у позику (борг) (а.с. 14-15).

20 вересня 2022 року ОСОБА_1 , направив претензію ОСОБА_2 , за трьома адресами ( АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ), за якими може проживати та/чи перебувати ОСОБА_2 , з вимогою про повернення боргу у строк до 01 жовтня 2022 року (а.с. 16).

Вказана претензія від 20.09.2022 року згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (№ 682) була отримана ОСОБА_2 , 05.10.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17, 18).

Станом на дату звернення з позовною заявою жодних повідомлень, відповідей на претензію чи намагань повернути борг з боку ОСОБА_2 , не здійснювалось.

Як визначено в статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

За змістом статті 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами частини 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З аналізу наведених норм слідує, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, слід з`ясувати справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа.

Тобто, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, постанові 13.12.2017 у справі №309/3458/14-ц.

При цьому, судом враховані висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц.

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Крім того, слід зазначити, що враховуючи норми ст.ст. 192, 524, 533, 1049 ЦК України, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Такий висновок суду також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним була надана грошова позика відповідачу, про що складено відповідну розписку від 18.09.2020, за якою ОСОБА_2 отримав грошові кошти від ОСОБА_1 у розмірі 6500 доларів США, які й підлягають до стягнення з останнього на користь позивача у примусовому порядку, оскільки у суду відсутні будь-які документи, що підтверджують факт повернення боржником вказаних вище грошових коштів.

На час розгляду справи у суду відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним.

Крім того, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Оскільки відповідачем не сплачено на користь позивача борг у сумі 6500 доларів США, на вказану заборгованість нараховано 3% річних.

За розпискою від 18.09.2020 року на суму 6500 долав США за період прострочення з 27.09.2020 по 23.02.2022 минуло 515 днів, тож 3 % річних становить 10 056 грн., які також підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики (боргової розписки), відповідачем не було повернуто борг в обумовлені договором строки, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат, то суд зазначає наступне.

Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України).

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу подано ряд документів, а саме: копію договору про надання правової допомоги № 10/1-ПД від 05.10.2022 року, копію акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 30.11.2022 року, виписку з рахунку про оплату наданих послуг, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію ордеру на надання правової допомоги.

Відповідно до вказаного вище акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 30.11.2022 року зазначено, що виконавець надав, а замовник прийняв наступні послуги: подання адвокатського запиту щодо наявності авто у боржника ОСОБА_5 , - 450 грн., формування витягу з реєстру прав на нерухоме майно, що належить (може належати) ОСОБА_5 , - 450 грн.; формування витягу щодо наявності обтяжень рухомого майна боржника ОСОБА_5 , - 450 грн., підготовка проекту позовної заяви до суду про стягнення боргу з ОСОБА_5 , формування додатків до позовної заяви - 6750 грн., підготовка проекту заяви про забезпечення позову, формування додатків - 900 грн. Сторони своїми підписами підтвердили факт надання зазначених послуг та витрат на суму 9000 грн., які підлягають сплаті.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що стягнення суми коштів у заявленому позивачем розмірі за надану правничу допомогу є обґрунтованим, враховуючи складність справи, час затрачений на надання допомоги, підготовку позовної заяви, такий розмір винагороди є співмірним із складністю справи, що випливають із даних правовідносин, а тому до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають витрати на правову допомогу адвоката у сумі 9000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у сумі 2 973,72 грн., який відповідно підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 15, 77, 78, 81, 89, 133, 137, 141, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 11, 192, 202, 207, 509, 524, 526, 533, 545, 610, 611, 625, 639, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_3 ) борг за борговою розпискою у розмірі 237 695,90 грн., (двісті тридцять сім тисяч шістсот дев`яносто п`ять гривень 90 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_3 ) за порушення умов виконання зобов`язання за борговою розпискою 3% річних у розмірі 10 056,36 грн., (десять тисяч п`ятдесят шість гривень 36 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 973,72 грн., (дві тисячі дев?ятсот сімдесят три гривень 72 копійки) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн., (дев`ять тисяч гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Повний текс рішення проголошено 14.04.2023 року.

Суддя А. І. Костенко