Справа № 355/9/23
Провадження № 2/355/248/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Чальцевої Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Гордієнко Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Баришівського відділу актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

03.01.2023 року представник позивач ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Баришівського відділу актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства.

В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачкою по справі ОСОБА_2 , позивач перебував у фактичному шлюбі починаючи з 2011 року. За час їхнього спільного проживання у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час видачі свідоцтва про народження дитини позивач перебував у відрядженні, в зв`язку з чим відомості про батька дитини в актовому записі про народження були здійснені за вказівкою матері, згідно ч.1 ст. 135 СК України. 25 червня 2022 року Баришівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) між сторонами було зареєстровано шлюб, про що свідчить актовий запис за номером 84. На теперішній час позивач бажає бути визнаний батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки впевнений в своєму кровному спорідненні з дитиною. Окрім цього, станом на теперішній час, зважаючи на збройну агресію Російської Федерації проти України, яка об`єктивно загрожує життю та здоров`ю чоловіків-захисників України, позивач, який являється військовослужбовцем та перебуває у лавах Збройних Сил України, правомірно бажає, щоб їхня з відповідачкою спільна дитина мала не лише офіційний документ, який підтверджує батьківство позивача, а й змогла у разі необхідності користуватися відповідними правами.

У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача звернулася до суду з позовом, який просить задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області суду від 10.02.2023р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 23.02.2023р.

23.02.2023 оку проведено підготовче судове засідання, а справу призначено до судового розгляду на 09.03.2023 року та на 23.03.2023 року.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 23.03.2023р. по справі призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 30.05.2023р. поновлено провадження по справі. Судові засідання призначено на 15.06.2023р.

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягали.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Представник відповідача - Баришівського відділу актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) - у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечували.

Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27.11.2012р., батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.13).

25.06.2022р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 25.06.2022р. (а.с.14).

Згідно акту №75 обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного місця проживання осіб від 13 грудня 2022р, «у житловому приміщені за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані:

ОСОБА_2 , 1989 р.н.,

ОСОБА_7 , 2009р.н.,

ОСОБА_4 , 2012р.н.

Встановлений факт фактичного проживання наступних осіб :

ОСОБА_2 , 1989 р.н.,

ОСОБА_1 , 1983 р.н.,

ОСОБА_7 , 2009р.н.,

ОСОБА_4 , 2012р.н.

ОСОБА_1 постійно проживає за вказаною адресою з 2011р., займається вихованням обох дітей та матеріально їх забезпечує. Зі слів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , 2012р.н. є біологічним сином ОСОБА_1 (а.с. 15).

Зі змісту довідки №148 від 26.12.2022р., виданої директором Коржівського ліцею Баришівської селищної ради, вбачається, що «зі слів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , учень 4 класу вказаного ліцею - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є біологічним сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , приймає активну участь у навчанні та вихованні сина, систематично відвідував батьківські збори , загальношкільні заходи. Користується авторитетом серед батьків класу, школу. Скромний, ввічливий, хороший сім`янин» (а.с. 16).

Згідно довідки-характеристики №353 від 13.12.2022р., виданої виконавчим комітетом Баришівської селищної ради Київської області Коржівського старостинського округу, « ОСОБА_1 незареєстрований, але постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним у складі сім`ї проживають:

- дружина ОСОБА_2 , 1989 р.н.,

- син дружини ОСОБА_7 , 2009р.н.,

- син дружини ОСОБА_4 , 2012р.н.

Сім`я веде спільне господарство. ОСОБА_1 матеріально забезпечує родину та приймає активну участь у вихованні дітей.» (а.с. 17).

З пояснень свідків: ОСОБА_8 (рідна сестра ОСОБА_1 ) , ОСОБА_9 (мати ОСОБА_2 ), ОСОБА_10 (батько ОСОБА_2 ), ОСОБА_11 (рідна тітка ОСОБА_2 ), ОСОБА_12 (сусідка ОСОБА_2 ), ОСОБА_13 (сусідка ОСОБА_2 ) вбачається, що « ОСОБА_1 з 2011 року проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_2 . У 2012 році в них народився син - ОСОБА_4 . ОСОБА_1 під час видачі свідоцтва про народження сина ОСОБА_4 був у відрядженні і не міг подати власноруч написану заяву про те, що визнає себе батьком, тому ОСОБА_4 автоматично присвоїли прізвище матері - « ОСОБА_16 ». ОСОБА_1 був дуже щасливий та задоволений, постійно лише і розмовляв про сина. Влітку 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружилися, після чого остання змінила прізвище на « ОСОБА_2 ». Тоді ж, ОСОБА_1 вирішив офіційно навести лад в документах сина, змінити прізвище сина з « ОСОБА_16 » на « ОСОБА_19 ». Всі в сім`ї, знайомі та сусіди знають, що ОСОБА_4 являється сином ОСОБА_1 . Вони схожі зовні. ОСОБА_1 матеріально забезпечує родину та виховує ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (сина ОСОБА_2 від попереднього шлюбу). Сумнівів щодо того, що ОСОБА_4 є сином ОСОБА_1 ні в кого не виникає» (а.с. 65-69, 70-72, 73-76, 77-79, 80- 82, 83 -85).

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1 статті 80 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Преамбула та ст.ст. 7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків; держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов`язків по вихованню дітей.

Відповідно до частини першої статті 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного Кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 Сімейного Кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 125 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та дитини, за рішенням суду.

Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вваж себе батьком цієї дитини.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Відповідно до частини першої, другої статті 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною 3 статті 128 СК України визначено, що позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно із частиною першою статі 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а ого резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про вродження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Твердження, пояснення та заперечення сторін щодо обставин їхнього спільного життя та характеру їхніх взаємовідносин не є фактами у розумінні ст. 179 ЦПК України, які обґрунтовують заявлені вимоги позивача та заперечення відповідача або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Разом з тим, підставою для категоричного висновку для оспорювання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Ухвалю Баришівського районного суду Київської області від 23.03.2023р. по справі було призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статей 89 і 110 ЦПК України, згідно з якими суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами.

Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Європейський суд з прав людини вказував, що необхідність захисту третіх осіб може виключати можливість змусити їх пройти будь-яке медичне обстеження, а саме ДНК-тест. Зокрема, якщо третьою особою є дитина (див., зокрема: MIKULIC v. CROATIA, № 53176/99, § 64, ЄСПЛ, 07 лютого 2002 року, BAGNIEWSKI v. POLAND, № 28475/14, § 54, ЄСПЛ, 31 травня 2018 року). Однак, стороною відповідача не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності об`єктивних причин, які виключають можливість проходження дітьми ДНК-тесту.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, шо учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На переконання суду, ухилення відповідача від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи шляхом нез`явлення її до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів свідчить про її небажання встановити об`єктивну істину за допомогою висновку щодо походження дитини.

Суд констатує, що факт ухилення ОСОБА_2 від участі у проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи у справі шляхом неявки до експертної установи для відбору зразків, при наявності необхідних для цього умов, унеможливило проведення вказаної експертизи, при тому, що сторонам було роз`яснено про наслідки ухилення від участі в експертизі.

Відповідно до частини першої статті 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Згідно частини першої статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Зважаючи на те, що Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року), тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорювання кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ, враховуючи обставини справи, покази свідків, що між собою не узгоджуються, чутливість правовідносин, в яких виник спір, суд вважає, що встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

Зазначене узгоджується з роз`ясненнями Верховного Суду, викладеними у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 201/11183/16-ц (провадження № 61-23601св18).

Разом з тим, при вирішенні спору про визнання або оспорювання батьківства, суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька, батьківство якого встановлюється.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року № 61-6030 св 18 (справа № 591/6441/14-ц) зазначено про таке: « доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства, мають враховуватись всі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року № 61-2081злв18 (справа № 760/3977/15-ц) зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами».

Так, факт батьківства позивача підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного місця проживання осіб від 13.12.2022 р., довідкою від 26.12.2022р. №148, довідкою-характеристикою від 13.12.2022р. №353, поясненнями свідків.

Суд звертає увагу, що позивач визнає себе батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини (« Jevremovic Serbia », заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою, одним із батьків; особою котра вважає себе батьком, опікуном (піклувальником) дитини, іншою особою, на утриманні якої вона перебуває, самою дитиною, яка досягла повноліття.

Пунктом 8 Постанови визначено, що судове рішення щодо визнання батьківства(материнства) має гарантуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина має містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Згідно з пп. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №96/5, та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за №55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Пунктом 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання передбачено, що на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Відповідно до ст. 128 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Таким чином, з урахуванням досліджених доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Баришівського відділу актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, у позовній заяві позивач не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору сплачених позивачем при зверненні до суду с вищевказаним позовом.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264 ЦПК України, ст. ст. 126, 128, 135 Сімейного кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Баришівського відділу актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Баришівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в селі Коржі, Баришівського району Київської області, актовий запис №12 від 27 листопада 2012 року, вчинений виконавчим комітетом Коржівської сільської ради Баришівського району Київської області, зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця міста Березань. Київської області та видати нове свідоцтво про народження, змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_16 » на « ОСОБА_19 ».

Судові витрати у справі, понесені позивачем ОСОБА_1 - залишити за ним.

Апеляційна скарга на рішення подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського

районного суду Т. В. Чальцева