Справа № 2-1833/06
Провадження № 4-с/489/6/23
Ухвала

Іменем України

11 квітня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судових засідань Васьковою Ю.М.,

за участі: скаржника ОСОБА_1 , його представника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса)) Шкляренко Світлани Валеріївни щодо не скасування постанов державним виконавцем, скасування постанов, стягувач - ОСОБА_3 ,

встановив:

03.04.2023 ОСОБА_1 через свого представника адвоката Гриненка І.І. звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність заступника начальника Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Шкляренко Світлани Валеріївни, відповідно до якої просив суд:

визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника відділу Шевченківського відділу (Вітовського районного відділу) державної виконавчої служби у Миколаївському районі у Миколаївській області Шкляренко Світлани в частині не скасування постанови від 06.04.2020 про накладення штрафу, від 24.04.2020 про виправлення помилки у процесуальному документі, від 06.04.2020 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською зброєю, від 06.04.2020 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду, від 06.04.2020 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання;

скасувати постанову заступника начальника відділу Шевченківського відділу (Вітовського районного відділу) державної виконавчої служби у Миколаївському районі у Миколаївській області Шкляренко Світлани Валеріївни від 06.04.2020 про накладення штрафу, від 24.04.2020 про виправлення помилки у процесуальному документі, від 06.04.2020 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською зброєю, від 06.04.2020 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду, від 06.04.2020 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

В обґрунтування скарги зазначив, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.04.2006 у цивільній справі № 2-1833 з нього на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % від середнього прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.03.2006 по день досягнення дитиною повноліття. Боржник, починаючи з 2006 року,самостійно сплачував аліменти на користь ОСОБА_3 у розмірі 30 % від середнього прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 07.04.2014 ОСОБА_3 звернулась до Вітовського районного ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про стягнення аліментів. На підставі її заяви відкрито виконавче провадження № 42839886. Постанову про відкриття виконавчого провадження боржник не отримував та продовжував самостійно сумлінно сплачувати аліменти.

06.04.2020 з невідомих причин та без жодних законних підстав заступником начальника Вітовського РВДВС Шкляренко С.В. було прийнято декілька постанов, а саме:

Постанову про накладення штрафу в розмірі 18 672,13 грн.,

Постанову про встановлення тимчасового обмеження користуватись вогнепальною зброєю,

Постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду,

Постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання.

24.04.2020 ВДВС винесено іншу постанову про виправлення помилки у постанові про накладення штрафу від 06.04.2020, де сума боргу зросла з 62 240,45 грн. до 116 241,80 грн., а штраф відповідно з 18 672,13 грн. до 58 120,90 грн.

ОСОБА_1 вважає, що вказані постанови є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки він сумлінно самостійно сплачував аліменти, є працевлаштованою особою, перебуває на обліку в податкових органах, тому просив суд задовольнити скаргу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.04.2023 скаргу прийнято до розгляду, який постановлено провести 11.04.2023.

В судовому засіданні скаржник та його представник ОСОБА_2 підтримали скаргу в повному обсязі, просили її задовольнити. Додатково представник скаржника заявив клопотання про доручення до матеріалів справи копію постанови від 24.04.2020 про виправлення помилки у процесуальному документі, яка протокольною ухвалою долучена до матеріалів справи.

Представник Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, від нього 10.04.2023 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просить розглядати справу на підставі наявних в ній доказів, наполягаючи, що станом на 10.04.2023 на рахунок відділу ДВС кошти (залишок боргу) від боржника ОСОБА_1 не надходили, а тому відсутні законні підстави для припинення чинності вказаних постанов.

Стягувач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Вислухавши пояснення скаржника та його представника, дослідивши матеріали скарги, цивільної справи та виконавчого провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Положеннями ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.04.2006 по справі № 2-1833/2006 задоволено позов ОСОБА_3 , стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Воскресенськ Жовтневого району Миколаївської області на користь ОСОБА_6 , аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від всіх видів заробітку,але не менше 30 % від середнього прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто не менше 112,80 грн., починаючи з 06.03.2006 року та до його повноліття.

Рішення суду набрало законної сили та на його виконання було видано виконавчий лист № 2-1833/06.

02.06.2006 державним виконавцем Державної виконавчої служби у Жовтневому районі відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-1833 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 про стягнення аліментів (а.с.159).

В процесі виконання вказаного виконавчого листа у виконавчому провадженні № 42839886 заступником начальника Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкляренко Світланою Валеріївною було винесено постанови:

1) від 06.04.2020 про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 у розмірі 18 672,13 грн. на користь стягувача ОСОБА_3 за наявність заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 62 204,45 грн. (а.с. 138),

2) від 06.04.2020 про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України (а.с.140),

3) від 06.04.2020 про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською та іншою зброєю (а.с.146),

4) від 06.04.2020 про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві полювання (а.с.142).

5) від 24.04.2020 про виправлення помилки у процесуальному документі.

З копії виконавчого провадження судом встановлено, що представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Поповська О.М., яка діяла на підставі ордеру без обмежень від 01.10.2021 та витягу з договору про надання правової допомоги від 01.10.2021 (а.с.166, 167) ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження № .10.2021, про що свідчить її особистий підпис в заяві від 05.10.2021 (а.с.165).

Також у вступному слові представник скаржника ОСОБА_2 підтвердив, що боржнику було відомо про оскаржувані постанови державного виконавця ще з 2020 року. Після дослідження письмових доказів, що містяться матеріалах виконавчого провадження на питання суду боржник ОСОБА_1 особисто підтвердив, що знав про винесені постанови з 2020 року, намагався зобов`язати державного виконавця перерахувати заборгованість зі сплати аліментів та сподівався, що оскаржувані постанови будуть скасовані ним добровільно у зв`язку з відсутністю у нього боргу, проте цього державним виконавцем зроблено не було, а його представник ОСОБА_8 , яка знайомилася з матеріалами виконавчого провадження нічим не допомогла та пізніше перестала виходити на зв`язок. Також скаржник погодився з наявністю у нього на час розгляду справи заборгованості зі сплати аліментів, проте не в тому розмірі, що міститься у перерахунку державного виконавця від 27.03.2023 (а.с.35-40).

Так, судом встановлено, що вже після звернення ОСОБА_1 до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії (провадження № 4-с/489/5/23), державним виконавцем Юхимець А.В. було виконано розрахунок заборгованості по несплаті аліментів за виконавчим листом № 2-1833 - з урахуванням наданих боржником письмових доказів про отримувані ним доходи. Відповідно до вказаного розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за період з 06.03.2006 по момент повноліття дитини 24.06.2022 становить 44 765,58 грн. (а.с. 36-40).

Відповідно до 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом із тим, згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 17.10.2014 № 6, відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі" (Podbielskiand PPU Polpure v. Poland) від 26.07.2005, заява № 39199/98, п. 62), "Воловік проти України" від 06.12.2007, заява № 15123/03.

У Рішенні в справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява № 23436/03 ЄСПЛ зазначено: "Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. theUnitedKingdom від 21.02.1975, Серія А № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, ReportsofJudgmentsandDecisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі PerezdeRadaCavanilles v. Spain від 28.10.1998).

В постанові Великої палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони (зокрема і виконавчого провадження) повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії, у даному випадку на подання скарги.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження (а.с.165-167) боржнику було відомо про винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов з 07.10.2021, а з його пояснень, наданих на питання суду, ще раніше - з 2020 року.

Враховуючи те, що скаржник звернувся зі скаргою на вищевказані постанови лише 03.04.2023 та оскаржує дії державного виконавця, які тривають з 06.04.2020 та з 24.04.2020 відповідно, про які йому достеменно стало відомо 07.10.2021 після ознайомлення його представника з матеріалами виконавчого провадження, при цьому взагалі не заявляє клопотання про поновлення йому процесуального строку на подання скарги на дії державного виконавця із зазначенням та доказами поважності причин такого пропуску, суд приходить до висновку, що скаржником пропущено строк для звернення до суду із вказаною скаргою.

За таких обставин скарга ОСОБА_1 в частині визнання бездіяльності державного виконавця протиправною щодо не скасування оскаржуваних постанов, підлягає залишенню без розгляду.

При цьому, скарга в частині скасування постанов державного виконавця судом, що хоч і можливо за чинним законодавством відповідно до висновку, висловленому в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 910/7310/20 (провадження № 12-23гс22), однак не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи та виконавчого провадження доказів про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів у ВП №42839886 станом на час розгляду скарги.

Керуючись ст. ст.258-260, 447, 448, 451 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса)) Шкляренко Світлани Валеріївни в частині не скасування постанов державним виконавцем залишити без розгляду.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині скасування постанов заступника начальника Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06.04.2020 про накладення штрафу, від 24.04.2020 про виправлення помилки у процесуальному документі, від 06.04.2020 про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською та іншою зброєю, від 06.04.2020 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, від 06.04.2020 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 11.04.2023.

Суддя Г.А. Микульшина