ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/428/23 Справа № 201/2884/21 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Піменовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Дніпровської міської ради

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2022 року та

додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2022 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності, скасування рішень державного реєстратора, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2021 до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності, скасування рішень державного реєстратора.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.06.2009 р. він є власником 55/300 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Указане домоволодіння на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_1 . На підставі договору дарування від 04.12.2003 р. ОСОБА_1 належало 60/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складалось з таких складових: А-1 житловий будинок площею 103,5 кв.м., Б - сарай, П, В - літня кухня, Г - сарай, Д - вбиральня, Е - гараж, Ж - душ, З - вхід в погріб, И - вбиральня, К - душ, Л - навіс, № 1-18, І-ІІІ споруди, замощення. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2018 р. по справі № 201/2347/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення в натурі домоволодіння та визнання права власності затверджено мирову угоди, укладену 14.08.2018р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Ухвалою суду від 15.08.2018 р. не визначена зміна часок домоволодіння, площа і його складові, що мають бути виділені ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Однак ОСОБА_1 виділено 71/100 частини домоволодіння. Технічні характеристики домоволодіння були іншими, меншими, ніж визначені ухвалою суду від 15.08.2018 р. про затвердження мирової угоди. За даними інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 28.11.2017 р. державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Соколенко Т.Г. здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок загальною площею 357,9 кв.м., житловою площею 126,6 кв.м. із зазначенням опису об`єкту нерухомого майна, а саме заначено: «частина житлового будинку літ.А-1, з житловою прибудовою літ.А2-2 загальною площею - 146,6 кв.м., житловою площею - 86,5 кв.м., погріб літ. ПГ під А-1 площею 9,1 кв.м., ганок літ.а1 площею 4,3 кв.м., ганок літ. а площею 1,2 кв.м.; житловий будинок літ.М-2 з мансардою літ. МС загальною площею 211,3 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м.; навіс літ. Н площею 21,4 кв.м.; споруди №3, 1/2 споруди №7, 1/2 споруди № 8, 10, 11, 12, ІІІ замощення». Рішення про державну реєстрацію права власності здійснено на підставі договору дарування домоволодіння від 04.12.2003р., виданого державним нотаріусом ПДДНК Гузєєвою І.В.; декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДПН № 2 від 06.05.2011р., виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області; листа від 22.11.2017р., виданого Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області; технічного паспорту №16/08 від 25.10.2016р. виданого ТОВ «Менора-Білдінг». 28.11.2017 р. державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Соколенко Т.Г., індексний номер імення: 39396623, здійснено реєстрацію виправлень розділу, на підставі декларації про гтовність об`єкта до експлуатації ДПН №2 від 06.05.2011р., виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області; листа від 22.11.2017 р, виданого Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області; технічного паспорту №16/08 від 25.10.2016 р., виданого ТОВ «Менора-Білдінг». 12.09.2018 р. державний реєстратором Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Семенюком М.О. здійснено реєстрацію змін на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2018 р., а саме: додано загальну площу (кв.м.): 357,9, житлова площа (кв.м.): 126,6; додано загальна та житлова площі житлових будинків, які складаються з частини житлового будинку літ.А-1 та житлового будинку літ. М-2. А також змінено розмір частки з 60/200 на 1. У вересні 2020 року ОСОБА_2 звертався до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. При постановленні ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2020 р. встановлено, що станом на 06.03.2018 р. на підставі договору дарування від 04.12.2003 р. ОСОБА_1 належало 60/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складалось з наступних складових: А-1 житловий будинок площею 103,5 кв.м., Б - сарай, П, В - літня кухня, Г - сарай, Д - вбиральня, Е - гараж, Ж - душ, З - вхід в погріб, И - вбиральня, К - душ, А - навіс, № 1-18, І-ІІІ споруди, замощення. Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 10.01.2018р. домоволодіння АДРЕСА_1 на праві власності належало таким особам: ОСОБА_1 у розмірі 60/200 частин; ОСОБА_4 у розмірі 100/300 частин; ОСОБА_2 у розмірі 55/300 частин; ОСОБА_3 у розмірі 55/300 частин. ОСОБА_1 розширила свою частину домоволодіння побудувавши за власний кошт об`єкти нерухомого майна, які фактично збільшили її частку у спільній частковій власності та вищевказане домоволодіння. Розрахунком часток об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 від 07.06.2018р. визначено, що ОСОБА_1 належить 71/100 частини, а ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29/100 частин, із зазначенням відповідних споруд. Крім того, вказаною ухвалою суду встановлено, що право спільної часткової власності на теперішній час на спірне домоволодіння не припинено. Відповідно до технічного паспорта домоволодіння від 20.03.2009р. загальна площа будинка та господарських споруд становила 462 кв.м., а на теперішній час, з урахуванням добудов здійснених ОСОБА_5 , загальна площа будинка та господарських споруд становить 555,7 кв.м. Виділені на підставі ухвали суду від 15.08.2018р. ОСОБА_1 71/100 частини домоволодіння складаються із будівель і споруд, які перелічені у Витязі із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, становлять з загальній площі 393,9 кв.м., у той час коли фактично зареєстровано на 357,9 кв.м. 29/100 частин домоволодіння, які фактично належать ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та складаються із будинка та господарських споруд, загальною площею, яка на теперішній час фактично становить 161,8 кв.м. Позивач вважає, що оспорюваними рішеннями державних реєстраторів порушено право позивача на набуття права власності у порядку спадкування, оскільки ці рішення внаслідок помилок і невірного відображення відомостей збільшили частку ОСОБА_6 у домоволодінні. Після реєстрації права власності на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2018р., якою виділено 71/100 частин домоволодіння ОСОБА_1 , відомості щодо неї як власника та інших власників - ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким належать 100 частин домоволодіння, не зазначені окремо із присвоєнням кожному запису про право власності окремого номера. Беручи до уваги розрахунок часток об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 від 07.06.2018р., загальна площа виділених часток значно збільшується та становить 393,9 кв.м. в частці 71/100, та 161,8 кв.м в частці 29/100. Крім того, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 01.08.2020р. визначено об`єктом нерухомого майна житловий будинок, загальною площею 357,9 кв.м, що не відповідає дійсності. Таким чином, в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державними реєстраторами здійснено реєстрацію права власності та внесення змін без належних на те правових підстав, не перевіривши достовірність даних, які вносились, без урахування змісту ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.08.2018р., без з`ясування відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Протиправні рішення про реєстрацію права власності за відповідачкою утруднюють для позивача можливість набуття майна у власність у порядку спадкування. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 . Спадкоємцями померлої ОСОБА_4 є її діти - ОСОБА_2 (позивач) і ОСОБА_3 03.09.2020р. приватним нотаріусом Дніпровського МНО Мазур Я.В. на підставі заяви ОСОБА_2 заведено спадкову справу №17/2020. Брат позивача ОСОБА_3 не прийняв спадщину після смерті матері. Однак нотаріусом відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на 100/300 часток домоволодіння, оскільки наявні суперечності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із наданими позивачем документами. Тому позивач звернувся до суду із вимогами про визнання права власності у порядку спадкування. На підставі викладеного, просив: скасувати рішення державного реєстратора сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Соколенко Тетяни Григорівни про державну реєстрацію речового права - права приватної власності на житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101, індексний номер рішення: 38391058 від 28.11.2017 15:39:57; скасувати рішення державного реєстратора Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Семенюка Миколи Олександровича про державну реєстрацію речового права - права власності на житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101, індексний номер рішення: 42972963 від 12.09.2018 17:25:38; визнати за ОСОБА_2 право власності на 55/300 часток домоволодіння, що з урахуванням ухвали суду від 14.08.2018р. по справі № 201/2347/18 становить 38/500 часток, визнати право власності на 55/300 часток домоволодіння у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , що з урахуванням ухвали суду від 14.08.2018р. по справі № 201/2347/18 становить 69/500 часток; компенсувати судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності, скасування рішень державного реєстратора - задоволено частково.

Скасовано рішення державного реєстратора сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Соколенко Тетяни Григорівни про державну реєстрацію речового права - права приватної власності на житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101, індексний номер рішення: 38391058 від 28.11.2017 15:39:57.

Скасовано рішення державного реєстратора Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Семенюка Миколи Олександровича про державну реєстрацію речового права - права власності на житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101, індексний номер рішення: 42972963 від 12.09.2018 17:25:38.

Визнано за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 100/300 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РОНКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1816,00 грн.

Стягнуто з Дніпровської міської ради () на користь ОСОБА_2 (РОНКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Додатковим рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2022 року заяву ОСОБА_2 про розподіл витрат на правничу допомогу по справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності, скасування рішень державного реєстратора задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РОНКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 19333,33 грн.

Стягнуто з Дніпровської міської ради () на користь ОСОБА_2 (РОНКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 4833,33 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2022 року та на додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2022 року просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2022 року по справі № 201/2884/21 (провадження № 2/201/219/2022) та додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2022 року по справі №201/2884/21 (провадження № 2/201/219/2022) та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2022 року та на додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2022 року просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05.05.2022 року по справі №201/2884/21. Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності, скасування рішень державного реєстратора у повному обсязі. Скасувати додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20.05.2022 року по справі № 201/2884/21 в частині стягнення витрат на правничу допомогу з Дніпровської міської ради. Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розподіл витрат на правничу допомогу в частині визначення розміру стягнення на правничу допомогу з Дніпровської міської ради.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2022 року та на додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2022 року просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05.05.2022 року у цивільній справі № 201/2884/21 за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності, скасування рішень державного реєстратора, залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05.05.2022 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20.05.2022 у даній справі залишити без змін.

Відзиви на апеляційні скарги ОСОБА_1 та Дніпровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2022 року та на додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2022 року від інших учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з нотаріальної справи № 17/2020 щодо майна померлої ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 належало на праві власності домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності від 16.12.1980 року, виданого відділом комунального господарства виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів за реєстровим № 63.

З матеріалів нотаріальної справи видно, що 23.06.2009 року державним нотаріусом Першої Дніпропетровської ДНК Водолазською Н.В. видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на 1/3 частку майна. Спадкове майно, на яке в указаній частці видано це свідоцтво, складається з 55/100 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташовано на земельній ділянці площею 1193 кв.м (із них: 541 кв.м передано у приватну власність ОСОБА_8 ), які належать спадкодавцю на підставі: договору дарування, посвідченого 26.01.1981 року Першою Дніпропетровською ДНК за реєстром № 2-196, зареєстрованого Дніпропетровським інвентарбюро 27.01.1981 року у реєстрову книгу під № 31-63; свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18.01.1984 року Першою дніпропетровською ДНК за реєстром № 2-344, зареєстрованого Дніпропетровським інвентарбюро 24.01.1984 року у реєстрову книгу № 386 за реєстровим № 12.

Домоволодіння в цілому складається з житлового шлакоблочного цегляного будинку літ.А-1, житловою площею 101,2 кв.м, загальною площею 139,9 кв.м; та господарчих будівель і споруд: сарай літ. Б черепаш.; навіси літери Н, Л, П, Р; вбиральня літ. Д шифер; гараж літ. Е метал.; душ літ. К цегла; огорожі, споруди, замощення № 1-12, I, II, I II.

Це свідоцтво видане ОСОБА_4 на 55/300 частини домоволодіння.

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 55/300 частини домоволодіння видане 23.06.2009 року ОСОБА_2 .

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 55/300 частини домоволодіння видане 23.06.2009 року ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 523.

03.09.2020 року із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпровського МНО Мазур Я.В. звернувся позивач ОСОБА_2 , вказавши, що крім нього, спадкоємцем першої черги є ОСОБА_3

24.05.2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського МНО Мазур Я.В. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на 100/300 часток домоволодіння.

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського МНО Мазур Я.В. від 24.05.2021 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 100/300 часток у зв`язку із суперечностями відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та документах, наданих спадкоємцем. Зокрема, у постанові вказано, що: на підтвердження права власності спадкодавця на вищевказане нерухоме майно ОСОБА_2 були подані: - щодо 1/3 частки земельної ділянки - свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 23 червня 2009 року державним нотаріусом Першої Дніпропетровської ДНК за реєстровим № 8-1096; - щодо 55/300 часток домоволодіння - свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 23.06.2009 року державним нотаріусом Першої Дніпропетровської ДНК за реєстровим № 8-1094, яке зареєстроване 13.08.2009 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КР «Дніпропетровське МБТІ» ДОР, реєстраційний номер 3729600, що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно 23573473, - щодо 30/200 часток домоволодіння - свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок видане 16.12.1980 року відділом комунального господарства виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів № 1319 від 21 листопада 1980 року, що зареєстровано в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстру книгу за реєстром 63.

При безпосередньому доступі до Державного реєстру речових прав на нерухоме встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , містяться відомості щодо реєстрації приватної власності в цілому за іншою фізичною особою, відмінною від спадкодавця.

Оскільки при наявності суперечності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та документами наданими спадкоємцем щодо права власності спадкодавця на майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , спадкоємець не може набути право власності на вищезазначене майно в порядку спадкування через нотаріуса.

Відтак, державним нотаріусом Першої Дніпропетровської ДНК Водолазською Н.В. позивачеві ОСОБА_2 видане свідоцтво про право на спадщину від 23.06.2009 року за реєстровим № 8-1100, згідно із яким він є власником 55/300 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Право власності зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом КП «Дніпропетровське МБТІ» від 13.08.2009 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2018 року у справі № 201/2347/18, яка набрала законної сили 15.08.2019 року, затверджено мирову угоду, укладену 14.08.2018 року між представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Кияненко Д.О., та представником відповідачів: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокатом В`язовим В.В. на наступних умовах.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнають позовні вимоги про виділ частки в натурі майна, що належить позивачу - ОСОБА_1 , на праві часткової власності, а саме: 71/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається із наступних об`єктів нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 : - частки у житловому будинку (літ. А-1) разом з житловою прибудовою (літ.А2-2) , загальною площею 146,6 м2, житловою площею 86,5 м2; - погріб (літер ПГ під А-1) загальною площею 9,1 м2; - ганок (літера а1) - загальною площею забудови 4,3 м2; - ганок (літера а) - загальною площею забудови 1,2 м2; - житловий будинок (літер М-2) з мансардою(літер МС) загальною площею 211,3 м2, житловою площею 40,1 м2; - навіс (літера Н) - загальною площею забудови 21,4 м2; - споруди №3,1/2 споруди №7, 1/2 споруди№8,10, 11,12,ІІІ замощення. Зареєструвати право власності за позивачем - ОСОБА_1 на наступні об`єкти нерухомого майна по АДРЕСА_1 : частку у житловому будинку (літ. А-1) разом з житловою прибудовою (літ.А2-2), загальною площею 146,6 м2, житловою площею 86,5м2; погріб (літер ПГ під А-1) загальною площею 9,1 м2; ганок (літера а1) - загальною площею забудови 4,3 м2; ганок (літера а) - загальною площею забудови 1,2м2; житловий будинок (літер М-2) з мансардою (літер МС) загальною площею 211,3м2, житловою площею 40,1м2; навіс (літера Н) - загальною площею забудови 21,4м2; споруди № 3, 1/2 споруди № 7, 1/2 споруди № 8,10, 11,12, ІІІ замощення. Позивач ОСОБА_1 відмовляється від стягнення з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понесених судових витрат по справі.

Підписуючи дану мирову угоду, сторони зобов`язуються не мати один до одного жодних претензій з приводу предмету спору в подальшому та своїми підписами підтверджують, що дана мирова угода відповідає їх волі та діючому законодавству.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виділення в натурі домоволодіння та визнання права власності по АДРЕСА_1 - закрито.

Позивач вказує, що технічні характеристики домоволодіння були іншими, меншими аніж ті, що визначені ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2018 року. В ухвалі суду не визначено зміну часток, площі нерухомого майна, його складових, які мають бути виділені ОСОБА_4 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , але ОСОБА_1 виділено 71/100 частини домоволодіння.

З інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 16.10.2020 року видно, що 28.11.2017 року державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Соколенко Т.Г. здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 (індексний номер рішення: 39391058) на житловий будинок загальною площею 357,9 кв.м., житловою площею 126,6 кв.м. із зазначенням опису об`єкту нерухомого майна, а саме заначено: «частина житлового будинку літ. А-1, з житловою прибудовою літ.А2-2 загальною площею - 146,6 кв.м., житловою площею - 86,5 кв.м., погріб літ. ПГ під А-1 площею 9,1 кв.м., ганок літ. а1 площею 4,3 кв.м., ганок літ.а площею 1,2 кв.м.; житловий будинок літ.М-2 з мансардою літ. МС загальною площею 211,3 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м.; навіс літ. Н площею 21,4 кв.м.; споруди №3, 1/2 споруди №7, 1/2 споруди № 8, 10, 11, 12, ІІІ замощення.

Рішення про державну реєстрацію права власності здійснено на підставі договору дарування домоволодіння від 04.12.2003 року, виданого державним нотаріусом Першої Дніпропетровської ДНК Гузєєвою І.В.; декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП № 2 від 06.05.2011 року, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області; листа від 22.11.2017 року, виданого Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області; технічного паспорту №16/08 від 25.10.2016 року, виданого ТОВ «Менора-Білдінг».

28.11.2017 року державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Соколенко Т.Г., індексний номер імення: 39396623, здійснено реєстрацію виправлень розділу, на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДПН №2 від 06.05.2011 року, виданої Інспекцію ДАБК у Дніпропетровській області; листа від 22.11.2017 року, виданого Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області; технічного паспорту №16/08 від 25.10.2016 року вданого ТОВ «Менора-Білдінг».

12.09.2018 року державний реєстратором Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Семенюком М.О. здійснено реєстрацію змін на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2018 року, а саме: додано загальну площу (кв.м.): 357,9, житлова площа (кв.м.): 126,6; додано загальна та житлова площі житлових будинків складаються з частини житлового будинку літ.А-1 та житлового будинку літ. М-2, також змінено розмір частки - з 60/200 на 1.

На ухвали суду першої інстанції від 23.04.2021 року та від 11.08.2021 року про витребування доказів (витребування від державного реєстратора сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Соколенко Т.Г. та державного реєстратора Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Семенюка М.О., витребування від Архіву відділу реєстрації майнових прав Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради належним чином засвідчених копій оскаржуваних рішень) державним реєстратором Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Семенюк М.О. повідомлено, що реєстраційна справа передана в Архів відділу реєстрації майнових прав Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

У свою чергу, відділом реєстрації майнових прав Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради надані лише копії оскаржуваних рішень.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19.11.2020 року у справі № 201/2347/18 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_9 до відповідачів: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виділення в натурі домоволодіння та визнання права власності.

Під час розгляду питання про ухвалення додаткового рішення, судом встановлено, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду із позовом (06.03.2018 року), на підставі договору дарування від 04.12.2003 року їй належало 60/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складалось з наступних складових: А-1 житловий будинок площею 103,5 кв.м., Б - сарай, П, В літня кухня, Г сарай, Д вбиральня, Е гараж, Ж душ, З вхід в погріб, И вбиральня, К душ, Л навіс, №1-18, І-ІІІ споруди, замощення.

З відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 10.01.2018 рік вбачається, що домоволодіння на праві власності належало наступним особам: ОСОБА_1 у розмірі 60/200 частин; ОСОБА_4 у розмірі 100/300 частин; ОСОБА_2 у розмірі 55/300 частин; ОСОБА_3 у розмірі 55/300 частин.

ОСОБА_1 розширила свою частину домоволодіння, побудувавши за власний кошт об`єкти нерухомого майна, які фактично збільшили її частку у спільній частковій власності на вищевказане домоволодіння.

Розрахунком часток об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 від 07.06.2018 року визначено, що ОСОБА_1 належить 71/100 частини, а ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29/100 частин, із зазначенням відповідних споруд.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2018 року ОСОБА_1 виділено 71/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

Із наданої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що станом на 01.08.2020 року право приватної власності на житловий будинок (а не домоволодіння) АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 у цілому.

За змістом норми до ст. 364 ЦК України виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

При вирішення питання щодо виділу ОСОБА_1 71/100 частин вказаного нерухомого майна, мало бути вирішено питання щодо припинення права спільної власності на нерухоме майно саме для ОСОБА_1 .

Але, як вбачається із обставин справи, дійсно суд не вирішив дане питання, так як вимога про припинення права спільної власності на нерухоме майно позивачем не заявлялась.

У відповідності до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зважаючи на вищезазначене, право спільної часткової власності на теперішній час на домоволодіння АДРЕСА_1 не припинено.

Крім того, відповідно до технічного паспорта домоволодіння від 20.03.2009 року загальна площа будинку та господарських споруд становила 462 кв.м., а на теперішній час, з урахуванням добудов здійснених ОСОБА_10 , загальна площа будинку та господарських споруд становить 555,7 кв.м. Виділені на підставі ухвали суду від 15.08.2018 року ОСОБА_1 71/100 частини домоволодіння складаються із будівель і споруд, які перелічені у Витязі із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, становлять в загальній площі 393,9 кв.м., у той час коли фактично зареєстровано на 357,9 кв.м.

29/100 частин домоволодіння, які фактично належать ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та складаються із будинку та господарських споруд, загальною площею, яка на теперішній час фактично становить 161,8 кв.м.

Із викладеного можна зробити висновок, що дійсно змінилась загальна площа спірного домоволодіння та площа будівель і споруд, що належать сторонам в межах визначених часток домоволодіння, але питання щодо визначення площі на розгляд суду при зверненні ОСОБА_1 не ставилось, у зв`язку із чим, згідно із положеннями ст. 13 ЦПК України, воно не могло бути вирішено.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення в даній справі.

Позивач вказує, що у розрахунку часток об`єктів домоволодіння від 07.06.2018 року загальна площа виділених часток значно збільшується та становить 393,9 кв.м. в частці 71/100, та 161,8 кв.м. в частці 29/100. У відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 01.08.2020 року визначено об`єктом нерухомого майна житловий будинок загальною площею 359,9 кв.м, що не відповідає дійсності.

Звертаючи до суду першої інстанції, позивач просить скасувати рішення державного реєстратора сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Соколенко Т.Г. від 28.11.2017 року, яким здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок загальною площею 357,9 кв.м., житловою площею 126,6 кв.м із зазначенням відповідного опису об`єкту нерухомого майна, яке учинене на підставі договору дарування домоволодіння від 04.12.2003 року, виданого державним нотаріусом ПДДНК Гузєєвою І.В.; декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП № 2 від 06.05.2011 року, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області; листа від 22.11.2017 року, виданого Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області; технічного паспорту №16/08 від 25.10.2016 року, виданого ТОВ «Менора-Білдінг». Також просить скасувати рішення державного реєстратора Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Семенюка М.О. від 12.09.2018 року, яким зареєстровані за ОСОБА_1 виправлення розділу, на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2018 року, а саме: додано загальну площу (кв.м.): 357,9, житлова площа (кв.м.): 126,6; додано загальна та житлова площі житлових будинків складаються з частини житлового будинку літ.А-1 та житлового будинку літ. М-2, також змінено розмір частки - з 60/200 на 1.

Як видно з Інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно, 02.06.2009 року зареєстроване домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Площа земельної ділянки (кв.м): 1193, Загальна вартість нерухомого майна - 950821 грн.:, вартість самочинно збудованого - 803983 грн.: Технічний опис майна: земельна ділянка площею 1193 кв.м., з них: 541 кв.м. передано у приватну власність гр. ОСОБА_8 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів 06.11.2002 року № 76/4; 67 кв.м. передано у приватну власність ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 06.11.2002 року № 76/4; 533 кв.м. передано у приватну власність ОСОБА_11 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 18.12.2002 року № 41/5; 52 кв.м. - у фактичному користуванні. Самовільно побудовано: житловий будинок М-2; житлова прибудова А22 ( житлов. площею 68,5 кв.м., загальн. площею 111,2 кв.м.).

30.12.2003 року за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на 60/200 частин спірного домоволодіння на підставі договору дарування від 04.12.2003 року, посвідчено Першою Дніпропетровською ДНК.

13.08.2009 року за ОСОБА_4 зареєстроване 100/300 часток права власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.06.2009 року, 13.08.2009 року за ОСОБА_2 зареєстроване 55/300 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.06.2009 року, 13.08.2009 року за ОСОБА_3 зареєстроване 55/300 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.06.2009 року.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на момент спірних правовідносин) державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. На кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна. Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: 1) нерухоме майно; 2) право власності та суб`єкта (суб`єктів) цього права; 3) інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав.

Згідно із ч. 1 ст. 14 вказаного Закону розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються у разі: 1) знищення об`єкта нерухомого майна; 2) поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна; 3) державної реєстрації права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна, щодо якого в Державному реєстрі прав відкрито розділ як на об`єкт незавершеного будівництва.

У разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, реєстраційний номер цього об`єкта скасовується. На кожний новостворений об`єкт нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав та формується нова реєстраційна справа, присвоюється новий реєстраційний номер кожному з таких об`єктів.

Записи про речові права та їх обтяження щодо об`єкта, який поділяється, або при виділі частки з цього об`єкта переносяться до розділів Державного реєстру прав, відкритих на кожний новостворений об`єкт. Якщо правочином або актом відповідного органу встановлено, що речові права та їх обтяження не поширюються на всі новостворені об`єкти нерухомого майна, записи про такі права та обтяження переносяться лише до розділів, відкритих для новостворених об`єктів, яких вони стосуються.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта. У разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна або зміни відомостей про об`єкт нерухомого майна його реєстраційний номер не змінюється, крім випадків, передбачених статтею 14 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст.26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 27 Закону вигачені підстави для державної реєстрації прав. Так, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

З наведених приписів закону видно, що державній реєстрації передує подія правочин щодо набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно. А сама по собі державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою такого факту. Жодні записи про набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, не можуть бут вчинені без правової на те підстави.

Тому правовою підставою для реєстрації права власності на майно в цілому як єдиного цілого об`єкта або на частку є відповідні правовстановлюючі документи або ж рішення суду, яким визнаються, визначаються частки у праві спільної власності. зміни.

Відповідно до п. 21 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. за № 1141 (у редакції Порядку на мент прийняття реєстратором оскаржуваного рішення від 28.11.2017р. про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на будинок) у разі проведення державної реєстрації виникнення права власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до запису про право власності та суб`єкта цього права такі відомості, серед іншого: 2) форма власності; 3) вид спільної власності (у разі, коли майно належить на праві спільної власності); 4) розмір частки у праві спільної власності (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності).

Як видно із Інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно 30.12.2003 року за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на 60/200 частин спірного домоволодіння на підставі договору дарування від 04.12.2003 року.

Однак, реєструючи за ОСОБА_1 28.11.2017 року права власності на будинок із розміром частки - 1, державним реєстратором Чумаківської сільської ради Соколенко Т.Г. взагалі не взято до уваги, що ОСОБА_1 не була одноосібним власником всього домоволодіння, оскільки набула лише 60/200 часток домоволодіння на підставі договору дарування і після набуття у власність 60/200 частин домоволодіння, її частка не змінювалася і на цілу. Адже співвласниками домоволодіння залишилися ОСОБА_4 (100/300), ОСОБА_2 (55/300) і ОСОБА_3 (55/300).

Відповідно до 38 Порядку (у редакції на момент реєстрації змін рішенням державного реєстратора Підгородненської міської ради Семенюка М.О. від 12.09.2018 року) у разі проведення державної реєстрації виникнення права власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до запису про право власності та суб`єкта цього права такі відомості, серед іншого: 2) форма власності; 3) вид спільної власності (у разі коли майно належить на праві спільної власності); 4) розмір частки у праві спільної власності (у разі коли майно належить на праві спільної часткової власності). У разі коли майно належить на праві спільної власності, відомості про суб`єкта права власності зазначаються щодо кожного такого співвласника із присвоєнням кожному запису про право власності окремого номера.

Рішення державного реєстратора Підгородненської міської ради Семенюка М.О. від 12.09.2018 року прийняте у зв`язку із постановленням ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2018 року по справі № 201/2347/18, якою затверджено мирову угоду.

Разом із тим, як видно зі змісту ухвали суду, за умовами мирової угоди відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнали позовні вимоги про виділ частки в натурі майна, що належить ОСОБА_1 на праві часткової власності, а саме: 71/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається із певних об`єктів нерухомого майна (частки у житловому будинку та інших прибудов і споруд), погоджено зареєструвати право власності за позивачем - ОСОБА_12 на ці об`єкти нерухомого майна, тобто на частку у житловому будинку з прибудовами і спорудами), а не на цілий будинок.

Проте, не дивлячись на те, що ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15.08.2018 року по справі № 201/2347/18 не вирішувалося питання про визнання за ОСОБА_1 права власності на все домоволодіння, а лише укладено мирову угоду про реєстрацію за нею 71/100 часток домоволодіння, рішенням державного реєстратора Підгороденської міської ради Семенюк М.О. з посиланням на указану хвалу суду, частка ОСОБА_1 без належних на те підстав збільшена з 60/200 до цілої - 1.

І тому на даний час за даними Державного реєстру права власності ОСОБА_1 є єдиним повним власником усього домоволодіння АДРЕСА_1 .

Натомість проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна здійснюється у відповідності до вимог Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.07.2007 року за № 774/1404.

Відповідно до вказаної інструкції, мають проводитися роботи з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (технічна інвентаризація). Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. Розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

Суб`єкт господарювання готує Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2) для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

За наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в ухвалі Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19.11.2020 року по справі № 201/2347/18 за заявою ОСОБА_2 про ухвалення додатково рішення судом також звернуто увагу на те, що суд не вирішував питання про припинення права спільної власності на нерухоме майно, оскільки позивачем така вимога не заявлялася. Право спільної часткової власності на теперішній час на домоволодіння АДРЕСА_1 не припинено. Також судом в даній ухвали встановлено, що відповідно до технічного паспорта домоволодіння від 20.03.2009 року загальна площа будинка та господарських споруд становила 462 кв.м., а на теперішній час, з урахуванням добудов здійснених ОСОБА_10 , загальна площа будинка та господарських споруд становить 555,7 кв.м. Виділені на підставі ухвали суду від 15.08.2018р. ОСОБА_1 71/100 частини домоволодіння складаються із будівель і споруд, які перелічені у Витязі із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, становлять в загальній площі 393,9 кв.м., у той час коли фактично зареєстровано на 357,9 кв.м. 29/100 частин домоволодіння, які фактично належать ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та складаються із будинка та господарських споруд, загальною площею, яка на теперішній час фактично становить 161,8 кв.м.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що дійсно змінилась загальна площа спірного домоволодіння та площа будівель і споруд, що належать сторонам в межах визначених часток домоволодіння, але питання щодо визначення площі на розгляд суду при зверненні ОСОБА_1 не ставилось, у зв`язку із чим, згідно із положеннями ст. 13 ЦПК України, воно не могло бути вирішено. Як судом було установлено, сторони складали розрахунок часток об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 від 07.06.2018 року, яким визначили, що ОСОБА_1 належить 71/100 частини, а ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29/100 частин, із зазначенням відповідних споруд.

Проте, судом першої інстанції встановлено (у даній справі) у відповідності до вимог закону сторони не здійснили фактичне виділення часток в натурі, відповідного технічного висновку не складалося.

Означене додатково підтверджує безпідставність державної реєстрації цілої частки на спірне домоволодіння за ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2018 року ОСОБА_1 виділено 71/100 частини, однак при цьому державним реєстратором не враховано, що ОСОБА_1 є власником 60/200 частин домоволодіння, а не всього, а тому слід було право власності реєструвати за ОСОБА_1 саме з урахуванням (математично) 71/100 часток у складі 60/200, а також з урахування того, що на земельній ділянці було самовільно збудоване майно, яке також підлягало реєстрації (у разі визнання права власності), а тому частки у спільній частковій власності слід було перераховувати шляхом інвентаризації об`єкта у цілому.

Проте сторони здійснювали розподіл часток у фактично збільшеному будинку.

Таким чином склалася ситуація, за якої позивач не може успадкувати належну йому частку нерухомого майна після смерті матері ОСОБА_13 , оскільки державна реєстрація права власності на домоволодіння, яке належить сторонам на праві спільної часткової власності в цілому зареєстроване за ОСОБА_1 .

Також слід звернути увагу, що з приводу неправомірних рішень державних реєстраторів ОСОБА_14 і ОСОБА_15 представник позивача зверталася зі скаргою до ГУЮ у Дніпропетровській області.

У зв`язку із указаними обставинами нотаріусом у постанові про відмову ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину вказано, що у реєстрі наявні суперечливі відомості між тими документами, які і надав позивач і які містяться у реєстрі.

Скасування відповідних рішень державного реєстратора дозволить позивачеві реалізувати своє право на спадкування за законом. Лише після внесення відповідних змін до реєстру (виключення цих рішень державних реєстраторів) шляхом реєстрації за ОСОБА_1 60/200 часток на домоволодіння, позивач може здійснити реалізацію права на сплакування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018р. у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Таким чином, належним відповідачем щодо позовних вимог ОСОБА_2 про скасування рішень про державну реєстрацію є ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що протиправна безпідставна реєстрація часток співвласників домоволодіння призводить до того, що позивач не може отримати свідоцтво про право власності на спадщину в загальному порядку на інші (не успадковані) 100/300 часток домоволодіння, що змусило його звернутись до суду.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України в судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Постановою нотаріуса від 24.05.2021 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з суперечливими (як вказував нотаріус у постанові) даними між наданими документами, що підтверджують право власності на частку і даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже позивач не має можливості оформити спадкові права без звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами ст. 1266 ЦК України (спадкування за правом представлення) внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом листа ВССУ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування року» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

За аналізом практику розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном, поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) як матеріальних, так і нематеріальних.

У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктом було усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27 квітня 1979 р., п. 64), тобто наявне майно («existing possessions»).

Позивач ОСОБА_2 у встановлений законом строк прийняв спадщину після смерті матері однак отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 100/300 домоволодіння АДРЕСА_1 , оскільки відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та документи надані спадкоємцем суперечать одне одному, а тому останній не може набути право власності на частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, брат позивача - ОСОБА_3 не прийняв спадщину після смерті матері, а тому ОСОБА_2 може успадкувати все майно, що належало за життя ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Належними відповідачами у даній категорії справ є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

ОСОБА_3 не прийняв спадщину після смерті матері, а тому позивач ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 , отже належним відповідачем щодо вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на 100/300 частину домоволодіння є територіальна громада м. Дніпра в особі - Дніпровської міської ради.

Позивач звернувся до суду через об`єктивні обставин, незалежні від його волі, які позбавляють його можливості оформити спадкові права і отримати спадщину належну частку домоволодіння, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, його право підлягає захисту судом.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на об`єкт нерухомості у порядку спадкування, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що за ОСОБА_3 слід визнати право власності на 100/300 оскільки постановою нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва саме на вказані частки.

Так, ОСОБА_1 належить 60/200 (або 30 % у праві спільної часткової власності) ОСОБА_3 55/300 часток (або 18,3333% у праві спільної часткової власності), а позивачеві має належати, як щоби він успадкував від матері ОСОБА_13 155/300 (55 + 100) (або 51,6666 % у праві спільної часткової власності). Разом (30% + 18,3333% + 51,6666 %), що дорівнює 100%.

55/300 часток позивач вже успадкував. Таким чином за позивачем слід визнати 100/300 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_13 .

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку стосовно вимог позивача про визнати за ним права власності з визначенням часток, з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.08.2018 року по справі №201/2347/18 (38/500 і 69/500), то вказаною ухвалою суд частки у такому розмірі не визначені. Суд, розглядаючи справу у межах позовних вимог, виходить із того, що позивачеві нотаріусом відмовлено у видачі права на спадщину саме на 100/300 часток домоволодіння.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.09.2020 року між позивачем ОСОБА_2 і адвокатом Гусаковою О.Б. укладено договір про надання правової допомоги № 61, відповідно до п. 3 якого вартість гонорару за договором становить 1700,00 грн. за одну годину, але не більше 27000 грн., але із додатковою оплатою по 1000,00 грн. за підготовку до кожного судового засідання.

Відповідно до п. 3.1. договору оплата у розмірі 27 000,00 грн. сплачується в день підписання договору, а 1000,00 грн. за три дні перед кожним судовим засіданням.

Відповідно до п. 3.3. договору у разі якщо судове засідання не відбулося не з вини адвоката, то його запланований час вважається простоєм, за який сплачується компенсація у розмірі 1000,00 грн., шляхом зарахування оплати за судове засідання, яке не відбулося.

Позивачем сплачено на користь адвоката Гусакової О.Б. загалом 35000,00 грн., підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера: № 50 від 14.09.2020 р. на суму 27000,00 грн. оплата згідно договору № 61 від 14.09.2020 р.; № 80 від 21.11.2021 р. на суму 1000,00 грн. оплата за підготовку судового засідання, призначеного на 24.11.2021 р.; № 4 від 20.01.2022 р. на суму 1000,00 грн. оплата за підготовку судового засідання, призначеного на 25.01.2022 р.; № 12 від 21.02.2022 р. на суму 1000,00 грн. оплата за підготовку судового засідання, призначеного на 05.02.2022 р.; № 20 від 02.05.2022р. на суму 1000,00 грн. оплата за підготовку судового засідання, призначеного на 05.05.2022 р.; № 30 від 19.04.2022 р. на суму 1000,00 грн. оплата за підготовку судового засідання, призначеного на 23.04.2022 р.; № 38 від 21.05.2022 р. на суму 1000,00 грн. оплата за підготовку судового засідання, призначеного на 25.05.2022 р.; № 51 від 07.08.2021 р. на суму 1000,00 грн. оплата за підготовку судового засідання, призначеного на11.08.2021 р.; № 69 від 07.10.2022 р. на суму 1 000,00 грн. оплата за підготовку судового засідання, призначеного на 12.10.2022 р.

06.05.2022 року між ОСОБА_2 і адвокатом Гусаковою О.Б. підписаний акт виконаних робіт, у якому відображено детальний опис робіт із визначенням кількості годин - 21 години за виконані роботи:консультування клієнта щодо його порушених прав 30 хв.; пошук та аналіз законодавства для вирішення спору та написання позовної заяви до суду 2 год.; пошук судової практики ВС в аналогічних спорах для вирішення судового спору клієнта 1 год.; складання позовної заяви (написання тексту позову) 4 год.; готування та завірення додатків до позову у кількості до учасників справи 1 год.; складання клопотання про витребування доказів від 23.04.2022р. 1 год.; складання клопотання про витребування доказів від 10.09.2021р. 1 год.; складання заперечення від 19.05.2021р. на клопотання про забезпечення попередньої оплати судових витрат 2 год.; складання клопотання про витребування доказів від 24.05.2021р. 30 хв.; складання заяви про збільшення розміру позовних вимог, заміну неналежних відповідачів, залучення співпозивача та відповідача до участі у справі від 24.05.2021р. 3 год..; представництво інтересів клієнта в суді 5 год.

У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що понесені витрати на правничу допомогу підтверджені належним і допустимими доказами (ордером, укладеним договором, актом приймання-передачі виконаних робіт квитанціями до прибуткових касових ордерів), тому вони приймаються судом до уваги.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього ж Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Згідно із ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.05.2021 року по справі № 910/7586/19 час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Пунктом 3 договору про надання правової допомоги визначено, що вартість гонорару за договором становить 1700,00 грн. за одну годину, але не більше 27000 грн., але із додатковою оплатою по 1000,00 грн. за підготовку до кожного судового засідання.

З матеріалів справи вбачається, що 23.04.2021 року судове засідання проведено без участі сторін та інших учасників справи, 11.08.2021 року судове засідання проведено без участі сторін та інших учасників справи, 24.11.2021 року судове засідання проведено без участі сторін та інших учасників справи, наявна заява представника позивача про розгляд клопотання без участі представника, 25.01.2022 року судове засідання проведено без участі сторін та інших учасників справи, наявна заява представника позивача про розгляд заяви без участі представника, 25.02.2021 року судове засідання (у якому закрите підготовче засідання) проведено без участі сторін та інших учасників справи, 05.05.2021 року судове засідання проведено без участі сторін та інших учасників справи, наявна заява представника позивача про розгляд заяви без участі представника.

Таким чином, витрати у розмірі 6000,00 грн. (всього 6 засідань) не можуть бути відшкодовано у якості витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони фактично не підтверджені матеріалами справи.

Інші витрати як то консультація, подання позовної заяви до суду, подання збільшеної позовної заяви, підготовка і подання до суду клопотання про витребування доказів, підготовка і подання заперечень на заяву відповідача є видами правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», вони підтверджені належними і допустимими доказами, а тому ці витрати підлягають відшкодованою у якості витрат на професійну правничу допомогу.

Суд виходить із того, що витрати на правову допомогу пов`язані з розглядом даної справи (в якій адвокат готував позовну заяву, інші процесуальні документи), враховуючи обґрунтованість та пропорційність їх розміру з урахуванням виконаної адвокатом роботи та предмету спору, підлягають стягненню у розмірі 29000,00 грн.

Відтак, при розподілі витрат на правову допомогу суд враховує визначений договором гонорар адвоката в розмірі 27000,00 грн. та 2000,00 грн. витрат на підготовку до 2 судових засідань, а всього 29000,00 грн.

Щодо вимог про відшкодування 35000,00 грн. «гонорару успіху».

Згідно із п. 3.2. договору додатково клієнт сплачує гонорар успіху, що є фіксованою фінансовою сумою, що має бути сплачена клієнтом на користь адвоката протягом 10-ти днів з дня проголошення судового рішення у випадку, коли рішення ухвалено на користь клієнта. Розмір гонорару успіху становить 35000,00 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 7072) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для стягнення із відповідачів передбаченого договором між адвокатом і клієнтом «гонорару успіху» в розмірі 35000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо розміру судових витрат на правову допомогу, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування двох рішень державних реєстраторів задоволені повністю (дві вимоги), позовні вимоги до Дніпровської міської ради про визнання права власності у прядку спадкування (1 вимога) частково (відмовлено у задоволенні вимог визначення часток з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.08.2018 року по справі № 201/2347/18 (38/500 і 69/500)), а тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягнення 2/3 частини судових витрат (за дві з трьох вимог), що дорівнює 19333,33 грн. (29000,00/3*2), а з відповідача - Дніпровської міської ради на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягнення половину (пропорційно задоволеним вимогам) від решти 1/3 частини судових витрат, що дорівнює 4833,33 грн. (29000,00/3/2).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що протиправна безпідставна реєстрація часток співвласників домоволодіння призвела до того, що позивач не може отримати свідоцтво про право власності на спадщину в загальному порядку на не успадковані 100/300 часток домоволодіння, оскільки діями реєстратора та відповідачів порушено його права, яка спадкоємця за законом, які підлягають судовому захисту в розумінні норм чинного законодавства й з урахування часткового задоволення позовних вимог правильно та обґрунтованого вирішив питання щодо судових витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що скасування рішення державних реєстраторів на житлову будівлю яка належить їй, є втручанням у її право власності на вказану будівлю, колегія суддів ставиться критично, оскільки позивач не може успадкувати належну йому частку нерухомого майна після смерті матері ОСОБА_13 , оскільки державна реєстрація права власності на домоволодіння, яке належить сторонам на праві спільної часткової власності в цілому зареєстроване за ОСОБА_1 в порушення вимог чинного законодавства, які порушують права саме позивача як спадкоємця.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що суд першої інстанції незаконно частково задовольнив позовні вимоги та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи й не вірно вирішив питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані відповідачем ОСОБА_1 до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги Дніпровської міської ради, що позивачем не вірно визначено відповідачів по справі, а саме Дніпровську міську раду, що є порушення прав та законних інтересів міської ради, колегія суддів ставиться критично, оскільки в розумінні норм ч.1 ст.1277 ЦК України, належними відповідачами у даній категорії справ є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. ОСОБА_3 не прийняв спадщину після смерті матері, а тому позивач ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 , отже належним відповідачем щодо вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на 100/300 частину домоволодіння є територіальна громада м. Дніпра в особі - Дніпровської міської ради.

Доводи апеляційної скарги Дніпровської міської ради, що суд першої інстанції незаконно частково задовольнив позовні вимоги та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи й не вірно вирішив питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані відповідачем Дніпровської міської ради до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Посилання апелянтів в апеляційних скаргах на те, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив вимоги ОСОБА_2 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянтів, що мають за мету задоволення апеляційних скарг, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2022 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова