Провадження № 2/734/67/23 Справа № 734/1421/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 березня 2023 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Бараненка С.М.,

при секретарі судових засідань - Кучеренко Л.П.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Лущик О.М.,

відповідача - ОСОБА_2 (в режимі ВКЗ),

представника відповідача - адвоката Негоди К.О. (в режимі ВКЗ),

представника третьої особи - Березан Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Козелець справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лущик Олени Миколаївни до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування Козелецької селищної рада Чернігівського району Чернігівської області, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

До Козелецького районного суду Чернігівської області надійшов позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лущик Олени Миколаївни до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування Козелецької селищної рада Чернігівського району Чернігівської області, про позбавлення батьківських прав, представник позивача просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відношенні неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мотивуючи позов зокрема тим, що внаслідок ухилення від виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків створилися умови, які шкодять інтересам дітей.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що з відповідачем шлюб розірвали дев`ять років тому, дітей він взагалі останні сім років не бачить, не піклується. Після розлучення перші півроку платив копійки аліментів і тільки після подання позову заплатив два рази по 3500 грн. Заборгованість по аліментах більше 200000 грн. Ніхто відповідачу не перешкоджає спілкуватися з дітьми, але він не спілкується, не забезпечує дітей жодним чином, діти проживають з нею та перебувають на її повному забезпеченні. Вона працює на трьох роботах, щоб забезпечити дітей, а відповідач за дев`ять років виплатив приблизно 23000 грн. аліментів.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він бажає спілкуватися з дітьми, але позивач блокує їх номера телефонів, забороняє спілкуватися. Місяць назад він дізнався про заборгованість по аліментах. З сином він раз зустрічався у 2020 році, а з 2014 по 2018 рік проживав у іншому місці. У 2020 році аліментів не платив, так-як ніде не працював, в 2019 році заплатив 1500-2000 грн. Дочка з ним не бажає спілкуватися. Він не раз не приїжджав до дітей, так-як знає, що його не пустять. Він буде намагатися виплачувати заборгованість.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та пояснила, що відповідач не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження про сплату аліментів. Додано квитанції про сплату аліментів, які відповідач сплачує по мірі можливостей. Дійсно є заборгованість по аліментах, суму заборгованості вони встановлюють. Несплата аліментів не є підставою для позбавлення батьківських прав. Стороною відповідача не надано суду жодних доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, а тільки припущення.

Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі.

ОСОБА_3 в судовому засіданні надала пояснення відповідно до норм ст. 171 СК України та пояснила, що батько тільки один раз приїжджав, хоча адресу вони не змінювали, не телефонував ні разу, ні чим не допомагає, вона не хоче щоб він був її батьком.

Заслухавши сторони, представників сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю, а відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком, неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 (а.с. 9-10).

Діти позивачки були народженні в період спільного проживання у шлюбі з ОСОБА_2 , відповідачем у справі, який є їх батьком.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 24 березня 2014 року, що набрало законної сили,шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , - розірвано (а.с. 12).

Позивач уклала шлюб вдруге 29 жовтня 2021 року та після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище « ОСОБА_1 », зазначене підтверджується копію рішення про розірвання шлюбу та реєстрацію шлюбу (а.с. 11).

Відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Козелецької селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено наступне. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Козелецької селищної ради розглянуто заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жительки АДРЕСА_1 , про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , жителя АДРЕСА_2 , відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також розглянуто матеріали, надані Козелецькою селищною радою, Козелецькою гімназією № 1, Козелецьким відділом державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Північно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які виховуються в сім`ї матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

За інформацією, наданою Козелецькою селищною радою, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але за даною адресою не проживає. Згідно Акту обстеження від 22 червня 2022 року, складеного депутатом селищної ради Юрченком В.М., мешканцями смт. Козелець ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , за вище вказаною адресою ОСОБА_2 не проживає з березня 2014 року.

За інформацією, наданою Козелецькою гімназією № 1 Козелецькоїселищної ради Чернігівської області, ОСОБА_1 самазаймається вихованням своїх дітей ОСОБА_3 , учениці10 класу та ОСОБА_4 , учня 6 класу Козелецької гімназії№ 1. Батько не цікавиться навчанням та вихованням дітей, на класні батьківські збори не з`являється.

За інформацією Козелецького відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Північно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , становить 190,9 тис. грн.

Відповідно до Акту обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_1 від 23 червня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , для дітей створені належні умови для проживання, виховання та розвитку. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають на повному утриманні матері. Діти забезпечені повноцінним харчуванням, одягом, взуттям, предметами гігієни, шкільним приладдям. ОСОБА_2 не відвідує дітей, не бере участі у їх вихованні, не допомагає дітям матеріально, не цікавиться їх здоров`ям, успіхами, аліментів не сплачує, не проявляє турботи до дітей, тобто не виконує батьківські обов`язки.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150, ст. 164 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Виходячи із вищевикладеного, з метою захисту прав та інтересів дітей, орган опіки та піклування Козелецької селищної ради визнає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 18-19).

Аліменти, відповідач не сплачує, що підтверджується копіями розрахунків заборгованості Козелецького районного відділу державної виконавчої служби зі сплати аліментів по виконавчому листу Козелецького районного суду Чернігівської області №734/4033/17 від 15.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Загальний розмір заборгованості складає 190 913,06 грн. (а.с. 13-14).

Згідно з ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 155 Сімейного Кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 Сімейного Кодексу України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 4 ст. 155 Сімейного Кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами.

Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдуже ставиться до дітей, на які посилається позивач, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний, духовний розвиток дітей, вихованням не займається та фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а також прояву з його боку батьківської турботи, поведінка позивача направлена на вдавання піклування про дітей, а не належного забезпечення рівня життя, достатнього для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дітей, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками.

Відповідач не виявляє до своїх дітей батьківського піклування, долею дітей не цікавиться.

Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню дітей, останній не забезпечує законних прав дітям на нормальні умови життя, також жодним чином не приймає участі в утриманні дітей, не цікавиться їх здоров`ям, успіхами, аліментів не сплачує, не проявляє турботи до дітей,не цікавиться їх життям та не приймає участь у їх вихованні.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батьком дітей, своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 буде відповідати інтересам дітей, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психічний стан дітей до моменту зміни ним свого ставлення та поновлення у встановленому порядку батьківських прав, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача, а тому з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись, Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 150, 155, 164, 165, 166, 180, 183, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 245, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лущик Олени Миколаївни до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування Козелецької селищної рада Чернігівського району Чернігівської області, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Козелецький районний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 06 квітня 2023 року.

Головуючий суддя С.М. Бараненко