Дата документу 27.06.2023 Справа № 336/6396/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1322/23 Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Є.У.№ 336/6396/22 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про виключення відомостей про батьківство з акту про народження дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,в особі представника адвоката Баришннікова Андрія Григоровича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2023 року про відмову у забезпеченні позову,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись із позовом до ОСОБА_4 , в якому просили виключити із актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про ОСОБА_5 як батька дитини, та зобов?язати орган реєстрації актів цивільного стану внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

03 травня 2023 року представником позивачів адвокатом Баришніковим А.Г. подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив заборонити ОСОБА_4 використовувати інформацію про батька дитини та відомості з актового запису про батька дитини та використовувати свідоцтво про народження ОСОБА_3 як підставу для набуття будь-яких майнових/фінансових прав для ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2023 року відмовлено у задоволені заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат Баришніков А.Г. подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду та постановити нове про задоволення його заяви про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 використовувати інформацію про батька дитини та відомості з актового запису про батька дитини та використовувати свідоцтво про народження ОСОБА_3 як підставу для набуття будь-яких майнових/фінансових прав для ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що на думку апелянта, суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного судового рішення неповно встановив обставини справи та дійшов до неправильних висновків, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, а саме ст.ст. 125,137 СК України, ст..ст. 1,32,55,124 Конституції України та ст..ст.6,8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував того, що предметом спору є оспорювання кровного споріднення між загиблим ОСОБА_5 та дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Не вжиття заходів забезпечення позову, які позивачі просять застосувати, може в подальшому впливати на права позивачів, оскільки відповідач ОСОБА_4 може вчиняти дії на підставі оскаржуваного в цій справі актового запису про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які пов`язані із набуттям будь-яких майнових чи фінансових прав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За обставинами справи позивачі оспорюють факт батьківства ОСОБА_5 відносно дитини, яку народила ОСОБА_4 незадовго до загибелі її чоловіка.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, представник позивачів зазначив, що заборона використовувати відповідачкою відомостей про батька її доньки унеможливить безпідставне набуття будь-яких майнових/фінансових прав для ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які можуть виникнути у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 , який записаний батьком малолітньої.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що обранні позивачем заходи забезпечення позову жодним чином не пов`язані із предметом спору, а крім того заборона використання свідоцтва про народження малолітньої дитини очевидно обмежує її базові права, що є неприпустимим.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції таким, що відповідає нормам права з огляду на таке.

За приписами ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову, а також доведення відповідності (адекватності) засобу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначила, що при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Зважаючи на те, що предметом спору є оспорення факту батьківство померлого ОСОБА_5 стосовно дитини, яка народилася у відповідачки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову вочевидь не відповідає позовним вимогам і може порушити майнові права і соціальні гарантії малолітньої.

Положеннями статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позивачем не було вказано, яким саме чином невжиття запропонованих заходів забезпечення позову може зробити неможливими чи ускладнити виконання рішення суду по цій справі.

Враховуючи викладені норми права, доводи, які викладені в заяві про забезпечення позову, а також наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що постановляючи ухвало про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, дав належну оцінку доказам з урахуванням обставин справи та прийшов до правильних висновків, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема ст.ст. 125,137 СК України, ст..ст. 1,32,55,124 Конституції України та ст.ст.6,8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не спростовують правильних висновків суду та є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 263, 374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,в особі представника адвоката Баришннікова Андрія Григоровича залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2023 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 28 червня 2023 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: О.М. Кримська

А.В.Дашковська