ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 711/920/23
Провадження № 22-ц/821/496/23
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представник відповідачів: адвокат Шимановський Артем Володимирович, адвокат Тищенко Юрій Петрович

треті особи: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Жанна Вікторівна, Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Шимановського Артема Володимировича на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 лютого 2023 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Жанна Вікторівна, Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та скасування рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ; треті особи: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Жанна Вікторівна, Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради про визнання недійсним договору дарування серія та номер 1096, посвідченого 11.10.2017 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Жанною Вікторівною, житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного між відповідачами по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та про скасування рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, індексний номер; 37518014 від 11.10.2017 року 13:19:40, зроблений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Жанною Вікторівною.

В порядку забезпечення позову позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій останній просить накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , який зареєстрований за ОСОБА_4 , оскільки новий власник будинку може його переоформити на іншу особу, що може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Придніпровського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2023 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , який зареєстрований за відповідачкою ОСОБА_4 на підставі договору дарування, серія та номер 1096, посвідченого 11.10.2017 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Жанною Вікторівною, підставою для несення запису є рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, індексний номер; 37518014 від 11.10.2017 року 13:19:40, зроблений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Жанною Вікторівною.

Копію ухвали для негайного виконання направлено до Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та до Центру надання адміністративних послуг у м.Черкаси.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, представник ОСОБА_2 адвокат Шимановський Артем Володимирович звернулася до Черкаського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду 1 інстанції та постановити нове рішення, яким в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_2 відмовити.

Стверджує, що заявником не дотримано вимог ст. 151 ЦПК України, а саме не наведено будь-яких доказів обґрунтування доцільності вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача. Також, заявником не наведено доказів співмірності заявлених позовних вимог заходами забезпечення позову.

Вказує, що в даному випадку є недоцільним вживати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок відповідача ОСОБА_2 , оскільки наслідком арешту майна буде його опис та заборона його використовувати за цільовим призначенням виконавцем, що може безпідставно порушити права законного власника будинку. У випадку арешту майна будуть порушені права обох відповідачів та права дитини ОСОБА_2 , оскільки всі вони фактично проживають в даному будинку.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду 1 інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, арешт може бути накладено лише на майно, яке належить на праві власності відповідачу.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, п. 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснення, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, що ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ; треті особи: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Жанна Вікторівна, Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради про визнання недійсним договору дарування серія та номер1096, посвідченого 11.10.2017року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Жанною Вікторівною, житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного між відповідачами по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та про скасування рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, індексний номер; 37518014 від 11.10.2017 року 13:19:40, зроблений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Жанною Вікторівною.

Обгрунтовуючи підстави забезпечення позову, ОСОБА_1 посилається на те, що новий власник будинку має реальну можливість відчужити будинок на користь третіх осіб, що призведе до утруднення або унеможливлення виконання рішення у даній справі.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.01.2023 року № , житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за відповідачкою ОСОБА_4 на підставі договору дарування, серія та номер 1096, посвідченого 11.10.2017 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Жанною Вікторівною, підставою для несення запису є рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, індексний номер; 37518014 від 11.10.2017 року 13:19:40, зроблений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Жанною Вікторівною, які позивачем і оскаржуються.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що на сьогоднішній день існує реальна загроза відчуження відповідачкою ОСОБА_4 - нинішнім власником вказаного вище житлового будинку, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду (у випадку задоволення позову) або ефективний захист прав позивача, тому є підстави для забезпечення даного позову шляхом накладення арешту.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку про задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Шимановського Артема Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 лютого 2023 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Жанна Вікторівна, Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та скасування рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2023 року.

Головуючий: В.Г. Бородійчук

Судді: Л.І. Василенко

О.В. Карпенко