П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року м. Київ

Справа №761/675/22

Провадження № 22-ц/824/4273/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 05 квітня 2023 року

Повний текст постанови складено 10 квітня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Київська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Савчуком Дмитром Володимировичем, на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва

від 01 серпня 2022 року, ухваленого у складі судді Пономаренко Н. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Київської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька - ОСОБА_2 , якому за життя на підставі розпорядження Старокиївської районної державної адміністрації м. Києва від 24 квітня 1998 року № 232 було дозволено переобладнати аварійний сміттєзбирнік, розташований в садибі будинку АДРЕСА_1 , під гараж та використовувати його для збереження власного автомобіля.

Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 14 лютого 2006 року № 180 ОСОБА_2 продовжено термін користування існуючим гаражем, розташованим у садибі будинку АДРЕСА_1 до

31 грудня 2010 року.

ОСОБА_2 продовжував використовувати гараж до моменту настання смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрито та безперервно володів ним протягом більше ніж 10 років, а отже добросовісно заволодів ним.

У свою чергу, після смерті ОСОБА_2 позивач, який є спадкоємцем свого батька за заповітом, продовжив користування гаражем.

21 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, який було задоволено рішенням суду від 02 листопада 2020 року.

У зв`язку з зазначеним, позивач, як спадкоємець за законом, звернувся до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на гараж.

Постановою приватного нотаріуса від 16 квітня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, оскільки ним не подано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на гараж.

За вказаних обставин, а також посилаючись на наявність всіх законних підстав для визнання його власником спірного майна за набувальною давністю, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на гараж, розташований в садибі будинку

АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. Вирішено розгляд цивільної справи проводити в порядку загального позовного провадження. У справі призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки самим позивачем зазначено, що йому були відомі всі обставини, за яких померлий спадкодавець користувався гаражем тобто, відсутні підстави вважати, що позивач не знав і не міг знати, що володіє чужою річчю.

14 жовтня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Савчук Д. В. подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 недобросовісно заволодів спірним гаражем є неправильним, оскільки останній заволодів гаражем після смерті спадкодавця, який не набув права власності на нього, а відтак користування ОСОБА_2 спірним гаражем було безтитульним, оскільки дія розпорядження закінчилася 31 грудня 2010 року. Факт існування розпорядження, що втратило чинність, не свідчить про те, що заявник володіє гаражем за волею власника, знає або міг знати власника гаража.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 25 жовтня 2022 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Савчуком Д. В., на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від

01 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю.

Витребувано з Шевченківського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 761/675/22 за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю.

12 грудня 2022 року матеріали цивільної справи № 761/675/22 за позовом

ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2023 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Савчук Д.В. підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач КМР в судове засідання не з`явися, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .

Розпорядженням Старокиївської районної державної адміністрації м. Києва

від 27 квітня 1998 року № 232 ОСОБА_2 дозволено переобладнати аварійний сміттєзбірник, розташований в садибі будинку АДРЕСА_1 , під гараж та використовувати його для збереження власного автомобіля.

Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації

від 14 лютого 2006 року № 180 ОСОБА_2 продовжено термін користування існуючим гаражем, розташованим у садибі будинку АДРЕСА_1

до 31 грудня 2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Доказів того, що за своє життя ОСОБА_2 набув право власності на вищевказане майно, матеріали справи не містять.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року у справі № 761/5895/20 ОСОБА_1 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю 2 місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бородіною О. В. від 16 квітня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на заповітом після смерті ОСОБА_2 на нерухоме майно, оскільки позивачем не було надано документи, які б підтверджували право власності на спадкове майно.

Звертаючись до суду з позовом та вказуючи, що після смерті батька він продовжив користуватися гаражем, ОСОБА_1 , як на підставу заявлених позовних вимог, посилався на наявність всіх законних підстав для визнання його власником спірного майна за набувальною давністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачу були відомі всі обставини, за яких спадкодавець користувався гаражем тобто, відсутні підстави вважати, що позивач не знав і не міг знати, що володіє чужою річчю.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження

№ 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі

№ 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Подібний висновок зроблено Верховним Судом у постановах від 19 жовтня

2022 року у справі № 761/17063/20 (провадження № 61-5050св22) та від 11 листопада

2022 року у справі № 547/200/21 (провадження № 61-3172св22).

З огляду на викладене, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (див. постанову Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі

№ 214/3083/18 (провадження № 61-4186св21).

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною другою статі 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи , а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені.

З матеріалів справи відомо, що розпорядженням Старокиївської районної державної адміністрації м. Києва від 27 квітня 1998 року № 232 ОСОБА_2 дозволено переобладнати аварійний сміттєзбірник, розташований в садибі будинку

АДРЕСА_1 , під гараж та використовувати його для збереження власного автомобіля.

Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації

від 14 лютого 2006 року № 180 ОСОБА_2 продовжено термін користування існуючим гаражем, розташованим у садибі будинку АДРЕСА_1

до 31 грудня 2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, який за життя не набув права власності спірний гараж.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що після 31 грудня 2010 року ОСОБА_2 було продовжено термін користування існуючим гаражем, розташованим у садибі будинку АДРЕСА_1 .

Підсумовуючи вищенаведене, слід зробити висновок про те, що починаючи

з 01 січня 2011 року і до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 володіння спірним гаражем ОСОБА_2 було безтитульним, оскільки відсутність певного юридичного титулу щодо користування гаражем має наслідком застосування правил набувальної давності.

Встановлені Київським апеляційним судом обставини свідчать про те, що гараж, який розташований в садибі будинку АДРЕСА_1 на час смерті ОСОБА_2 не перебував у його власності, юридичні підстави набуття права користування ним з 01 січня 2011 року були відсутні, що свідчить про безтитульність володіння позивачем спірним майном, а тому є підстави стверджувати про те, що

ОСОБА_1 є добросовісним володільцем спірним майном, а відтак є підстави для визнання за ОСОБА_1 право власності на гараж, який розташований в садибі будинку АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Савчуком Дмитром Володимировичем, задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня

2022 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності за набувальною давністю на гараж, який розташований в садибі будинку АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна