РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2023 року

м. Рівне

Справа № 556/2381/21

Провадження № 22-ц/4815/436/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя : Боймиструк С.В.,

судді: Майданік В.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Мороз А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 грудня 2021 року у справі за поданням головного державного виконавця Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби Неродика О.В., про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у виїзді за межі України,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року головний державний виконавець Володимирецького районного відділу ДВС Неродик О.В., звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у виїзді за межі України ОСОБА_1 , який ухиляється від виконання постанови Любомльського районного суду Волинської області від 28.01.2021 року №163/2252/20 про стягнення з ОСОБА_1 , на користь держави штрафу за порушення митних правил в сумі 809472,00 грн.

Як на підставу для задоволення подання вказував, що постановою про відкриття виконавчого провадження № 65440190 боржнику надано строк для самостійного виконання до 25.05.2021 і одночасно попереджено про примусове його виконання із стягненням виконавчого збору та витрат на проведення та організацію виконавчих дій. ОСОБА_1 нормою на самостійне виконання не скористався, заборгованість не погасив.

Загальна сума стягнення за виконавчим документом із врахуванням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій становить 891419,00 грн.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 грудня 2021 року подання головного державного виконавця Володимирецького районного відділу ДВС Неродика О.В., задоволено повністю.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань покладених згідно постанови Любомльського районного суду Волинської області від 28.01.2021 №163/2252/20.

Виконання ухвали покладено на Державну прикордонну службу України.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає вказану ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що у постанові про відкриття виконавчого провадження відсутній строк на добровільне виконання та відомості про стягнення з боржника витрат.

Також зазначає про відсутність доказів ухилення заявника від виконання зобов`язань перед стягувачем.

Зауважує, що станом на день звернення до суду апеляційної інстанції, постанову про відкриття виконавчого провадження №65440190 скасовано та заходи примусового виконання припинено.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що постановою про відкриття виконавчого провадження № 65440190 відкрито виконавче провадження з виконання Постанови №163/2252/20 виданої 28.01.2021 року Любомльським районним судом Волинської області про стягнення штрафу у розмірі 809472,00 гривень (а.с.3,4).

Згідно повідомлення Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби №5371 від 17.05.2021 року ОСОБА_1 повідомляється про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення штрафу за порушення митних правил в сумі 8094072, стягнення виконавчого збору в сумі 80947,20 грн. та витрат виконавчого провадження в сумі 1000,00 гривень, що загалом становить 891419,00 грн.

У цьому ж повідомленні вказано про необхідність сплати вказаної суми до 25.05.2021 року на рахунок відділу ДВС (а.с.5).

Згідно статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Проте особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

У розумінні ст. 12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідним поданням є посилання виконавця саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку.

Аналіз статті 441 ЦПК України свідчить про те, що "ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням" слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

При цьому саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, наданого приватним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Як вбачається з долученої копії постанови про відкриття виконавчого провадження №65440190 термін для добровільного виконання не надавався та не містить відомостей про витрати виконавчого провадження (а.с.4).

Водночас такі відомості зазначені у повідомленні від 17.05.2021 року №5371 адресоване боржнику (а.с.5).

Пункт 9 розділу ІІ правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями передбачає, що реєстрація вихідної кореспонденції органів державної виконавчої служби, приватного виконавця здійснюється в Системі в порядку, встановленому пунктами 5, 6 розділу ІV Положення про автоматизовану систему. Дата реєстрації та вихідний номер документа формуються Системою. Для направлення документів рекомендованими поштовими відправленнями формується список згрупованих поштових відправлень (рекомендованих поштових відправлень) (додаток 7).

Вказаний список містить відомості про направлену ДВС кореспонденцію, зокрема: адресу, найменування адресата та штриховий кодовий ідентифікатор.

Таким чином долучений фіскальний чек з номером поштового відправлення та скріншот з випадкового сайту про відстеження кореспонденції не можна розцінювати як достатній доказ для висновку про отримання боржником повідомлення на яке, покликається виконавець (а.с.6,7).

Разом з цим державним виконавцем до подання не долучено копій повідомлень про виклик боржника та будь-яких інших доказів, які б свідчили про свідоме ухилення боржника від виконання судового рішення.

Досліджена сукупність обставин з врахуванням позиції Європейського суду з прав людини щодо того, що обмеження права на свободу пересування має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування), апеляційний суд приходить до висновку, що на даний час обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України створює несправедливий дисбаланс між його правами та публічним інтересом.

Крім того, слід зазначити, що станом на час подання апеляційної скарги, згідно витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, постанова про відкриття виконавчого провадження в межах якого було застосовано обмеження до ОСОБА_1 щодо виїзду за межі України 18 січня 2023 року скасована. Виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання. (а.с. 25,зворот)

Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 грудня 2021 року скасувати.

У задоволенні подання головного державного виконавця Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби Неродика О.В., про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у виїзді за межі Українивідмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: В.В. Майданік

С.С. Шимків