ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1404/21 Номер провадження 22-ц/814/2882/23Головуючий у 1-й інстанції Даніліна Ж. О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Панченка О.О., Одринської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Філоненко О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 07 листопада 2022 року та на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 лютого 2022 року про відмову у затвердженні мирової угоди

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Піщанська сільська рада, Перша Кременчуцька державна нотаріальна контора, про визнання права у порядку спадкування за законом

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом про визнання за ним права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючих документів на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,36 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/3 частину незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька, ОСОБА_4 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Гориславської сільської ради народних депутатів № 17 від 12 квітня 2000 року виділено ОСОБА_4 земельну ділянку у с. Миловидівка Гориславської сільської ради, площею 0,36 га для будівництва індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями. 01 червня 2000 року Головним архітектором району надано ОСОБА_4 дозвіл №121 на проведення будівництва житлового будинку за індивідуальним проектом по АДРЕСА_1 . У 2002 році на вказаній земельній ділянці ОСОБА_4 було збудовано житловий будинок, будівництво якого не закінчено. Так, 24 травня 2004 року Гориславською сільською радою прийнято рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки у с. Миловидівка.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, спадкоємцями якого є позивач та відповідачі у справі.

Позивач прийняв спадщину, подав заяву державному нотаріусу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою нотаріуса від 02 липня 2021 року отримав відмову у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки вчинення такої дії суперечить законодавству України і не надано відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії.

У зв`язку із тим, що за життя ОСОБА_4 не одержав правовстановлюючі документи на право власності на земельну ділянку та на збудований будинок, незакінчений будівництвом, позивач не може оформити право власності на спадкове майно, тому змушений звернутися до суду для захисту своїх прав та інтересів.

В ході судового розгляду справи було подано на затвердження суду мирову угоду.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 лютого 2022 року відмовлено у затвердженні мирової угоди від 16 лютого 2022 року у справі № 536/1404/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Піщанська сільська рада, Перша Кременчуцька державна нотаріальна контора, про визнання права у порядку спадкування за законом.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 07 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Піщанська сільська рада, Перша Кременчуцька державна нотаріальна контора, про визнання права у порядку спадкування за законом - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право забудовника на 1/3 частину незавершеного будівництвом будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохав ухвалу місцевого суду про відмову в затвердженні мирової угоди та рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючих документів на земельну ділянку скасувати.

Вказував на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Судом установлено, що рішенням виконавчого комітету Гориславської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області № 17 від 12 квітня 2000 року громадянину ОСОБА_4 виділено земельну ділянку площею 0,36 га для будівництва одноквартирного (двох) поверхового індивідуального житлового будинку у с. Миловидівка Гориславської сільської ради.

Виконкомом Гориславської сільської ради надано громадянину ОСОБА_4 дозвіл № 121 від 01 червня 2000 року, який дійсний до червня 2003 року, на проведення будівництва житлового будинку за індивідуальним проектом житловою площею 76,73 кв.м, загальною площею 169,85 кв.м на земельній ділянці у с. Миловидівка, на підставі рішення № 17 від 12 квітня 2000 року.

Рішенням Гориславської сільської ради від 24 травня 2004 року передано ОСОБА_4 у приватну власність земельну ділянку площею 0,36 га у с. Миловидівка, у тому числі для обслуговування жилого будинку 0,20 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,16 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Згідно з довідкою Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 1025/122-19 від 16 грудня 2019 року станом на 01 січня 2013 року у відповідності до книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі та реєстру других (архівних) примірників державних актів, відомості щодо можливої реєстрації земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_4 відсутні.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Піщанської сільської ради Кременчуцького району № 33 від 28 травня 2020 року «Про зміну адреси об`єкту будівництва у с. Миловидівка» змінено адресу будівництва на земельній ділянці комунальної власності: АДРЕСА_2 , на адресу: АДРЕСА_1 .

Згідно з матеріалами спадкової справи № 643/2009, у червні 2009 року до Першої кременчуцької державної нотаріальної контори звернувся позивач, як спадкоємець першої черги, із заявою про прийняття спадщини після померлого батька, - ОСОБА_4

28 січня 2010 року державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Роженко Л.М. видано позивачу свідоцтво про право на спадщину після померлого ОСОБА_4 на спадкове майно: 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 ; 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_4 ; 1/3 частину автомобіля марки ЗАЗ, легковий седан випуску 2008 року, 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0858 га розташованої на по АДРЕСА_1 , переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

За змістом вказаних свідоцтв державного нотаріуса спадкоємцями майна ОСОБА_4 , є його син - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_2 та його дружина - ОСОБА_5 .

Щодо вимог позовної заяви про визнання за позивачем права забудовника на 1/3 частину незавершеного будівництвом будинку в с. Миловидівка, місцевий суд установив наступне.

На ім`я ОСОБА_4 рішенням виконавчого комітету Гориславської сільської ради № 17 від 12 квітня 2000 року виділено земельну ділянку 0,36 г для будівництва одноквартирного (двох) поверхового індивідуального житлового будинку. В подальшому надано дозвіл на проведення будівництва житлового будинку за індивідуальним проектом житловою площею 76,73 кв.м, загальною площею 169,85 кв.м. Технічна документація затверджена у складі: житловий будинок, господарський блок, погріб, колодязь, туалет.

Згідно з довідкою Гориславської сільської ради № 35 від 21 січня 2010 року за громадянином ОСОБА_4 , згідно з паспортом забудовника, лічиться незакінчене будівництвом будинковолодіння, що знаходиться: АДРЕСА_1 . Дане будинковолодіння розташоване на неприватизованій земельній ділянці загальною площею 0,36 га.

У довідці Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області» Управління міського майна Кременчуцької міської ради Полтавської області зазначено, що за даними архівного обліку станом на 28 грудня 2012 року у КП «КМБТІ» право власності на житловий будинок незакінчений будівництвом за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , станом на 16 червня 2010 року збудовано будинок, будівництво якого не завершено та прибудова.

Отже, на момент відкриття спадщини померлим був побудований будинок, будівництво якого не завершено та який не введений в експлуатацію.

Позивач звертався до державного нотаріуса Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Ющенко В.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4 на 1/3 частину будинку, незакінченого будівництвом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак постановою державного нотаріуса від 02 липня 2021 року отримав відмову у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки такі дії суперечать законодавству України і не подано відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії.

Суд першої інстанції, установивши, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , був побудований померлим на земельній ділянці, відведеній під будівництво на підставі дозволу на проведення будівельних робіт та проекту забудови земельної ділянки на підставі рішення виконкому Гориславської сільської ради № 17 від 12 квітня 2000 року, дійшов висновку, що спірний будинок не може вважатися таким, що самочинно збудований.

Отже, позивач, як один із спадкоємців, має право на успадкування всіх майнових прав спадкодавця, у тому числі права забудовника, у пропорційних частках із іншими спадкоємцями, а тому місцевий суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права забудовника на 1/3 частину незавершеного будівництвом будинку у АДРЕСА_1 .

Щодо вимог позовної заяви про право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючих документів на земельну ділянку, місцевим судом зазначено наступне.

Предметом спору у цій справі є, зокрема, визнання права на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування, приватизація якої була розпочата, проте не завершена спадкодавцем за життя, таким чином спадкоємець (син) ОСОБА_1 має право на завершення приватизації земельної ділянки, розпочатої спадкодавцем.

Відомостей про те, що позивач звертався до повноважного органу з метою завершення розпочатої спадкодавцем процедури приватизації земельної ділянки у матеріалах справи немає, а також не надано суду доказів про отримання ним відмови у завершенні такої процедури.

Водночас позивачі не позбавлені права звернутися до суду з позовом у разі відмови повноважного органу на завершення ними приватизації земельної ділянки, розпочатої спадкодавцем.

Також, місцевим судом зазначено, що зверненню до суду з даним позовом мало передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину або відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Проте, такі докази щодо спірної земельної ділянки матеріали справи не містять.

Таким чином, за встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача не виникло права на позов, оскільки він не звертався до повноважного органу з метою завершення процедури приватизації земельної ділянки, а також не надано суду доказів про отримання ним відмови у завершенні такої процедури; не надано доказів про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку. За викладених підстав, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючих документів на ім`я ОСОБА_1 на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,36 га, розташованої у АДРЕСА_1 .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору у цій справі є, зокрема, визнання права на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування, приватизація якої була розпочата, проте не завершена за життя спадкодавця.

Місцевий суд при вирішені даної позовної вимоги вірно застосував норми матеріального права та судову практику.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини відповідно до статті 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 116 ЗК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення сільською радою про передачу у власність земельної ділянки) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

У відповідності до вимог частини другої статті 116 цього Кодексу набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №350/67/15-ц викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному: так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №128/1911/15-ц, від 30 червня 2020 року у справі №623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі №158/1672/17, від 17 квітня 2019 року у справі №723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі №554/1195/17, від 04 листопада 2020 року у справі №545/1631/19 та від 24 грудня 2021 року у справі №343/1341/20, що свідчить про сталість судової практики у вирішенні питання права на завершення приватизації земельної ділянки.

Особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця.

Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19 (провадження № 61-6983св20).

Суд встановив, що позивач не звертався до компетентного органу з метою завершення процедури приватизації земельної ділянки, а також не надав суду доказів про отримання ним відмови у завершенні такої процедури, що є підставою для відмови в позові.

Зазначений висновок місцевого суду по своїй суті є вірним.

Питання приватизації земельних ділянок належить до компетенції органів місцевого самоврядування.

З позовної заяви вбачається, що позивач визначив відповідачами виключно спадкоємців.

Залучення до участі в справі в якості третьої особи Піщанської сільської ради не можна визнати як пред`явлення позову до належного відповідача.

За таких обставин, незалучення до участі у справі всіх належних відповідачів є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Щодо укладення мирової угоди

З матеріалів справи вбачається, що в лютому 2022 року до суду було подану мирову угоду між спадкоємцями.

За змістом умов мирової угоди ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовляються від свого права на спадкове майно, в тому числі на завершення приватизації земельної ділянки. (а.с. 232 т. 1)

У відповідності з вимогами ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Місцевий суд, відмовляючи в затвердженні умов мирової угоди, вірно дійшов висновку, що умови мирової угоди суперечать вимогам закону та порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

Як встановлено апеляційним судом до участі у справі за позовною вимогою про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки не було залучено в якості належного відповідача компетентний орган місцевого самоврядування, до сфери повноважень якого належить процедура завершення приватизації земельної ділянки.

У зв`язку з чим відмова суду в затвердженні умов мирової угоди не суперечить вимогам процесуального та матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи те, що по суті місцевий суд вірно відмовив в задоволенні позовних вимог про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки та в затвердженні мирової угоди, підстави для зміни чи скасування судових рішень не встановлено.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, ч. 2 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 07 листопада 2022 року в оскаржуваній частині та ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 лютого 2022 року про відмову у затвердженні мирової угоди - залишити без змін з врахуванням висновків, викладених в мотивувальній частині цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

Повний текст постанови складений 06 квітня 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.О. Панченко

Т.В. Одринська