1Справа № 335/5605/22 2-др/335/14/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючої судді Романько О.О., за участю секретаря судового засідання Гутник Є.С., представника позивача адвоката Ткаченко О.С., представника відповідача-1 адвоката Пивоварова В.І., відповідача-3 ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву представника позивача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ», ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляють самостійні вимоги: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Київ Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири з застосуванням наслідків недійсності правочину шляхом припинення речових прав та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2023 позовні вимоги ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ», ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляють самостійні вимоги: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Київ Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири з застосуванням наслідків недійсності правочину шляхом припинення речових прав та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задоволено частково. Вирішено питання про судові витрати у вигляді судового збору.

Представником позивача подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої просять стягнути з відповідачів ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та ТОВ «ІМПРЕСІВ» на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 28 600,00 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що у позовній заяві зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат позивача по даній справі, а саме витрати на правову допомогу адвоката, на той час, складали 8000 гривень. Посилаючись на положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України та ст. 270 ЦПК України, просили вирішити питання про судові витрати, а саме витрати відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 28600,00 гривень.

Представники відповідачів заяв чи клопотань до початку судового розгляду не подавали.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 свою заяву про ухвалення додаткового рішення підтримала та просила задовольнити. Додатково зазначила, що вважає виконаними вимоги, передбачені нормами законодавства, зокрема і ч. 8 ст. 141 ЦПК України, шляхом зазначення про орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу в самій позовній заяві.

Представник відповідача-1 Пивоваров В.І. просив врахувати положення ч. 4 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України та залишити заяву представника позивача без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви представника позивача.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду заяви повідомлялися належним чином. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.4 ст.270 ЦПК України).

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до п.3 ч.1ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Порядок розподілу судових витрат по справі визначений ст.141 ЦПК України, відповідно до якого та з врахуванням положень ст.265 ЦПК України, яка визначає зміст рішення суду, за загальним правилом, судові витрати розподіляються під час ухвалення рішення суду, за умови надання стороною до ухвалення такого рішення доказів понесення відповідних витрат.

Виключення з цього правила міститься в ч.8 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналогічно, відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України саме в резолютивній частині рішення вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат, але виключно за умови визначеної ч.8 ст. 141 ЦПК України (завчасного до закінчення судових дебатів подання заяви про розподіл судових витрат).

Відповідно до ч.1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесенних нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такою сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

При цьому, ст.141 ЦПК України не передбачає можливості поновлення строку для подання заяви про розподіл судових витрат, оскільки визначає такий строк подією, яка неминуче має настати (закінчення судових дебатів).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2023 року позов ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ», ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляють самостійні вимоги: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Київ Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири з застосуванням наслідків недійсності правочину шляхом припинення речових прав та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задоволено частково. Вирішено питання про стягнення з відповідачів ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та ТОВ «ІМПРЕСІВ» судових витрат у виді судового збору пропорційно задоволеним вимогам.

При пред`явленні позову, представником позивача в ньому, на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, було зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, зокрема, і щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн.. При цьому, протягом усього розгляду справи стороною позивача будь-які докази на підтвердження понесення таких витрат надані не були.

Таким чином, процес передбачає необхідність подачі стороною до суду попереднього розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, разом з першою заявою по суті спору.

У разі подачі стороною такого розрахунку на більш пізніх стадіях, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З цього приводу Верховний Суд притримується позиції, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

Так, у ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020 зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Крім того, у справі № 922/676/21 Верховним Судом у постанові від 14.12.2021, окремо звертається увага, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу саме з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У якості доказів у більшості випадків достатньо надати суду договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень. Цю позицію підтримав у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №19/64/2012/5003 від 31.01.2019, зазначивши, що «суд апеляційної інстанції, врахувавши те, що відповідачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, правомірно виніс додаткову постанову, якою задовольнив заяву про відшкодування судових витрат на оплату послуг адвоката».

Отже, процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, окремо існує норма щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу - з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В останнє судове засідання, в якому було ухвалено рішення, представник позивача будь-які докази на підтвердження понесення судових витрат, як і клопотання про подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, не надавала.

Отже, а ні сама позивач, а ні її представник, доказів понесення судових витрат (договорів, рахунків тощо), до судових дебатів не подали та не зробили заяви про подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення, а подали таку заяву та докази з пропуском строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а саме 31 березня 2023 року.

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вказаної статті мають імперативний характер та зобов`язують суд залишити без розгляду заяву про розподіл судових витрат по справі, подану після визначеного ч.8 ст.141ЦПК України граничного строку для її подання, тобто після закінчення судових дебатів та після ухвалення рішення по справі.

Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Заяв чи клопотань про поновлення пропущеного процесуального строку не подано і не заявлено.

В діючому ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України, зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та ч. 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вважали, що відповідачка пропустила строк для подання доказів понесених витрат. При цьому у своєму клопотанні не просила поновити пропущений процесуальний строк та не вказала про поважність причин його пропуску, а тому така заява була залишена без розгляду (п. 57, п. 58).

Зі змісту позову, а так само з будь-якої іншої заяви, яка б була скерована до суду, не вбачалося того, що позивачем чи її представником заявлося про те, що ними будуть подані у строки, передбачені частиною восьмої статті 141 ЦПК України, додаткові докази про понесені судові витрати.

Як вже зазначалося, то з матеріалів справи вбачається, що заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу подана представником позивача адвокатом Ткаченко О.С. 21 березня 2023 року. Крім того, надані нею додаткова угода № 1 до договору про надання правової допомоги №13/2022 від 02.09.2022, акт № 1 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 13/2022 від 02.09.2022 та додаткової угоди № 1 від 30.03.2023, квитанція до прибуткового касового ордера № 3 датовані 30 березня 2023 року на суму 28 600,00 грн..

Враховуючи відсутність у матеріалах справи заяви представника позивача про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, а також порушення порядку та строків для подання відповідних доказів, можна стверджувати про відсутність підстав для розгляду поданих документів.

Станом на час ухвалення рішення судом у цій справі в матеріалах справи був наявним лише ордер на ведення справи адвокатом Ткаченко О.С. без надання будь-яких документів на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, зокрема і щодо орієнтовно визначених 8000 грн..

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку щодо залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Керуючись ст. ст. 126, 141, 260, 265, 270, 353-354 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ», ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляють самостійні вимоги: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Київ Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири з застосуванням наслідків недійсності правочину шляхом припинення речових прав та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - залишити без розгляду.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст ухвали виготовлено 12.04.2023.

Суддя: О.О.Романько