Дата документу 12.04.2023 Справа № 335/2909/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/2909/22
Провадження №22-ц/807/552/23
Головуючий в 1-й інстанції Крамаренко І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Бєлки В.Ю., Онищенка Е.А.,
секретарКниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2022 року, ухвалене у м. Запоріжжі, повний текст рішення складено 17 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, посилаючись на те, що з 02.03.2020 по 17.11.2021 перебував у трудових відносинах з відповідачем, обіймаючи посаду директора. Протягом перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована та не виплачена заробітна плата у розмірі 507900,81 грн. 17.11.2021 позивач був звільнений з займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗПП України. Посилаючись на те, що у порушення вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України відповідачем з ним не проведено остаточний розрахунок у день звільнення по заробітній платі, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 507900,81 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 18.11.2021 по 01.06.2022 у розмірі 916 582, 88 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково.

Стягнуто з дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 507 900,81 грн. (п`ятсот сім тисяч дев`ятсот гривень 81 коп.).

Стягнуто з дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.11.2021 по 24.02.2022 у розмірі 465 031,02 грн. (чотириста шістдесят п`ять тисяч тридцять одна гривня 02 коп.).

Стягнуто з дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 650,31 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 22 000,00 грн., що разом складає 26 650,31 грн. (двадцять шість тисяч шістсот п`ятдесят гривень 31 коп.).

Стягнуто з дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 5079,00 грн. (п`ять тисяч сімдесят дев`ять гривень 00 коп.).

Допущено негайне виконання рішення у частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції Дочірнє підприємство «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 25000,00 грн.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що заявлена позивачем до стягнення сума середнього заробітку є неспівмірною зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, а тому зазначена сума підлягає зменшенню.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 02.03.2020 по 17.11.2021 був працевлаштований директором дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб».

17.11.2021 ОСОБА_1 звільнено за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Про зазначене свідчать записи у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 (а.с.7-8).

Згідно довідки від 06.05.2022 №16/79-22 ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 за винятком утриманих ПДФО та військового збору складає станом на момент видачі довідки складає 507900,81 грн. (а.с.9).

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 6739,58 грн., що підтверджується Довідкою про середню заробітну плату від 05.05.2022 №2. (а.с.10).

У відзиві на позовну заяву відповідач визнав позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 507900,81 грн.

В день звільнення, відповідач не здійснив виплату ОСОБА_1 належних коштів, що є порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України.

Встановлено, що 24.02.2022 відповідачем видано наказ №24/п «Про початок простою ДП «Завод ОБ та ВТ». (а.с.49).

Згідно наказу ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» № 24/п від 24.03.2022, з 24.03.2022 призупинено дію трудових договорів без припинення трудових відносин з працівниками підприємства. (а.с.50).

З заяви ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» до Сумського міського голови вбачається, що 03.03.2022 у ході ведення бойових внаслідок авіаудару російської федерації пошкоджено майно підприємства, у тому числі трансформатор електропідстанції. (а.с.52).

Торгово-промислова палата України у листі від 28.02.2022 №2024.02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереробної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022. (а.с.51).

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виплатив позивачу заробітну плату у розмірі 507900,81 грн., вказана сума заборгованості із заробітної плати визнана відповідачем у відзиві на позовну заяву та підтверджується довідкою ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» від 06.05.2022 року №16/79-22, та враховуючи що вказана сума заборгованості визначена у результаті утримання обов`язкових податків та зборів із нарахованої заробітної плати, то суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 507900,81 грн. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки починаючи з 24.02.2022 - задоволенню не підлягають. Середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 6739,58 грн. Відповідач не провів розрахунок з позивачем з 18.11.2022 (перший робочий день після звільнення позивача) по 24.02.2022, тобто за 69 робочих дні, відтак середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 465 031,02 грн.

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуюче викладене, підстави та доводи апеляційної скарги, рішення суду переглядається виключно в частині задоволених вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019р. у справі №761/9584/15-ц дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу відмови у задоволені вимог позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 24.02.2022 року, враховуючи наявність дії обставин непереборної сили, які вплинули на виконання зобов`язання роботодавця щодо розрахунку при звільненні позивача.

Разом з тим, враховуючи певні обставини справи, а саме наявність у відповідача значної заборгованості із виплати заробітної плати перед позивачем, і факт того, що вказана заборгованість виникла в період роботи позивача на посаді керівника підприємства, а відповідно у період коли позивач мав відповідні повноваження щодо проведення повного та своєчасного розрахунку по заробітній платі в день звільнення, зважуючи на те, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає майже розмір невиплаченої заробітної плати, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зменшити її до 25000,00 грн., що буде відповідати принципу розумності, справедливості та пропорційності.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а саме розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню до 25 000,00 грн., відповідно зменшенню підлягає розмір судового збору, що стягнутий на користь позивача до 250,00 грн. в іншій частині рішення залишається без змін.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2022 року змінити:

в частині стягнення з дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.11.2021 по 24.02.2022, зменшивши суму стягнення з 465 031,02 грн. до 25000,00 грн.;

в частині стягнення з дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору за подання позову зменшивши суму витрат з 4 650,31 грн. до 250,00 грн.

В іншій частині рішення суду не переглядалось.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 6600,18 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 12 квітня 2023 року.

Судді: С. В. Кухар

В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко