Номер провадження: 22-ц/813/3420/23
Головуючий у першій інстанції Кремер І. О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що у період з 2013 року по 2021 рік він працював у АТ КБ «ПриватБанк» на різних посадах, зокрема: з 15.11.2013 по 25.07.2017 на посаді «Провідний спеціаліст з впровадження технічних засобів охорони Південного ГРУ»; з 25.07.2017 по 11.01.2021 на посаді «Заступник керівника департаменту офісної охорони Південного ГРУ»; та з 11.01.2021 по 30.07.2021 на посаді «Заступник керівника департаменту офісної охорони Південного макрорегіонального управління».

Наказом №Э.DN УВ 2 п від 29.07.2021 ОСОБА_1 було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КпАП України (скорочення штату). Підставою для звільнення позивача було впровадження банком змін в організації виробництва і праці та штатному розкладі, номер наказу Е.17.U.0.0/4-6802287 від 30.04.2021, згідно якого посада, на якій позивач працював Заступник начальника Департаменту, посадова підгрупа Заступник керівника департаменту офісної охорони РП Південного макрорегіонального управління була скорочена. При цьому, ОСОБА_1 не було запропоновано зайняти вакантні робочі місця, що відповідали його спеціальності, відправивши його на конкурс та не ознайомивши з Порядком проведення відбору кандидатів на посаду.

За умов конкурсного відбору позивачем було розміщено на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» (https://privatbank.ua/work) резюме на зайняття однієї із чотирьох вільних вакансій відповідно до його спеціальності: 1 вакансія заступник керівника управління СБ з організації охорони; 1 вакансія головний спеціаліст з організації охорони ГО по РП; 2 вакансії провідний спеціаліст з організації охорони ГО по РП.

26 червня 2021 року із ОСОБА_1 було проведено конкурсний відбір на посаду «головний спеціаліст з організації охорони ГО по РП», у якому з позивачем спілкувалися п`ять працівників АТ КБ «ПриватБанк» в чаті «ZOOM» в режимі конференції через інтернет. Однак, 22.07.2021 на поштову скриньку позивача надійшов електронний лист від відповідача, в якому повідомлено про те, що на посаду головний спеціаліст з організації охорони по макрорегіону ГО обрано іншого кандидата, кваліфікаційні характеристики та досвід якого переважать.

Через зворотній зв`язок на електронну пошту та за мобільним телефоном позивач запитав у відповідального працівника з HR та корпоративного управління ОСОБА_2 по яким причинам не проводиться конкурсний відбір на ще три вакантні посади, на які ОСОБА_1 розміщував власне резюме, на що його було повідомлено про те, що до тих резюме буде долучено результати конкурсного відбору (співбесіду), яку з ним проводили на посаду «Головний спеціаліст з організації охорони по макрорегіону ГО».

23 липня 2021 року на поштову скриньку позивача надійшов лист, в якому відповідальним працівником АТ КБ «ПриватБанк» було повідомлено про те, що на посаду провідного спеціаліста з організації охорони ГО по РП обрано іншого кандидата, кваліфікаційні характеристики якого переважають. Окрім того, в подальшому, 27.07.2021 на поштову скриньку позивача надійшов ще один лист, в якому відповідальним працівником АТ КБ «ПриватБанк» було повідомлено про те, що на посаду заступника керівника управління безпеки з організації охорони по макрорегіону ГО обрано іншого кандидата, кваліфікаційні характеристики якого переважають.

Позивач ОСОБА_1 вказує на те, що відповідач зобов`язаний був перевести його як діючого працівника на новостворену посаду згідно із його спеціальністю без проведення конкурсного відбору, однак, від АТ КБ «ПриватБанк» йому не надходила жодна пропозиція про переведення на вільну посаду, а причини та критерії, за якими він не підійшов на посади, на які подавав резюме та проходив конкурс йому не повідомили.

Оскільки, звільнення ОСОБА_1 з посади є незаконним тому, що фактично було змінено лише назви посад та структурних підрозділів, а саме реорганізація є фіктивною, позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ АТ КБ «ПриватБанк» №Э.DN УВ 2 п від 29.07.2021 про звільнення ОСОБА_1 , поновити його на роботі в АТ КБ «ПриватБанк» на посаді «Заступник керівника департаменту офісної охорони РП Південного макрорегіонального управління», стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на день ухвалення судового рішення у справі, а також судові витрати.

25 жовтня 2021 року представником АТ КБ «ПриватБанк» було надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення тим, що наказом №Е.17.U.0.0/4-6802287 від 30.04.2021 АТ КБ «ПриватБанк» було затверджено зміни до організаційної структури 12 макрорегіональних управлінь банку та підрозділів Головного офісу. Згідно з цим наказом було ліквідовано низку підрозділів у складі макрорегіональних управлінь, зокрема, Департамент офісної охорони, в якому працював позивач. Згідно із п. 1.1. цього наказу підлягали скороченню з дотриманням 2-місячного строку попередження працівників в Департаменті (відділі) офісної охорони всі посади начальників департаменту, заступників начальника департаменту, начальників відділів, провідних експертів, старших водіїв автомобілю-охоронців, водіїв автомобілю-охоронців (підпункт 6 п. 1.1. наказу). За штатним розписом Департаменту офісної охорони філії «Южне головне регіональне управління» Південного макрорегіонального управління до змін було встановлено такі посади: начальник департаменту, заступник начальника департаменту, провідний експерт, водій автомобіля-охоронець. Із змінами в штатному розписі весь підрозділ підлягав ліквідації, а всі зазначені вище посади, в тому числі посада, яку займав позивач, підлягали скороченню.

У зв`язку із змінами в організаційній структурі АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 26.05.2021 було персонально попереджено про скорочення посади та можливе наступне вивільнення, до попередження додано наказ №Е.17.U.0.0/4-6802287 від 30.04.2021, наказ №Е.17.U.0.0/4-6861362 від 18.05.2021 та перелік запропонованих вакантних посад станом на 20.05.2021. Персональне попередження №Е.28.0.0.0/3-6897690 від 26.05.2021 було підписано кваліфікованим електронним підписом (далі КЕП) ОСОБА_3 , і було пред`явлено працівнику в системі електронного документообігу «ПриватДок» (далі СЕД «ПриватДок»), що функціонує в банку; ознайомлення працівника з повідомленням засвідчене кваліфікованим електронним підписом, час підпису працівником 09:05:28 27.05.2021. Згодом, 16.07.2021 ОСОБА_1 було направлено персональне попередження №Е.28.0.0.0/3-7061936 від 16.07.2021 «Про ознайомлення з вакантними посадами в банку», зі списком вакантних посад в банку станом на 14.07.2021. ОСОБА_1 засвідчив ознайомлення з цим персональним попередженням за допомогою КЕП о 17:47:01 16.07.2021.

В подальшому, позивачем було подано заявки/резюме на декілька новоутворених посад. За результатами відбору ОСОБА_1 не був обраний фінальним кандидатом. Оскільки після проведення відбору на новостворені посади від позивача не надходило у порядку, встановленому внутрішніми документами банку і доведеному до відома позивача у персональному попередженні, заявок на інші запропоновані вакантні посади, та за відсутності заяви зі згодою працівника про переведення, яка подається за умови та після успішного проходження процедури підбору та відбору на вакантну посаду, було прийнято рішення про розірвання трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Так, наказом №Э.DN-УВ-2021-710859-п від 29.07.2021 ОСОБА_1 було звільнено згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату із виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього заробітку.

Представник відповідача у поданому відзиві також зазначив, АТ КБ «ПриватБанк» належним чином виконав вимоги трудового законодавства та запропонував працівнику всю наявну в установі роботу, тобто вакантні посади як за професією та спеціальністю позивача, так і всі інші вакантні посади, не обмежуючись при цьому територіально, оскільки було запропоновано вакансії по всьому банку з усіх макрорегіональних підрозділів та головного банку.

Окрім того, представник відповідача зазначив про те, що положення ст. 42 КЗпП України щодо надання переважного права на залишення на роботі у зв`язку з безперервним стажем роботи, які наводить позивач у заяві, не підлягають застосуванню в даних обставинах, з огляду на те, що переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, а у цьому випадку мало місце скорочення усього структурного підрозділу відповідача Департаменту офісної охорони Південого макрорегіонального управління. Посада, яку займав ОСОБА_1 , виключалась із штатного розпису, а тому не було перед ким визначати його переважне право на залишення на роботі, отже правила щодо застосування переважного права на залишення на роботі в цьому випадку не застосовуються, і підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Просили суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ АТ КБ «ПриватБанк» №Э.DN УВ 2 п від 29.07.2021 про звільнення ОСОБА_1 , поновити на роботі в АТ КБ «ПриватБанк» на посаді «Заступник керівника департаменту офісної охорони РП Південного макрорегіонального управління», стягнути з АТ КБ «ПриватБанк`на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на день ухвалення судового рішення у справі, а також судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, додаткових пояснення та поданих запереченнях на відповідь на відзив. Просила суд відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони про розгляд справи сповіщались належним чином та завчасно. Позивачу ОСОБА_1 судова повістка надсилались на зазначену ним в апеляційній скарзі адресу, та яка відповідає місцю його реєстрації, однак поштова кореспонденція повернулась до суду із відміткою «адресат відсутній».

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

При цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 1 статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП).

Згідно частини другої статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі №6-1264цс17 вказано, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».

У постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року в справі №6-40цс15 вказано, що «оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17 зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі №6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 липня 2021 року в справі №766/12805/19 (провадження №61-7098св21) зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 працював в АТ КБ «ПриватБанк» з 15.11.2013 по 30.07.2021 на різних посадах. З 11.01.2021 позивач займав посаду заступника начальника Департаменту офісної охорони Південного макрорегіонального управління, що підтверджується даними трудової книжки Серії НОМЕР_1 , копія якої знаходиться в матеріалах справи (т. 1 а.с. 15).

Наказом №Э.DN УВ 2 п від 29.07.2021 ОСОБА_1 було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КпАП України (скорочення штату). Підставою для звільнення позивача було впровадження банком змін в організації виробництва і праці та штатному розкладі, номер наказу Е.17.U.0.0/4-6802287 від 30.04.2021, згідно якого посада, на якій позивач працював Заступник начальника Департаменту, посадова підгрупа Заступник керівника департаменту офісної охорони РП Південного макрорегіонального управління була скорочена (т. 1 а.с. 19).

Згідно із рішенням Наглядової ради (протокол №12/21 від 25.02.2021, протокол №17/21 від 25.03.2021, протокол №21/21 від 22.04.2021) АТ КБ «ПриватБанк» були затверджені зміни до організаційної структури всіх 12 Макрорегіональних управлінь банку та підрозділів Головного офісу (з проведенням централізації функцій підтримки).

Так, Наказом №Е.17.U.0.0/4-6802287 від 30.04.2021 «Про впровадження змін в організації виробництва і праці та в штатному розкладі банку» було затверджено зміни до організаційної структури 12 макрорегіональних управлінь банку та підрозділів Головного офісу (т. 1 а.с. 135).

Відповідно до цього наказу було ліквідовано низку підрозділів у складі макрорегіональних управлінь, зокрема, Департамент офісної охорони, в якому працював ОСОБА_1 ..

Згідно із п. 1.1. цього наказу підлягали скороченню з дотриманням 2-місячного строку попередження працівників в Департаменті (відділі) офісної охорони всі посади начальників департаменту, заступників начальника департаменту, начальників відділів, провідних експертів, старших водіїв автомобілю-охоронців, водіїв автомобілю-охоронців (підпункт 6 п. 1.1. наказу).

Наказом №Е.17.U.0.0/4-6861362 від 18.05.2021 було внесено зміни до наказу №Е.17.U.0.0/4-6802287 від 30.04.2021 та затверджено новий штатний розпис Напрямку «Служба безпеки» ГО (т. 1 а.с. 144).

Зміни в організації виробництва і праці та скорочення штату підтверджуються наданим штатним розписом Департаменту офісної охорони філії «Южне головне регіональне управління» Південного макрорегіонального управління станом на 29.04.2021 (т. 2 а.с. 70).

Тобто до впровадження змін, де було встановлено такі посади: начальник департаменту, заступник начальника департаменту, провідний експерт, водій автомобіля-охоронець, із введенням змін в штатному розписі весь підрозділ підлягав ліквідації, а всі зазначені вище посади, в тому числі посада, яку займав позивач, підлягали скороченню.

Новим штатним розписом Південного макрорегіонального управління посада, яку займав ОСОБА_1 , та всіх інших посад зі складу Департаменту офісної охорони не передбачено. У новому штатному розписі Напрямку «Служба безпеки» ГО було введено у складі Управлінь безпеки у макрорегіонах посади «заступник начальника управління» (посадова підгрупа «Заступник керівника управління безпеки з організації охорони по макрорегіону ГО»), провідний фахівець (посадова підгрупа «Провідний спеціаліст з організації охорони по макрорегіону ГО»), головний фахівець з безпеки (посадова підгрупа «Головний спеціаліст з організації охорони по макрорегіону ГО»), проте ці посади не відповідали скороченим посадам за функціональними обов`язками, обсягом повноважень, підпорядкуванням, кваліфікаційним вимогам до кандидатів.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що одночасно зі скороченням одних посад було введено інші посади із розширеним колом професійних обов`язків та підвищеними вимогами до кваліфікації працівників, що є цілком допустимим та законним згідно з роз`ясненням Міністерства юстиції України від 25.01.2011 «Гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації».

Таким чином, з наданих представником відповідача штатних розписів вбачається, що згідно із затвердженими змінами повністю ліквідовувались департаменти (відділи) офісної охорони, і посади з цих підрозділів за встановленим переліком підлягали скороченню, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що у АТ КБ «ПриватБанк» дійсно відбулися зміни в організації виробництва і праці та мало місце скорочення штату.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що не вбачається зменшення кількості посад по відношенню до новостворених, не обґрунтований належним чином, ОСОБА_1 не зазначає кількість скорочених посад по відношенню до новостворених, не наводить у скарзі конкретні дані щодо кількості посад.

Разом з тим, в листі Міністерства праці та соціальної політики України від 07 квітня 2011 року №114/06/187-11 «Щодо надання роз`яснення», роз`ясненнях Міністерства юстиції України від 25 січня 2011 року зазначено, що скорочення чисельності та скорочення штату - поняття не тотожні. Чисельність працівників - це списочний склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Тоді як штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. При цьому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися.

Оскільки судом першої інстанції належним чином встановлено, що у АТ КБ «ПриватБанк» мало місце скорочення штату, а не скорочення чисельності, доводи ОСОБА_1 щодо кількості скорочуваних посад по відношенню до новостворених не мають значення для вирішення справи по суті.

Суд першої інстанції ретельно дослідив посадові інструкції по всім зазначеним посадам - займаній позивачем та новоствореним посадам, на які позивачем було подано заяви, - та дійшов правильного і обґрунтованого висновку, що до цих посад передбачено різні кваліфікаційні вимоги, перелік трудових обов`язків та підпорядкування. Логічним, послідовним та обґрунтованим є висновок суду, що новостворені посади поєднували функції, які раніше виконувались різними працівниками окремих підрозділів - Департаментів (відділів) офісної охорони та підрозділів - Напрямку «Служба безпеки», включали в себе нові функції, та відповідно потребували від працівників більш високого рівня кваліфікації.

Таким чином, в результаті з`ясування обставин справи та дослідження наявних у справі доказів суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у АТ КБ «Приват Банк» дійсно відбулися зміни в організації виробництва і праці та мало місце скорочення штату.

Судом першої інстанції також встановлено, що у зв`язку із змінами в організаційній структурі АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 26.05.2021 було персонально попереджено про скорочення посади та можливе наступне вивільнення, до попередження додано наказ №Е.17.U.0.0/4-6802287 від 30.04.2021, наказ №Е.17.U.0.0/4-6861362 від 18.05.2021 та перелік запропонованих вакантних посад станом на 20.05.2021 (т. 1 а.с. 131).

Персональне попередження №Е.28.0.0.0/3-6897690 від 26.05.2021 було підписано кваліфікованим електронним підписом (далі КЕП) ОСОБА_3 , і було пред`явлено працівнику в системі електронного документообігу «ПриватДок» (далі СЕД «ПриватДок»), що функціонує в Банку; ознайомлення працівника з повідомленням засвідчене кваліфікованим електронним підписом, час підпису працівником 09:05:28 27.05.2021, що підтверджується протоколами створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 133-134).

У подальшому, 16.07.2021 ОСОБА_1 було направлено персональне попередження №Е.28.0.0.0/3-7061936 від 16.07.2021 «Про ознайомлення з вакантними посадами в банку», зі списком вакантних посад в банку станом на 14.07.2021. ОСОБА_1 засвідчив ознайомлення з цим персональним попередженням за допомогою КЕП о 17:47:01 16.07.2021 (т.1 а.с. 145-146).

На підставі належних та достовірних доказів встановлено, що ознайомлення працівника ОСОБА_1 з персональними попередженнями та списками вакантних посад здійснювалось в електронному вигляді згідно із умовами трудового договору та положеннями внутрішніх документів банку. ОСОБА_1 було двічі надано пропозиції вакантних посад - станом на 20.05.2021 та станом на 14.07.2021, в тому числі вакантні посади в новоутворених підрозділах, з переліком яких позивач був ознайомлений в системі електронного документообігу за допомогою кваліфікованого електронного підпису.

Таким чином, позивач був належним чином повідомлений про скорочення посади, йому було запропоновано всю наявну роботу, відтак відповідач належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника. Тому в цій частині рішення суду першої інстанції повністю узгоджується з судовою практикою Верховного Суду та свідчить про правильне застосування норм матеріального права.

А тому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було запропоновано зайняти вакантні робочі місця, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

При вирішенні питання , чи було застосовано переважне право на залишення працівника на роботі, суд першої інстанції відповідно до чинного законодавства та практики Верховного Суду встановив, що за даних обставин переважне право на залишення на роботі не підлягало застосуванню, оскільки переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, а у даному випадку мало місце повне скорочення Департаменту офісної охорони Південного макрорегіонального управління та всіх посад у цьому підрозділі, а втому числі посади заступника начальника департаменту, яку займав ОСОБА_1 ..

Таким чином, право на залишення на роботі, передбачене ч. 1 ст. 42 КЗпП України не застосовується для працевлаштування у новоутворених структурних підрозділах, оскільки переважне право не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах. А тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у цій частині не приймаються судовою колегією до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених по справі обставин, не мають наслідком задоволення скарги, а отже на увагу суду не заслуговують.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11Конвенції (див. вищепункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим, на підставі положеньст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 13 квітня 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік