КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 367/1479/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7836/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Мерзлого Л.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом на обґрунтування якого зазначив, що 23 лютого 2016 року о 13 год. 45 хв. в смт. Ворзель на перехресті вул. Дачна та вул. Кільцева сталася дорожньо-транспортна пригода за участі ОСОБА_1 (далі - Позивач) та ОСОБА_2 (далі - Відповідач). Про факт настання страхового випадку Позивач як потерпіла особа, направив страховикові повідомлення, в якому зазначено про вчинення ДТП Відповідачем. Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 05.04.2016 року у справі № 367/2057/16-п відповідачку ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок зіткнення, автомобілю Позивача - ЗАЗ р.н. НОМЕР_1 , було завдано механічних пошкоджень, а саме: лівого переднього крила, переднього капоту, правого переднього крила, решітку радіатора, переднього бампера, пошкодження двигуна, радіатора, лобового скла, підсилювача переднього бампера. Вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням втрати товарної вартості складає 33 205,40 грн.

Позивачем також витрачено кошти на проведення оцінки транспортного засобу для визначення матеріальних збитків у розмірі 1300,00 грн. Таким чином, Позивач зазначає про те, що розмір завданого позивачу збитку становить 34505,40 грн.

Оскільки цивільна правова відповідальність Відповідача, як власника наземного транспорту була застрахована в ПрАТ «СК «Нова» (), 11 січня 2017 року, шляхом посередництва ТОВ «Фінанс-Лайн», до страхової було подано заяву про виплату страхового відшкодування. Однак, ПрАТ «СК «Нова» про результати розгляду заяви Позивача не повідомляла, страхового відшкодування не здійснила.

22 серпня 2018 року Позивач звернувся до МТСБУ із заявою, якою повідомив про невиконання ПрАТ СК «Нова» своїх зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування і просив вжити заходів щодо такої виплати.

10 вересня 2018 року на зазначену в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань адресу ПрАТ «СК «Нова» було направлено адвокатський запит з проханням повідомити про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування позивачу, яке повернулося за закінченням терміну зберігання листа в поштовому відділенні.

Аналогічний запит було направлено до ТОВ «Фінанс-Лайн», який також повернувся за закінченням терміну зберігання.

10 вересня 2018 року на адресу МТСБУ було направлено адвокатський запит з проханням повідомити про поточний стан ПрАТ СК «Нова».

Листом МТСБУ від 18.09.2018 року № 6.4-15/29651 Позивача було повідомлено про те, що з 5 травня 2016 року ПрАТ «СК «Нова» втратило статус асоційованого члена в МТСБУ внаслідок заборгованості. Згідно даних комплексної інформаційної системи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ПрАТ «СК «Нова» виключена із реєстру фінансових установ, а її ліцензія про надання послуг у сфері страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортів - недійсна.

Таким чином, позивач вказував, що вжив всіх заходів щодо стягнення зі страхової компанії страхового відшкодування, але відшкодування не отримав, оскільки, ні ПрАТ «СК «Нова», ні МТСБУ не здійснили виплату страхового відшкодування матеріальної шкоди Позивачу.

Крім того, Позивач зазначає про те, що в момент дорожньо-транспортної пригода переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності. Відтак, відшкодування заподіяної моральної шкоди позивач оцінював у розмірі 5 000,00 гривень.

З урахуванням вищенаведеного, позивач просив стягнути на його користь із відповідачки ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 33205,40 грн., завдану внаслідок ДТП, витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 1300,00 грн. та 704,80 грн. судового збору. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.(а.с. 1-6).

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Швець О.В. подав відзив на позовну заяву, просив суд відмовити в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідачки на користь позивача матеріальної шкоди і моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., шкоду за понесені збитки вважав за необхідне покласти на МТСБУ, останнє просив залучити до участі у справі як належного відповідача (а.с. 77-79, 90-92).

Ухвалою (протокольною) Ірпінського міського суду Київської області від 17 липня 2019 року було залучено МТСБУ співвідповідачем у справі (а.с. 98-99).

Представник відповідача МТСБУ - Сакалюк Д.В. подав письмові пояснення на позовну заяву, згідно яких зазначив, що з тексту позовної заяви вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідачки ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «Стрхова компанія «НОВА», яка не визнана банкрутом та не ліквідована, а тому має виплатити страхове відшкодування, а матеріальну відповідальність поза межами страхового відшкодування має нести саме винна у ДТП особа - ОСОБА_2 . Крім того, зазначив, що позов пред`явлений до ОСОБА_2 і в даній ситуації спір виник між учасниками ДТП, МТСБУ за даних обставин немає підстав для проведення регламентної виплати на користь позивача за пошкодження його майна в ДТП, що мала місце 23 лютого 2016 року (а.с. 104-106).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, в розмірі 33 205,40 грн., та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 1 300,00 грн. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с. 199-205).

Не погодившись з рішенням міського суду, 17 березня 2023 року представник Моторно (транспортного) страхового бюро України Сакалюк Д.В. подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати оскаржуване рішення районного суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. На обґрунтування скарги зазначив, що суд незаконно поклав зобов`язання щодо відшкодування завданої шкоди на МТСБУ, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідачки ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «НОВА», яка не визнана банкрутом та не ліквідована, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди або проведення регламентної виплати на користь позивача за пошкодження його майна в ДТП, що мала місце 23 лютого 2016 року(а.с. 207-212).

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Швець О.В. подав відзив на апеляційну скаргу, просив суд відмовити в її задоволенні, шкоду за понесені збитки вважав за необхідне покласти на МТСБУ, зазначав, що останнє в грудні 2016 року було зобов`язано Дирекцією бюро здійснювати виплати потерпілим за зобов`язаннями колишніх членів МТСБУ у зв`язку з чим до 31 травня 2017 року здійснювався прийом заяв та документів від потерпілих за зобов`язаннями СК «Україна», СК «Скайд» та ПрАТ СК «Нова». Крім того, посилався на правову позицію Верховного Суду у постанові від 09 січня 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (а.с. 241-242).

Позивач ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи апеляційним судом про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення особисто адресату поштового повідомлення суду. Від позивача ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходили апеляційна скарга на рішення районного суду або відзив на апеляційну скаргу МТСБУ (а.с. 235-239).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (як в частині вимог про відшкодування матеріальної, так і в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди), сторони не оскаржували, доводів незаконності рішення в цій частині подана МТСБУ апеляційна скарга не містить, тому, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не перевіряв законність рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з МТСБУ на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди 33 205,40 грн. та витрат 1300 грн. на проведення товарознавчого дослідження, суд першої інстанції, вважав, що ПрАТ «СК «Нова» на момент ДТП була позбавлена права на здійснення страхової діяльності та втратила членство в МТСБУ, та, встановивши, що в даній справі не встановлені обставини, за яких шкода не відшкодовується страховиком (МТСБУ) дійшов суперечливого висновку про покладення зобов`язання з відшкодування шкоди на МТСБУ.

Ці висновки районного суду є такими, що не відповідають нормам матеріального права, колегія суддів з ними не погодилась, врахувавши наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23 лютого 2016 року о 13 год. 45 хв. в смт. Ворзель на перехресті вул. Дачна та вул. Кільцева сталася дорожньо-транспортна пригода, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем HiundaiLantraр.н. НОМЕР_2 , рухаючись по другорядній дорозі не надала перевагу в русі автомобілю ЗАЗ р.н. НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 05 квітня 2016 року у справі № 367/2057/16-п ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні ДТП, яка сталась 23.02.2016 та притягнено її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 11-13).

Внаслідок зіткнення, автомобілю позивача - ЗАЗ р.н. НОМЕР_1 , було завдано механічних пошкоджень, а саме: лівого переднього крила, переднього капоту, правого переднього крила, решітку радіатора, переднього бампера, пошкодження двигуна, радіатора, лобового скла, підсилювача переднього бампера, що зафіксовано довідкою старшою інспектора Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області Миколайчук В.В. (а.с. 14).

Згідно звіту № 120-16 про оцінку матеріального збитку від 07 червня 2016 року, здійсненого ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням втрати товарної вартості складає 33 205,40 грн., за проведення оцінки транспортного засобу для визначення матеріальних збитків сплачено 1300,00 грн., що підтверджується квитанцією № 120-16 під 07.06.2016 р. та договором № 120-16 від 17.05.2016 р. (а.с. 15-45).

Сторони не заперечували того факту, що цивільно-правова відповідальність відповідачки ОСОБА_2 , як власника наземного транспорту була застрахована в ПрАТ «СК «Нова» ().

11 січня 2017 року про факт настання страхового випадку ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 , через ТОВ «Фінанс-Лайн», було направлено страховикові - ПрАТ «СК «Нова» заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 46).

22 серпня 2018 року ОСОБА_1 направив до МТСБУ заяву з проханням повідомити про поточний стан ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» та перспективи отримання страхової виплати (а.с. 47).

07 вересня 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лисенко Я. направив до ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» та ТОВ «Фінанс-Лайн» запити щодо результатів розгляду заяви ОСОБА_4 поданої в інтересах ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування та до МТСБУ з проханням повідомити про поточний стан ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» (а.с. 48-53).

Згідно листа МТСБУ від 18 вересня 2018 року № 6.4-15/29651 повідомлено, що з 5 травня 2016 року ПрАТ «СК «Нова» втратило статус асоційованого члена в МТСБУ, внаслідок заборгованості та припинило членство в МТСБУ. Згідно ст. 52 Закону страховик, членство якого припинено, втрачає право укладати будь-які договори ОСЦПВВНТЗ та зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами (а.с. 54-55).

Щодо заявлених вимог до ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18,з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20).

У зв`язку з цим, посилання позивача ОСОБА_1 в позовній заяві на те, що потерпілий має право вибору і пред`явлення позову до винної особи є його абсолютним правом є безпідставними, так як у 2018 році Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше існуючої правової позиції Верховного Суду України й з того часу судова практика незмінна, враховує баланс інтересів усіх сторін спору, а тому немає підстав для відступлення.

У Законі № 1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

При цьому слід мати на увазі, що відповідно до положень статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

ЦК України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга, четверта статті 14 ЦК України).

Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи прав інших осіб, у спосіб, передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05 червня 2018 року (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18); від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18); від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18); від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19); від 11 грудня 2019 року (справа № 465/4287/15, провадження

№ 14-406цс19).

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням відповідних мотивів та з огляду на те, що у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) та від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18) не висловлювалося правової позиції щодо відповідальної особи за спричинення шкоди за наслідками ДТП у випадку ліквідації страхової компанії, виключення її зі складу МТСБУ або позбавлення ліцензії тощо, вказала, що підстав для відступу від таких правових висновків шляхом їх уточнення немає (пункт 59).

Крім того, у пунктах 136, 137 указаної постанови зазначено, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18)та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Сторони по справі, позивач ОСОБА_1 в позовній заяві та відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов, не заперечували того факту, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника наземного транспорту була застрахована в ПрАТ AT «СК «Нова» () (а.с. 1-6, 77-79).

З огляду на положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд визнав вказані обставини встановленими.

Оскільки у спірних правовідносинах цивільно-правова відповідальність відповідачки ОСОБА_2 , як власника транспортного засобу Hiundai Lantraр.н. НОМЕР_2 , на момент ДТП 23 лютого 2016 року була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «НОВА», тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника ОСОБА_2 суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідний правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) та постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 489/4987/19 (провадження № 61-14454св21).

З цих підстав, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив посилання відповідачки ОСОБА_2 на правову позицію Верховного Суду у постанові від 09 січня 2020 року у справі № 753/15214/16-ц, оскільки від правового висновку щодо абсолютного права потерпілої особи на відшкодування шкоди, Велика Палата Верховного Суду в подальшому відступила (а.с. 241-242).

Щодо покладення на МТСБУ зобов`язання відшкодування матеріальної шкоди.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 вбачається, що під страховим відшкодуванням позивач визначив вартість матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля належного позивачу 34 505,45 грн., з яких 33205,40 грн. вартість відновлювального ремонту з врахуванням втрати товарної вартості та 1300 грн. витрат позивача на проведення товарознавчого дослідження.

В матеріалах справи відсутня позовна заява, у т.ч. уточнений позов позивача, за яким позивач просив би стягнути із МТСБУ матеріальну шкоду. Судом першої інстанції МТСБУ як співвідповідача було притягнуто за клопотанням відповідача, з посиланням на те, що з 05 травня 2016 року ПрАТ «СК «Нова» не мала права укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки втратила статус асоційованого члена МТСБУ та з цих підстав районний суд поклав на МТСБУ зобов`язання відшкодування шкоди.

У пункті 2.1 статті 2 Закону України № 1961-ІV визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Вирішуючи питання щодо особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду у випадку, якщо страхова компанія, серед іншого, виключена з МТСБУ, перебуває в стані припинення, банкрутства, фактично не здійснює діяльності, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Статтею 39 Закону України № 1961-ІV передбачено, що МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За положеннями цієї норми МТСБУ є самоврядною організацією її засновників (членів) та гарантом відшкодування шкоди, яка має завдання щодо: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом; управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при МТСБУ для забезпечення виконання покладених на нього функцій; забезпечення членства України в міжнародній системі автомобільного страхування «Зелена картка» та виконання загальновизнаних зобов`язань перед уповноваженими організаціями інших країн - членів цієї системи; збирання необхідної інформації про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності для узагальнення та внесення пропозицій щодо удосконалення механізму здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; співробітництво з уповноваженими організаціями інших країн у галузі страхування цивільно-правової відповідальності, координація обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників та/або водіїв транспортних засобів - нерезидентів у разі в`їзду їх на територію України та власників та/або водіїв транспортних засобів - резидентів - у разі їх виїзду за межі України; співробітництво з органами Міністерства внутрішніх справ України та іншими органами державної влади з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; розробка зразків страхових полісів і договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що затверджуються уповноваженим органом; надання страховикам інформації щодо страхових випадків стосовно конкретних страхувальників (частина друга статті 39 цього Закону).

За положеннями статті 1 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Здійснення страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів може відбуватись лише за умови членства страхової компанії у МТСБУ та наявності ліцензії на її здійснення, виданої відповідно до законодавства.

Наявність статусу члена МТСБУ надає можливість страховій компанії як юридичній особі здійснювати страхову діяльність, яка насамперед полягає у взятті на себе відповідальності за іншу особу за спричинену шкоду за наслідками ДТП.

Страховики можуть входити до складу МТСБУ як асоційовані та повні його члени, які мають лише право на укладення договорів міжнародного страхування (стаття 50 Закону України № 1961-ІV).

Припинення членства та виключення із членів врегульовано положеннями статті 52 Закону України № 1961-ІV.

Зокрема, пунктом 52.1 статті 52 передбачено, що членство страховика в МТСБУ припиняється в разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ.

Пунктом 52.2 статті 52 встановлено, що виключення страховика із членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ з таких підстав: а) подання страховиком заяви про припинення членства в МТСБУ або позбавлення статусу повного члена МТСБУ; б) відсутність у страховика ліцензії на обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності або її анулювання; в) припинення дії договору про співпрацю між МТСБУ та страховиком - членом МТСБУ згідно із законодавством; г) виключення страховика - члена МТСБУ з Державного реєстру страховиків (перестраховиків); ґ) неплатоспроможність (банкрутство) страховика - члена МТСБУ; д) ліквідація страховика - члена МТСБУ як юридичної особи; е) наявність заборгованості страховика - члена МТСБУ з оплати перестрахувальних платежів за договорами перестрахування, укладеними відповідно до вимог МТСБУ, понад шість місяців; є) порушення страховиком - членом МТСБУ вимог законодавства, положень Статуту МТСБУ, рішень органів управління МТСБУ або договору про співпрацю з МТСБУ.

За положеннями пунктів 52.4, 52.5 статті 52 Закону України № 1961-ІV страховик у разі припинення його членства в МТСБУ втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Припинення повного членства в МТСБУ позбавляє страховика права укладати договори міжнародного страхування.

Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У випадку укладення страховою компанією договору зі страхувальником після виключення із членства в МТСБУ відповідальність за спричинену шкоду у ДТП за цим страховим договором має нести винна особа. Особа, яка укладає договір зі страховою компанією, має діяти обачливо, з огляду на доступність інформації на сайті МТСБУ, та з`ясувати, чи має така страхова компанія членство в МТСБУ.

Таким чином, у випадку нездійснення страхової діяльності, виключення страховика зі складу МСТБУ він зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього.

Як організація, що створена задля відшкодування шкоди, МТСБУ зобов`язане відшкодувати шкоду, спричинену потерпілим, за певних умов, зокрема, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (підпункт «ґ» частини першої статті 41 Закону України № 1961-ІV), а за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ у таких самих випадках (підпункт «а» пункту 41.2 статті 41 Закону України № 1961-ІV).

Згідно з пунктом 7 статті 51 Закону України № 1961-ІV у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій із цього виду страхування.

Обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі недостатності коштів та майна відповідного страховика, покладено на МТСБУ з моменту визнання цього страховика банкрутом та/або його ліквідації як юридичної особи.

Одночасно у випадку припинення членства страховика в МТСБУ (виключення з числа членів та/або позбавлення повного членства) у зв`язку з банкрутством та ліквідацією, МТСБУ зобов`язане здійснити регламентні виплати на підставі переданих до нього матеріалів усіх укладених договорів обов`язкового страхування у випадку недостатності коштів і майна страховика для здійснення страхових виплат.

МТСБУ відповідно до Закону України № 1961-IV відшкодовує шкоду за страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи.

Закон України № 1961-IV не передбачає обов`язку МТСБУ на відшкодування шкоди замість виключеного члена у випадку виключення зі складу членів МТСБУ з інших підстав, і в цих випадках страховик повинен нести матеріальну відповідальність самостійно на загальних підставах.

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), зокрема у пунктах 89, 90, 91, а також у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 489/4987/19 (провадження № 61-14454св21), у справі № 607/5938/20 (провадження № 61-10115св21) та від 13 липня 2022 року у справі № 345/1940/20 (провадження № 61-877св21).

Аналогічний підхід до вирішення подібних спорів існував задовго до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), що підтверджується змістом постанови Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 381/1625/14-ц (провадження № 61-25678св18), у якій зазначено, що позивач, який вважає себе потерпілою особою, повинен був вимагати кошти за майнову шкоду зі страхової компанії, в якій застраховано цивільно-правову відповідальність завдавача шкоди, а у разі ліквідації страховика - від МТСБУ.

Матеріали справи не містять відомостей про ліквідацію страховика ПрАТ AT «СК «Нова».

Зазначена обставина у силу вимог положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» унеможливлює покладення на МТСБУ обов`язку щодо виплати страхового відшкодування у примусовому порядку.

Крім того, згідно з повідомленням від 21 червня 2017 року, розміщеним на офіційному веб-порталі МТСБУ за адресою: http://www.mtsbu.ua/ua/presscenter/news/125913/, МТСБУ зазначило про втрату СК «Нова» статусу асоційованого члена та припинення членства в МТСБУ з 05 травня 2016 року у зв`язку із наявністю заборгованості по сплаті внесків та відрахувань до фондів МТСБУ (а.с. 82).

Листом МТСБУ від 18 вересня 2018 року № 6.4-15/29651 повідомлено представника позивача - адвоката Лисенко Я.О., що з 5 травня 2016 року ПрАТ «СК «Нова» втратило статус асоційованого члена в МТСБУ, внаслідок заборгованості (а.с. 54-55).

ПрАТ СК «НОВА» з 05 травня 2016 року втратило право укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

ПрАТ «СК «Нова» (), як на час подання позовної заяви так і на час розгляду справи районним судом і судом апеляційної інстанції, не перебуває в процесі ліквідації і процедура банкрутства відносно ПрАТ «СК «Нова» () не відкривалась, що підтверджується відомостями з відкритих джерел.

Припинення ПрАТ СК «НОВА» членства в МТСБУ не звільняє страховика від виконання зобов`язань згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Указаних обставин суд першої інстанції не врахував і дійшов суперечливих чинному законодавству України висновків про необхідність стягнення з МТСБУ страхового відшкодування за зобов`язанням страховика, який у встановленому законом порядку не визнаний неплатоспроможним та щодо якого не розпочато процедуру ліквідації.

У такому випадку позивач повинен був звертатись до суду з позовом саме до ПрАТ СК «НОВА».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18) зроблено правовий висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18)). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18) (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18) (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18) (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) (пункт 75)).

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

Враховуючи те, що МТСБУ не є належним відповідачем у цій справі, то у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування має бути відмовлено саме з цієї підстави.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду 13 липня 2022 року у справі № 345/1940/20 (провадження № 61-877св21).

Рішення районного суду в оскаржуваній апелянтом частині не може бути визнано законним і обґрунтованим, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, судове рішення районного суду в цій частині, як ухвалене з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові. При цьому, таке судове рішення не позбавляє позивача права заявляти вимоги до належного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» з вимогою про стягнення страхового відшкодування та, у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищуватиме ліміт відповідальності страховика, й до відповідачки ОСОБА_2 , як особи, яка є винною у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Інші доводи скарги цих висновків суду не спростовують, тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2023 року - скасувати в частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 і стягнення на його користь із Моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 33 205,40 грн., витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 1 300,00 грн., а також в частині стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України судового збору в розмірі 768,40 грн. і ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова