Житомирський апеляційний суд
Справа №279/1775/21 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А.
Категорія 76 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал»

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шульги О.М.

у цивільній справі №279/1775/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал», третя особа-Первина профспілкова організація Коростенського заводу залізобетонних шпал про визнання протиправними наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив визнати неправомірним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал» від 05.03.2021 року №78 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності; зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Коростенський завод залізобетонних шпал» нарахувати та провести виплату грошової премії йому за березень 2021 року; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал» на його користь моральну шкоду в сумі 22340 грн. та судові витрати, понесені з розглядом справи.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 04.01.2018 року відповідно до наказу №11-ОС був призначений на посаду директора з матеріально-технічного постачання і збуту в ПрАТ «Коростенський завод залізобетонних шпал».

18.02.2016 року його обрано профгрупоргом первинної профспілкової організації «Коростенського заводу залізобетонних шпал», обов`язки якого він виконує по теперішній час.

Згідно з наказом від 05.03.2021 року №78 на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани та позбавлено 100% премії за березень 2021 року за одностороннє порушення працівником ст.21 КЗпП «Трудовий договір», ст. 139 КЗпП «Обов`язки працівників» на підставі пункту 1 ст. 147.

З даним наказом не погоджується, вважає, що його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки винесений всупереч вимог статей 147 та 149 КЗпП України.

Будь-яких порушень трудової дисципліни він не допускав, керівництво підприємства не пропонувало йому надати пояснення перед виданням даного наказу, посадові обов`язки виконував сумлінно, згоди профспілкової організації на накладення на нього дисциплінарного стягнення, як профгрупорга профспілкової організації, не було.

При дослідженні змісту оспорюваного наказу виявлено, що притягнення до дисциплінарної відповідальності є наслідком невиконання ним розпорядження від 25.01.2021 року №05/01, тобто невиконання посадових обов`язків, а не за порушення трудової дисципліни.

Згоди профспілковий комітет не надавав, про що зазначено у протоколі №56 від 23.02.2021 року Професійної спілки залізничників транспортних будівельників України Первинної профспілкової організації Коростенського заводу залізобетонних шпал.

Отже, на думку позивача, притягнення до дисциплінарної відповідальності здійснено відповідачем без згоди профспілкового органу, членом виборного органу якого він є, чим порушено вимоги ст.252 КЗпП України.

Позивач вважає, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності є наслідком ретельно спланованих протиправних дій новообраного керівника Галицького, який надаючи таке розпорядження, ціленаправлено надав вказівку, яка, по перше, не передбачена посадовою інструкцією; по друге, прописав максимально стислі строки, в які таке розпорядження виконати буде неможливо; по третє, в цей період він, по вказівці Галицького, разом з іншими працівниками протягом всього робочого часу був задіяний до виконання спеціальної перевірки фінансово-господарської діяльності ПрАТ «Коростенський завод залізобетонних виробів» згідно листа голови ревізійної комісії ПрАТ «Коростенський завод залізобетонних шпал» №11-РК/ЗБШ/2021 від 19.01.2021 року і фізично не мав змоги виконати таке розпорядження; по четверте, невиконання даного розпорядження в установлений строк не залежало від його волі. Відповідаючи на письмовий запит Галицького щодо виконання його розпорядження, він зазначив, що розпорядження в процесі виконання та назвав причину його невиконання в установлений строк. Це зокрема, із-за того, що фінансовий план підприємства, фінансовий план АТ «Укрзалізниця» не затверджені договором на реалізацію продукції з філією «ЦБРК» на продукцію на 2021 рік, не погоджені з ЦУАУ АТ «Укрзалізниця», відповідно виконати вказівки, що зазначені у розпорядженні в установлений строк, є неможливим. З рештою не виконання навіть такого розпорядження до будь-яких негативних наслідків не призвело.

Отже, своєї вини в діях або бездіяльності щодо невиконання розпорядження позивач в даному випадку не вбачає.

Відповідач, в особі т.з.п.генерального директора Галицький В.Й. 15.02.2021 року листом №443/01 зажадав надати пояснення щодо невиконання розпорядження від 25.01.2021 року №05/21, а не пояснення про порушення ним трудової дисципліни, які не вимагались та не надавались в розумінні ст.149 КЗпП України в разі вирішення питання про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, що є не допустимим.

Згідно із статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один захід стягнення - догана або звільнення.

Як вбачається з оскаржуваного наказу його притягнуто за одне й те саме порушення двічі- оголошено догану та позбавлено 100% премії за березень 2021 року.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, мають бути вказані фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Факт порушення трудової дисципліни має бути зафіксовано. Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин.

Оскільки, ним не було допущено порушення трудової дисципліни він вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Вважає, що діями відповідача йому спричинена моральна шкода в розмірі 22340,00 грн., яка полягає в тому, що після того як він дізнався про його незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності йому стало погано, він звернувся за медичною допомогою до медпункту Товариства, де йому встановили діагноз Гіпертонічний криз та надали направлення до сімейного лікаря. Під час розгляду 23.02.2021 року профспілковою організацією повідомлення відповідача №452/01 від 16.02.2021 року про надання згоди на притягнення його до дисциплінарної відповідальності він вимушений був декілька годин виправдовуватись перед колегами про вчинок, який не вчиняв. При цьому, він терпів сильні душевні хвилювання та сором, адже за час роботи на підприємстві з 1997 року він жодного разу до відповідальності не притягувався, до своїх обов`язків ставився відповідально та виконував їх сумлінно.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод залізобетонних шпал" про визнання протиправними наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та стягнення моральної шкоди задоволено часткового.

Визнано неправомірним та скасовано наказ Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал» від 05.03.2021 року №78 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10000 гривень.

У задоволенні вимоги про зобов`язання Приватне акціонерне товариство «Коростенський завод залізобетонних шпал» нарахувати та провести виплату грошової премії ОСОБА_1 за березень 2021 року відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 4470 гривень 63 копійки.

У поданій апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Коростенський завод залізобетонних шпал» просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що відповідачем були повністю дотримані вимоги ч. 2 ст. 252 КЗпП України, а відмова профспілкового органу від застосування до Позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани є необгрунтованою та такою, що надає право відповідачу застосувати такий вид стягнення.

Як вбачається з копії листка непрацездатності серії АЛВ №379049 від 23.02.2021 р., який надано позивачем разом із позовною заявою, останнього було звільнено від роботи з 23.02.2021 по 04.03.2021 включно. 05.03.2021 р. (день винесення наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності) був перший робочий день, коли позивач вийшов з лікарняного. Тому, строки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, на думку апелянта, не порушені в розумінні ч. 1 ст. 148 КЗпП України.

Крім того зазначає, що позивач відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів, які підтверджують факт заподіяння останньому моральної шкоди.

Позивача неодноразово притягнуто до дисциплінарної відповідальності у 2017 та 2018 роках у вигляді догани (витяги з наказів 2017 р., 2018 р. про оголошення доган підтверджено листом від 20.04.2021 року № 896/01 - в матеріалах справи). Однак, останній до суду не звертався та вимог про стягнення моральної шкоди не заявляв.

Апелянт вважає визначення позивачем суми компенсації моральної шкоди в розмірі 22 340 гривень безпідставним.

На думку апелянта, доводи позивача щодо заподіяння моральної шкоди у зв`язку із перебуванням на лікарняному та здійсненням додаткових витрат на лікування через оголошення догани є необгрунтованими, не відповідають фактичним обставинам та не доведені належними і допустимими доказами. Так, оскаржуваний наказ, який визначений позивачем як єдина підстава для завдання останньому душевних страждань, є повністю законним та обґрунтованими. А тому відсутні такі обов`язкові умови для компенсації моральної шкоди, як протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Більше того, за порушення трудової дисципліни до позивача був застосований менш суворий захід стягнення, передбачений 147 КЗпП України - догана.

Накладання дисциплінарного стягнення не позначилося на матеріальному становищі позивача, так як в матеріалах справи є службова записка економіста з праці ОСОБА_2 від 20.04.2021 року, з якої вбачається, що ПрАТ «Коростенський завод залізобетонних шпал» отримано від`ємний фінансовий результат (збиток) у сумі 8 225 тис. гривень, у зв`язку із чим премія інженерно - технічним працівникам за лютий та березень 2021 року не нараховувалась та не виплачувалась. Тобто, незалежно від догани позивач не отримав би премію, і догана ніяк не вплинула на фінансовий стан позивача.

Таким чином, на думку апелянта, відповідачем повністю дотримані порядок та умови накладення дисциплінарного стягнення на позивача у вигляді догани і позивача було правомірно позбавлено премії в розмірі 100% за березень 2021 року у зв`язку із вчиненням останнім дисциплінарного проступку.

Крім того зазначає, що зі змісту витягу з договору про надання правничої (правової) допомоги від 30.03.2021 р. за №27/21, додатку № 2 від 30.03.2021 р. до договору про надання правничої (правової) допомоги №27/21 та Акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 05.04.2021 р. до договору про надання правничої (правової) допомоги №27/21 від 30.03.2021 р., які надані представником позивача з метою доведення витрат на правову допомогу разом із позовною заявою вбачається, що позивач вже здійснив оплату за отриману правову допомогу відповідно по договору про надання правничої (правової) допомоги № 27/21 від 30.03.2021 року в розмірі 8 172, 00 грн., що підтверджується п.4 Акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 05.04.2021 р. В той же час, порядок та строки оплати гонорару адвоката за надану правову допомогу в наданих позивачем документах взагалі не визначений. Позивачем разом із позовною заявою не було надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження); заяви про надання таких доказів в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України зроблено не було. Тому, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України та з урахуванням актуальної практики Верховного Суду, вимоги позивача про відшкодування таких витрат апелянт вважає необгрунтованими, безпідставними.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 04.01.2018 року відповідно до наказу №11-ОС був призначений на посаду директора з матеріально-технічного постачання і збуту в ПрАТ «Коростенський завод залізобетонних шпал».

Зі змісту п.п.2.1, 2.5 розділу посадової інструкції директора з матеріально-технічного постачання і збуту ПрАТ «Коростенський завод залізобетонних шпал» слідує, що останній здійснює керівництво фінансово-господарською діяльністю підприємства у сфері матеріально-технічного забезпечення, заготівлі та зберіганні сировини, збуту продукції на ринку та за договорами постачання, транспортного та адміністративно-господарського обслуговування, забезпечуючи ефективне та цільове використання матеріальних і фінансових ресурсів, зниження витрат, прискорення обороту обігових коштів; Бере участь у розробленні заходів ресурсозбереження і комплексного використання матеріальних ресурсів, удосконалення нормування витрат сировини, матеріалів і запасів матеріальних цінностей, поліпшення економічних показників роботи підприємства, підвищення виробництва, запобігання утворенню та ліквідації наднормативних запасів товарно-матеріальних цінностей, а також перевитрат матеріальних ресурсів.

25.01.2021 року ОСОБА_1 отримав розпорядження в термін до 27.01.2021 року розробити та надати: 1. Стратегію комерційної діяльності Товариства на 2021 рік; 2. Заходи по збільшенню реалізації залізобетонної продукції стороннім організаціям з розбивкою по кварталам та місяцям в 2021 році для отримання прибутку; 3. Моніторинг ринку для визначення попиту на продукцію, пропозиції щодо розширення асортименту; 4. Аналіз цін на аналогічну продукцію для населення та пропозиції щодо конкурентоспроможності продукції; 5. Заходи по поліпшенню економічних показників Товариства у 2021 році.

15.02.2021 року ОСОБА_1 запропоновано надати письмові пояснення до 12.00 години 15.02.2021 року щодо невиконання Розпорядження від 25.01.2021 року № 05/01, термін виконання якого сплинув 27 січня 2021 року.

15.02.2021 року ОСОБА_1 подав пояснення на ім`я т.з.п. директора ПрАТ «Коростенський завод залізобетонних шпал» щодо невиконання Розпорядження від 25.01.2021 року №05/01, в яких зазначив, що розпорядження перебуває в роботі, виконання у встановлені строки неможливе у зв`язку з тим, що станом на 15.02.2021 року Фінансовий план підприємства та фінансовий план АТ «Укрзалізниця» не затверджено, договори на реалізацію продукції з філією «ЦБРК» та АТ «Укрзалізниця» не заключено, ціни на залізобетонну продукцію на 2021 рік з ЦУАЦ АТ «Укрзалізниця» не погоджені.

16.02.2021 року адміністрація ПрАТ «Коростенський завод залізобетонних шпал» направила повідомлення за №452/01 первинній профспілковій організації з приводу надання згоди на притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Вказане повідомлення було розглянуто на засіданні профспілкового комітету первинної профспілкової організації Коростенського заводу залізобетонних шпал 23.02.2021 року. У наданні згоди на притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани відмовлено та рекомендовано адміністрації позбавити премії директора з матеріально-технічного постачання і збуту ОСОБА_1 за підсумками роботи за лютий місяць 2021 року.

05.03.2021 року Приватне акціонерне товариство «Коростенський завод залізобетонних шпал» видало наказ №78 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким ОСОБА_1 - директору з матеріально-технічного постачання і збуту оголошено догану та позбавлено 100% премії за березень 2021 року.

Даний наказ видано за одностороннє порушення працівником ст.21 КЗпП, на підставі ст. 139, 147 п.1 КЗпП України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Так, згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. ст. 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 140 КЗпП України, щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

У постанові Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 359/9014/19 зазначив, що обчислення місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення здійснюється з дня виявлення не лише факту (події), а саме проступку. Виявлення проступку означає не лише виявлення факту (події), а й визначення працівника, що порушив трудові обов`язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв`язку між правопорушенням і шкідливими наслідками, вини працівника. Як правило, місячний строк обчислюється з дня закінчення службового розслідування, проведення перевірки тощо. В той же час роботодавець наділений правом застосувати дисциплінарне стягнення до працівника не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Подібний за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 516/268/15-ц (провадження № 61-14952св18), від 07 жовтня 2019 року у справі № 718/801/17 (провадження № 61-28428св18), від 09 грудня 2020 року у справі № 390/1374/19 (провадження № 61-15268св20), які суд застосовує до спірних правовідносин на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України.

Відповідно до статті 149 цього ж Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2018 року в справі № 761/6874/17 (провадження № 61-1452св18) зазначено, що «відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 664/2820/15-ц (провадження № 61-19602св18) зроблено висновок, що «ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року у справі №487/1885/17 (провадження № 61-25009св18) вказано, що «підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 квітня 2022 року у справі № 201/8614/18 (провадження № 61-6391св21) зазначено, що «наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема у ньому не зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення позивачем трудових обов`язків».

Згідно з статтею 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV Кодексу).

Постановою Пленуму ВСУ від 06.12.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, а саме у КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

За змістом статей 147-1, 149 КЗпП України, статті 81 ЦПК України, у справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів стягнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Отже, виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків.

В наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акту чи акту локального нормо творення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Разом з тим, в даному випадку наказ Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал» №78 від 05.03.2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» директора з матеріально-технічного постачання і збуту ОСОБА_1 здійснено відповідачем без згоди профспілкового органу, що є порушенням вимог статті 252 КЗпП України, так як реалізувати своє право на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідач міг лише за наявності попередньої згоди виборного профспілкового органу, членом якого є ОСОБА_1 .

Окрім того, дисциплінарне стягнення за вказане в наказі порушення було накладено поза межами місячного строку, який визначений частиною першою статті 148 КЗпП України, оскільки датою виконання розпорядження було 27.01.2021 року, яка встановлена самим відповідачем, то порушення не може вважатися триваючим, щоб давало підставу для застосування стягнення в межах строку, який визначений ч.2 ст.148 КЗпП.

Також, у трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості. Тобто не можна притягнути до дисциплінарної відповідальності працівника, доки не доведена роботодавцем його вина і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість (за ст.138 КЗпП України саме роботодавець має обов`язок довести вину працівника).

Порушення процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності тягне за собою визнання оспорюваного наказу неправомірним та його скасування в цілому, тому зазначення в наказі одночасно про позбавлення премії за березень 2021 року не має правового значення для вирішення даного спору.

За таких обставин суд обгрунтовано визнав оспорюваний наказ неправомірним.

Вирішуючи вимогу про стягнення моральної шкоди суд виходив з наступного.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин .

Враховуючи те, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

За роз`ясненнями, наведеними в пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (з наступними змінами), - відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, - обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судом обгрунтовано враховано обставини, за яких порушено трудові права позивача, характер порушення таких прав, тривалість та обсяг спричинених моральних страждань, ступінь вини та протиправність дій відповідача, тяжкість та істотність вимушених змін у житті, зусилля, що вжиті ОСОБА_1 для відновлення своїх трудових прав.

У той же час, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, суд вірно вважав, що вказаний позивачем розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди в достатній мірі не обґрунтований та завищений, тому розмір відшкодування потрібно визначити в сумі 10 000,00 гривень.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до статей 1та17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Також суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

А звідси, колегія суддів враховує також позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу судом також враховано, що розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню на підставі ст.141 ЦПК України.

Так, відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як передбачено ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадку надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір судових витрат встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст.141 ЦПК України).

Так, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач планує понести у зв`язку з розглядом справи; у позові ОСОБА_1 просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал» судові витрати. Окрім того, до позовної заяви долучає, зокрема, попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи у розмірі 17252,00(а.с.22); витяг з Договору про надання правничої(правової) дополмоги №27/21 від 30.03.2021 року (а.с.25); акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 05 квітня 2021 року до Договору про надання правничої(правової) допомоги №27/21 від 30.03.2021 року (а.с.23); додаток №2 до Договору про надання правничої(правової) допомоги №27/21 від 30.03.2021 року (а.с.25 на звороті). Колегія суддів апеляційного суду розцінює застереження у позовній заяві як заяву про подання відповідачем доказів щодо понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Судом встановлено, що 30.03.2021 між адвокатом Немировським В.І. та Хуторним О.В. укладено Договір про надання правничої(правової)допомоги, згідно якого адвокат бере на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта у судах України усіх інстанцій та в інших державних органах; складення усіх процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод та інтересів клієнта (а.с.25).

З огляду на зазначене, наявний у матеріалах справи ордер на надання правової допомоги серії ЖТ №081860 від 05.04.2021 (а.с.24),свідчить що представником ОСОБА_1 у цій справі був адвокат Немировський В.І..

В обґрунтування витрат на правничу допомогу в розмірі 8172,00 грн. представником ОСОБА_1 ОСОБА_3 надано акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 05 квітня 2021 року до Договору про надання правничої(правової) допомоги №27/21 від 30.03.2021 року, згідно з яким попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин (тривалість 1 год, вартість 908,00 грн); вивчення та правовий аналіз письмових документів (тривалість 3 год, вартість 2724,00 грн); підготовка процесуальних документів: позовна заява (тривалість 5 год, вартість 4540,00 грн (а.с.23).

У відзиві на позовну заяву Приватне акціонерне товариство «Коростенський завод залізобетонних шпал» зазначило, що відсутні документально підтвердженні витрати на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що позивачем не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), то колегія суддів на їх спростування враховує наступні правові висновки.

Так, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Таким чином, доказом виконаних робіт по наданню професійної правничої допомоги може бути будь-який документ, в якому міститься детальний опис робіт (наданих послуг), а саме: витяг з Договору про надання правничої (правової) допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг тощо.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано акт приймання-передачі послуг №1 до Договору про надання правничої (правової допомоги №27/21 від 30.03.2021 року. Акт містить детальний перелік наданих послуг та витраченого на них часу.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Тому, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що в резолютивній частині рішення суду допущено описку в частині розміру стягнутої суми судових витрат. Так, судом стягнуто понесені судові витрати в розмірі 4470 гривень 63 копійки. В той же час, у мотивувальній частині судового рішення судом зазначено про те, що стягненню з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 1816,00 та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8172,00 грн.

Отже, судом першої інстанції в резолютивній частині судового рішення допущено описку в цій частині, яка не впливає на його правильність, оскільки може бути виправлена на підставі ст.269 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал» залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: