Справа № 464/5902/22
пр.№ 2/464/337/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2023 року

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої Бойко О.М.

секретар судових засідань Кондратенко А.-М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом овариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» звернулося в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором №3-3 від 12.10.2020 року у розмірі 5794, 20 грн., а також судовий збір в розмірі 2 481 грн. та 9 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12.10.2020 року між ТзОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 був укладений договір №3-3, відповідно до якого надано відповідачу кредит у розмірі 4 000 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку, емітовану АТ «Приват Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Зазначає, що даний договір був укладений в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua або https://monetka.ua та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач взяті на себе зобов`язання по договору позики не виконав, у зв`язку із чим станом на 24 листопада 2022 року у нього виникла заборгованість у розмірі 5794, 20 грн. 14.06.2021 року між ТзОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТзОВ «ФК «Ріальто» було укладено договір про відступлення права вимоги №14/06/2021-Р/М-2, відповідно до якого право вимоги за вищезазначеним кредитним договором перейшло до позивача. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість у примусовому порядку.

Відповідач ОСОБА_1 у відзиві позов заперечив та зазначив, що позивачем не обгрунтовано нарахування відсотків за користування кредитними коштами, нарахована сума процентів не грунтується на умовах договору, також позивачем не надано розрахунку, а тому і нарахування відсотків не підлягають стягненню. Наданий розрахунок заборгованості є одностороннім арифметичним рохрахунком і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безпірності розміру грошових вимог позивача. Також, позивачем в частині стягнення пені відповідно до наведеного розрахунку перебуваюь поза межами річного строку позовної давності.Також, просив відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 9 000 грн., з огляду на неспівмірність таких витрат із даною справою. Просить відмовити в позові.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, у відзиві просить розглядати справу у його відсутності.

З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що12.10.2020 року між ТзОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 був укладений договір №3-3, відповідно до якого надано відповідачу кредит у розмірі 4 000 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку, емітовану АТ «Приват Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет https://monetka.ua та підписаний кредитний договір електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно із п.1.2 Договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом 1,5 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п.1.3 договору.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.

У відповідності до п.2.3.4. Договору позичальник має право здійснити оформлення продовження строку надання кредиту та строку дії договору, скориставшись одним з варіантів процедури продовження строку надання кредиту та дії договору, визначених у правилах.

Відповідно пункту 2.4.1. Договору позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути Кредит та сплатити проценти за його користування.

Пунктом 3.3. Договору передбачає, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п.1.3. Договору (з урахуванням пролонгації строку дії Договору) позичальник сплачує Товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування.

На підтвердження укладення кредитного договору №3-3 від 12.10.2020 року позивачем надано послідовність укладення зазначеного договору, із якої вбачається, що 12.10.2020 року о 14:51:22 позичальник здійснив введення даних по заяві та о 14:51:22 автоматична перевірка; о 14:51:22 перевірка позичальника за даними; 14:51:22 скорингова оцінка позичальника; о 14:54:55 створено пропозицію про укладення кредитного договору(оферти) в особистому кабінеті Позичальника; о 14:54:55 позичальнику відправлено sms повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору; о 14:54:55 позичальником підписано одноразовим ідентифікатором кредитний договір в особистому кабінеті на веб-сайті https://monetka.ua.; у вказаній годині також друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника та кредитні кошти перераховано на карту позичальника.

Згідно розрахунку заборгованості станом на на 24 листопада 2022 року загальна сума заборгованості складає 5794, 20 грн., з яких: 3 996 грн. заборгованість за кредитом, 1798 грн.20 коп. заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом за період з 12.10.2020 по 11.11.2020.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги №14/06/2021-Р/М-2 від 14.06.2021 ТзОВ «ФК «Фінанс Інновація» відступило ТзОВ «ФК «Ріальто» право вимоги до позичальників за кредитним договорами, зокрема і до відповідача ОСОБА_2 .

За правилом ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України , договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).

Згідно із ч.2 ст.639 Цивільного кодексу України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://monetka.ua.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, судом встановлено, та не оспорюється учасниками справи, що між ними було укладено кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами.

Щодо невизнання відповідачем позовних вимог в частині нарахованих відсотків, суд приходить до такого висновку.

Згідно із ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст.629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Згідно із ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 3.3. Договору №3-3 від 12.10.2020 року встановлено розмір процентної ставки відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, відповідачу правомірно встановлено розмір процентної ставки відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України та нараховано додаткові відсотки за п.3.3. договору, відтак, невизнання відповідачем, позову в цій частині не ґрунтуються на вимогах Закону.

Окрім цього, відповідачем не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань за умовами договору не надав.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови договору про надання банківських послуг, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором 3-3 від 12.10.2020 року у розмірі 5794, 20 грн.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд приходить до такого висновку.

Згідно положень ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до положень ст.133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ч. 1 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зокрема, ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу стороною позивача надано договір №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, згідно п.1.1. якого виконавець зобов`язався надати замовнику наступні юридичні послуги: складення проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів Замовника у органах державної влади та місцевого самоврядування.

Пунктом 3.2. Договору визначено, що вартість послуг Виконавця, що були надані Замовнику та не вказані у п.3.1 Договору визначаються сторонами у Актах наданих послуг та рахунках на оплату. Згідно із п.3.1 Договору вартість послуг Виконавця, зокрема складання позовної заяви про стягнення заборгованості становить 8 000 грн., складання та надсилання адвокатського запиту, складання заяв, клопотань 1 000 грн.

Згідно із п.3.3 Договору загальна вартість Договору становитиме суму вартості Послуг, вказану в усіх Актах наданих послуг.

З копії платіжного доручення №212 від 06.10.2022 вбачається, що адвокатом Руденко К.В. отримано від ТзОВ «ФК «Ріальто» оплату за надання юридичних послуг.

У відзиві відповідач ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні вимоги щодо витрат на правничу допомогу, вважаючи, що такі витрати є неспівмірними із складністю цієї справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Отже, відповідач скористався своїм процесуальним правом, звернувшись до суду із запереченнями щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Оцінюючи обґрунтованість заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн, заперечення відповідача в контексті положення ч.4 ст.137 ЦПК України, тобто, щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, суд вважає, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу дійсно є необґрунтовано та завищеною, зважаючи на предмет та ціну позову.

Згідно з наданими доказами на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість. Таким чином, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатами робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатами на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду та відсутність судових засідань за участю сторін), критерію реальності таких витрат.

Таким чином, виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 2 000 грн., які можна вважати необхідними і неминучими для позивача, який був змушений до залучення професійної допомоги адвоката.

Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2 481 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України,

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (місце знаходження: м. Київ,бульвар Вацлава Гавела, 4, ) заборгованість за договором №3-3 від 12.10.2020 року у розмірі 5794, 20 грн. та 2 481 грн. та 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча