Справа № 278/1711/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі головуючої судді Петровської М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Кредит-Капітал до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Публічне акціонерне товариство Банк Траст, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Кредит-Капітал, звернулось до суду із позовною заявою, відповідно до змісту якої, з урахуванням поданої 28.08.2020 уточненої позовної заяви (зменшення позовних вимог), просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 168 280,98 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Кредит-Капітал.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24.07.2014 між Публічним акціонерним товариством Банк Траст та відповідачкою по справі ОСОБА_1 був укладений договір №R201.0046367 про споживчий кредит, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 93 000,00 грн та зобов`язалася його повернути до 17.07.2019 і сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 16,49% річних та 2,21 % щомісячної комісії за користування кредитом. 07.11.2019 ПАТ Банк Траст та ТОВ Фінансова компанія Кредит - Капітал уклали договір №БТ-ПВ-11/19 про відступлення прав вимоги, згідно з яким відбулось переуступлення прав вимоги за рядом кредитних договорів, та ТОВ Фінансова компанія Кредит - Капітал набуло статусу нового кредитора, в тому числі і до відповідачки ОСОБА_1 . Оскільки відповідачка не повернула своєчасно надані у кредит грошові кошти для погашення заборгованості за зобов`язаннями, у неї виникла заборгованість, яка станом на 07.06.2018 становила 231 468,81 грн (72 782,80 грн за кредитом, 6 208 грн за відсотками, 59 603,70 грн комісія, 92 874, 31 грн пеня) та станом на 19.08.2020 становила 168 280,98 грн.

Ухвалою судді Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О.М. від 12 липня 2018 року вказану вище справу надіслано за підсудністю до Корольовського районного суду м.Житомира.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира Галасюка Р.А. від 03 серпня 2018 року у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

10 січня 2019 року на адресу суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначила наступне: позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження видачі кредиту; позивач не мав право достроково стягувати кредитні кошти, оскільки процедура дострокового вимагання виконання кредитного зобов`язання не дотримана та вимога про дострокове повернення кредиту не надсилалась; позивач включив до розрахунку заборгованості комісію за обслуговування кредиту, яка по своїй суті є платою за користування кредитом за договором №R201.0046367 від 24.07.2014, що є незаконним; сума нарахованої позивачем пені перевищує розмір заборгованості по кредиту, а тому у її стягненні слід відмовити.

Розпорядженням керівника апарату Корольовського районного суду м.Житомира від 23.09.2019 №433 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №278/1711/18.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира Сингаївського О.П. від 03 жовтня 2019 року вказану вище справу прийнято до провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 22 квітня 2020 року у цивільній справі №278/1711/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Банк ТРАСТ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, замінено первісного позивача Публічне акціонерне товариство Банк ТРАСТ на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Кредит-Капітал.

19 травня 2021 року на адресу суду від відповідачки ОСОБА_1 надійшли письмові заперечення на позовну заяву, у яких просить позовну заяву залишити без задоволення. В обґрунтування заперечень вказує, що достеменно не пам`ятає суму кредиту, яку вона отримувала за кредитним договором, однак отримана нею сума є однозначно меншою від тієї, що вказана у позові. Додатково посилається на те, що доданий до позовної заяви меморіальний ордер складений з порушеннями та не містить підпису банку. Також зазначає, що нею було укладено з банком договір добровільного страхування від нещасних випадків №R201.0046367 від 24.07.2014 на суму добровільного страхування 18 000 грн, який був обов`язковою умовою для отримання споживчого кредиту і вказане підтверджується п.5 пам`ятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування та додатком № 2 до договору кредитування. Отже такі послуги страхування були нав`язані банком і вимога про сплату 18 000 грн, які, до того ж, сплачені банком на рахунок третьої особи, є нікчемною. Отже, загальне тіло кредиту становить не більше 75 000 грн (93 000 грн 18 000 грн). Крім того, вказує, що нарахування комісії здійснювалось за послуги, які фактично не надавались, при цьому, положення спірного кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено ч.1 ст.53 Закону України Про банки і банківську діяльність, ч.4 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

04 серпня 2021 року на адресу суду від представника ТОВ Фінансова Компанія Кредит -Капітал - Малюги І.І. надійшла відповідь на відзив (на письмові заперечення на позовну заяву) в яких остання просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування відповіді на відзив зазначає, що меморіальний ордер існує лише в електронній формі, у зв`язку з чим надати суду його оригінал не є можливим, при цьому, надана позивачем роздруківка меморіального ордеру є належним, допустимим та достатнім доказом надання кредиту. Також вказує, що підписуючи договір, відповідачка свідомо обрала умови кредитування та була повідомлена про усі можливі ризики, умови кредитування, сукупну вартість кредиту, істотні умови договору, графіки здійснення платежів і погодилася з ними, про що свідчить її підпис у кредитному договорі.

16 вересня 2022 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про передачу справи на повторний авторозподіл у зв`язку з призовом головуючого у даній справі судді Сингаївського О.П. на військову службу під час мобілізації.

Розпорядженням керівника апарату Корольовського районного суду м.Житомира від 20 вересня 2022 року №210, призначено повторний авторозподіл судової справи №278/1711/18.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2022 головуючим у даній справі визначено суддю Корольовського районного суду м.Житомира Петровську М.В. та 21.09.2022 справу передано судді для розгляду.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира Петровської М.В. від 27 вересня 2022 року справу прийнято до провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та витребувано у позивача детальний розрахунок суми заборгованості за договором №R201.0046367 від 24.07.2014.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 28 жовтня 2022 року клопотання представника відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадженні з повідомленням сторін у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Кредит -Капітал до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 23 липня 2014 року ОСОБА_1 подала до ПАТ Банк Траст заяву - анкету для отримання споживчого кредиту на власні потреби, в якій своїм підписом підтвердила, що вона ознайомлена з основними умовами споживчого кредитування на власні потреби, його недоліками та перевагами.

23 липня 2014 року представником ПАТ Банк Траст під підпис вручено ОСОБА_1 пам`ятку клієнта про основні параметри споживчого кредитування, в якій містяться наступні відомості: назва кредитного продукту - Професіонал з оформленням добровільного страхування ; строк кредитування від 3 до 60 місяців; валюта кредиту - гривня; мінімальна сума кредиту - 15 315 UAN; максимальний розмір кредиту 97 500 UAN; процентна ставка, річна - 16,49 %; щомісячна комісія, від початкової суми кредиту - 2,21 %; метод нарахування процентів - нарахування процентів здійснюється в дату платежу і в останній робочий день місяця, методом нарахування факт/факт; щомісячна комісія банку - комісія за супроводження банком кредитної заборгованості здійснюється протягом всього строку дії кредитного договору, розраховується від суми кредиту та стягується щомісячно у складі чергового платежу; пеня за несвоєчасне погашення платежів по кредиту становить 0,3 процента від суми прострочених зобов`язань за кожний день прострочення та стягується кредитором на підставі договірного списання з поточного рахунку клієнта після повного погашення ним суми простроченої заборгованості.

Згідно наявного в матеріалах справи попереднього розпису сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту від 23 липня 2014 року, який є додатком до пам`ятки клієнта при отриманні кредиту та в якому наявний підпис ОСОБА_1 , передбачено наступне: сума кредиту - 93 000 грн; ціль кредиту - споживчі потреби; відсотки за кредитом - 16,49 %; комісія за обслуговування кредитної заборгованості, щомісяця - 2,21 %, дата отримання кредиту - 23 липня 2014 року; дата платежу по кредиту - 23 липня 2019 року; комісія за страховку - 0,4 %; страхування від нещасного випадку - 18 000,00 грн.

24 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ Банк Траст був укладений договір споживчого кредитування №R201.0046367 шляхом підписання заяви про надання кредиту на споживчі цілі, в якій міститься наступна інформація про кредит: сума кредиту - 93 000 грн; строк користування кредитом - 60 місяців; процентна ставка за кредитом, річних - 16,49 %; щомісячна комісія за супроводження кредиту - 2,21 %; дата платежів за кредитом - 18.

Крім того, у зазначеній вище заяві також вказано: клієнт розуміє та погоджується, що ця заява, тарифи РКО, умови, розпис сукупної вартості кредиту із зазначенням в ньому реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту і графік платежів є невід`ємною частиною договору; клієнт підтверджує одержання на руки примірника пам`ятки клієнта про основні умови споживчого кредитування, розпис сукупної вартості кредиту, заяви, умов, графіку платежів, тарифів РКО.

Підписані відповідачкою по справі ОСОБА_1 додатки №1 та №2 від 24 липня 2014 року до договору №R201.0046367 від 24 липня 2014 року, містять наступні відомості: cума і валюта кредиту - 93 000,00 грн; ціль кредиту - споживчі потреби; форма графіку кредиту - ануїтет; відсотки за кредитом - 16,49 %; комісія за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячна - 2,21 %; дата отримання кредиту - 24.07.2014; дата останнього платежу по кредиту - 17.07.2019 (із зазначенням щомісячних платежів та конкретної дати внесення); переплата - 185 115,08 грн; комісія за страховку - 0,4%; страховка - 18 000,00 грн.

24 липня 2014 року відповідачкою ОСОБА_1 були підписані тарифи R* ПАТ Банк Траст на розрахунково - касове обслуговування поточних рахунків фізичних осіб, відкритих при отриманні споживчого кредиту (додаток №3 до кредитного договору №R201.0046367 від 24.07.2014), якими, зокрема, передбачено нарахування пені за несвоєчасну сплату комісій за РКО в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

У відповідності до наявного в матеріалах справи меморіального ордеру №Loan-56146 від 24 липня 2014 року ПАТ Банк Траст перерахувало на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 93 000,00 грн, з призначенням платежу: перерахування коштів зг.кред.дог. №R201.0046367 від 24.07.2014 без ПДВ.

Згідно з наданим ПАТ Банк Траст розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №R201.0046367 від 24.07.2014 станом на 07.06.2018 становила 231 468,81 грн, в тому числі: 72 782,80 грн - заборгованість за кредитом; 6 208,00 грн - відсотки; 59 603,70 грн - комісія; 92 874,31 грн - пеня.

Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб Про початок процедури ліквідації ПАТ Банк Траст та делегування повноважень ліквідатора банку від 30 грудня 2016 року №3085 вирішено: припинити тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства Банк ТРАСТ; запроваджено процедуру ліквідації ПАТ Банк Траст строком на два роки з 30.12.2016 по 29.12.2018 включно.

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк Траст Кухарева В.В. Про припинення тимчасової адміністрації від 30 грудня 2016 року, з 30 грудня припинено тимчасову адміністрацію.

07 листопада 2019 року між Публічним акціонерним товариством Банк ТРАСТ, від мені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк Траст Кухарев Володимир Валентинович (далі - Банк), та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Кредит - Капітал, від імені якого діє Ломідзе Дмитро Вадимович (далі - новий кредитор), укладено договір №БТ-ПВ-11/19 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та заставодавців та поручителів та фізичних осіб, зазначених у додатку №1 до договору, зокрема до ОСОБА_1 за кредитним договором №R201.0046367.

Згідно інформаційного витягу з реєстру боржників до договору №БТ-ПВ-11/19 про відступлення прав вимоги та додатку №1 до договору №БТ-ПВ-11/19 від 07.11.2019, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №R201.0046367 від 24.07.2014 становить 168 280,98 грн, з яких: 72 782,80 грн - залишок по тілу кредиту; 95 498,18 грн - залишок по відсотках. Останній платіж по кредитному договору здійснено 23.01.2018 на суму 2 000,00 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам (нормативно-правові акти у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1 частини першої статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 72 782,80 грн.

Положеннями статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно наявних в матеріалах справи меморіального ордеру та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 за умовами договору №R201.0046367 від 24.07.2014 отримала в борг грошові кошти в розмірі 93 000,00 грн, та періодично здійснювала погашення заборгованості, а саме повернула заборгованість по тілу кредиту в загальному розмірі 20 217,20 грн, з урахуванням якої залишок заборгованості по тілу кредиту станом як на 07.06.2018, так і станом на дату подання уточненої позовної заяви становив 72 782,80 грн.

Суд не приймає до уваги аргумент відповідачки щодо того, що меморіальний ордер є неналежним доказом отримання нею грошових коштів, оскільки вказаний вище документ складений з дотриманням вимог Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21.01.2004 №22 (яка була чинна на момент укладення спірного договору). Крім того, відповідачка не заперечувала сам факт отримання нею коштів за споживчим кредитом, зауважуючи, що кошти були отримані в меншому розмірі, ніж 93 000 грн (письмові заперечення від 19.05.2021), що, натомість, не підтверджено жодними доказами.

Суд зазначає, що між сторонами по справі було досягнуто згоди, зокрема, щодо наданої та отриманої суми кредиту в розмірі 93 000 грн, що підтверджується заявою про надання кредиту на споживчі цілі, додатками 1 та 2 до договору №R201.0046367 від 24.07.2014, в яких містяться підписи ОСОБА_1 , меморіальним ордером, при цьому, доказів зворотнього в ході розгляду справи відповідачкою та її представником суду надано не було.

З огляду на вищевикладене, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Кредит-Капітал не повернуті, а також беручи до уваги вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

При цьому, посилання відповідачки ОСОБА_1 на встановлення банком вимоги про сплату страхового платежу в розмірі 18 000 грн при укладенні договору споживчого кредиту №R201.0046367 від 24.07.2014 є необгрунтованим, оскільки така умова видачі кредитних коштів та безпосередньо укладення договору відсутня в погоджених умовах заяви про надання споживчого кредиту (№R201.0046367 від 24.07.2014).

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір залишку неповерненого тіла кредиту, суд зазначає, що із першочергового розрахунку заборгованості видно, що банком була нарахована комісія по кредитному договору №R201.0046367 від 24.07.2014 в сумі 59 603,70 грн та така сплачена відповідачкою (останній платіж травень-червень 2016 року в сумі 1 396,20 грн) в загальній сумі 36 995,40 грн.

Як вже зазначено судом, пунктом 2.6 кредитного договору №R201.0046367 від 24.07.2014 визначено щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 2,21% (у додатку № 2 до договору вказана як щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості), яка у грошовому виразі складає по 2 055,30 грн щомісяця із кінцевим терміном сплати (дата внесення останнього платежу) 17.07.2019.

Проте, нарахування комісії за супроводження кредиту не відповідає приписам законодавства України.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України "Про захист прав споживачів".

Так, відповідно до положень ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції від 02.12.2012, яка діяла станом на момент укладення договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно з абзацом другим та третім частини четвертої ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції від 02.12.2012), cпоживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою та восьмою статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції від 02.12.2012) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно з положеннями статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (яка була чинною на момент укладення договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо)

У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, є незаконним.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 9 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зроблено висновок, що: «Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, такі умови договору порушують публічний порядок».

Таким чином, послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин.

Виходячи із принципів справедливості та добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги заборонено нормативно-правовими актами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Також Велика Палата Верховного Суду у п.33.5 постанови від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19 зазначила, що: «…Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обгрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.»

Застосовуючи наведені праві позиції у даній справі, суд зазначає, що положення кредитного договору №R201.0046367 від 24.07.2014, передбачене пунктом 2.6, яким разом з додатками № 1 та № 2 до договору, визначено щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 2,21% суперечить положенням статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемним з моменту укладення договору.

З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цьому рішенні висновки щодо нікчемності пункту 2.6 кредитного договору, суд, в порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину (абз.2 ч.5 ст.216 ЦК України), зараховує сплачену відповідачкою щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 36 995,40 грн в рахунок сплати заборгованості за тілом кредиту, оскільки така комісія протиправно була нарахована банком, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту з 72 782,80 грн до 35 787,40 грн (72 782,80 грн -36 995,40 грн).

Що стосується стягнення 95 498,18 грн - залишку по відсотках, суд зазначає наступне.

Як вбачається із первісного позову та додатків до нього, сума заборгованості по кредитному договору №R201.0046367 від 24 липня 2014 року станом на 07.06.2018 складалася із: заборгованості по кредиту -72 782,80 грн; за відсотками- 6 208 грн; комісія - 59 603,70 грн; пеня - 92 874, 31 грн.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира Петровської М.В. від 27 вересня 2022 року витребувано у позивача детальний розрахунок суми заборгованості за договором №R201.0046367 від 24.07.2014 (враховуючи, що сума заборгованості внаслідок подання уточненого позову змінилась).

На виконання вказаної ухвали Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Кредит-Капітал подано копію запиту, адресовану Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тобто вимоги ухвали суду не виконано.

Станом на момент прийняття рішення у даній справі жодних документів, які б підтверджували наявність заборгованості за відсотками саме в сумі 95 498,18 грн як такої, в тому числі детального розрахунку такої суми, з якого можливо було б встановити походження такої суми, враховуючи, що станом на 07.06.2018 ця заборгованість складалася, в тому числі, з відсотків в сумі 6 208 грн, комісії в сумі 59 603,70 грн (положення пункту 2.6 договору щодо нарахування якої визнано цим рішенням нікчемним), пені в сумі 92 874, 31 грн, - суду не надано. Необхідно відзначити, що заборгованості по відсоткам у сумі 95 498,18 грн на момент подання першочергового позову не існувало.

При цьому, інформаційний витяг з реєстру боржників до договору №БТ-ПВ-11/19 про відступлення прав вимоги та додаток №1 до договору №БТ-ПВ-11/19 від 07.11.2019, сам по собі не свідчить про наявність заборгованості по відсоткам в розмірі 95 498,18 грн.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження наявності заборгованості по відсоткам в розмірі 95 498,18 грн, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Щодо доводів ОСОБА_1 , що банк не виконав вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та не направив їй вимогу про дострокове повернення простроченої заборгованості по кредиту, у зв`язку із чим не набув права на дострокового повернення кредитних коштів, в той час як строк виконання кредитного зобов`язання встановлено договором до 17.07.2019, то суд зазначає таке.

Публічне акціонерне товариство Банк Траст звернулось до суду із цим позовом 18.06.2018, натомість заборгованість була нарахована станом на 07.06.2018.

Абзацем 6 частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, яка діяла до 09.06.2017 включно, було передбачено, що якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Законом України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15.11.2016, який набув чинності 10.06.2017, було внесено зміни до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та її текст викладено в наступній редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування"».

Таким чином, станом 01.01.2018 та червень 2018 року (звернення до суду із позовом), частина 10 статті 11 вже не діяла, а отже у банку були відсутні підстави враховувати вимоги вказаної статті з 10.06.2017.

Крім того, додатково слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року в справі № 521/21255/13-ц виснувала, що направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту (в порядку ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» - прим.суду) стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту.

Отже, посилання відповідачки на відсутність права у банку на дострокове стягнення кредитних коштів внаслідок ненаправлення вимоги про повернення кредиту є необгрунтованим.

Суд не досліджує інші аргументи відповідачки, якими заперечується наявність заборгованості по кредиту, оскільки вони не впливають на наведені висновки суду.

Враховуючи вищевикладене, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, становить 35 787,40 грн по тілу кредита, у зв`язку із чим позовні вимоги (з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог) підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Кредит-Капітал підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 536,81 грн (35 787,40 грн /168 280,98 грн х 2 524,21 грн (сума сплаченого судового збору), решта суми в розмірі 947,82 грн (3 472,03 грн - 2 524,21 грн) - підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Керуючись статтями 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

ухвалив:

Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Кредит-Капітал (79018, м.Львів, вул.Смаль - Стоцького, 1, корпус 28, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Кредит-Капітал заборгованість за договором №R201.0046367 від 24 липня 2014 року в розмірі 35 787,40 грн (тридцять п`ять тисяч сімсот вісімдесят сім грн 40 коп.).

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Кредит-Капітал 536,81 грн (п`ятсот тридцять шість грн 81 коп.) судових витрат по сплаті судового збору.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Кредит-Капітал з державного бюджету 947,82 грн (дев`ятсот сорок сім гривень вісімдесят дві копійки) судових витрат по сплаті судового збору, сплачених згідно платіжного доручення №124656 від 12 червня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 12 квітня 2023 року.

Головуючий суддя М. В. Петровська