ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/3827/20 Номер провадження 22-ц/814/1332/23Головуючий у 1-й інстанції Хайкін В.М. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» , третя особа: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , завданих внаслідок залиття приміщення

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,завданих внаслідок залиття та з урахуванням уточнень просив суд:

- стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,КП «Харківські теплові мережі», Комунального підприємства «Жилкомсервіс» на користь позивача матеріальну шкоду 37 224,00 грн., моральну шкоду 30 000,00грн.,витрати пов`язані із залученням спеціаліста для проведення оціночних робіт у розмірі 2 000,00грн. та судові витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу № Н2-249від 23.12.1998 року .

У період часу 22 та 23 липня 2019 року його квартиру було в черговий раз затоплено з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 .

Відповідач 01.06.09.16 року по 09.09.19 року був власником квартири АДРЕСА_3 ,яка знаходиться поверхом вище. 23.07.2019 року через залиття квартири мешканцями поверхом вище розташованої квартири, шкода була нанесена не тільки в санвузлах, а й по всій квартирі, що призвело до замикання електропроводки, замокання, здуття і розшарування меблів, підлоги, деформації стелі. Така значна шкода була заподіяна майну не тільки внаслідок неякісного проведення ремонту мешканцями квартири АДРЕСА_2 ,а ще й через їх поведінку. Мешканці квартири АДРЕСА_2 відмовились відшкодовувати заподіяну ними шкоду,домовитися з ними шляхом діалогу не вдалося.

Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку від 03.10.19 року, завданого в результаті залиття квартири відповідачами, матеріальний збиток становить 37 224 грн. Враховуючи розміри завданої шкоди, витрачені сили, нерви та час на розшукування власника квартири, звернення в поліцію з цього приводу, на пошук адвоката, на пошук фахівця-оцінювача, пошук майстрів для відновлення стану квартири. позивач оцінив свої моральні страждання у 30 000 грн. Просив суд позов задовольнити.

Від представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 адвоката Світличної Я. О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого сторона відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову. Позивач не визначив та не обґрунтував розміру грошового відшкодування моральної шкоди та не надав жодних доказів, які б свідчили про протиправність дій відповідачів та існування причинного зв`язку між діями та будь-якими наслідками.

Від відповідача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до суду також надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 з огляду на те, що КП «Харківські теплові мережі» не є управителем ані житлового будинку по АДРЕСА_4 , ані будь-якого іншого будинку в м. Харкові. Виходячи із суті позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» не є належним відповідачем по справі, так як не є управителем будинку. Мешканцями було здійснено самовільне перепланування трубопроводу, про що було складено відповідний акт балансоутримувачем будинку КП «Жилкомсервіс» та саме цими діями завдано матеріальної шкоди позивачу. Позивачем не доведено, яке невиконання чи неналежне виконання обов`язку саме КП «Харківські теплові мережі», як виконавця послуг з теплопостачання, призвело до залиття його квартири, так ним не доведено правомірності позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.

Від відповідача Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до суду надійшов відзив на позовну заяву,згідно якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. КП «Жилкомсервіс» не може бути належним відповідачем у даній справі,а позивачем наразі не доведено належними та допустимими доказами протиправної поведінки КП «Жилкомсервіс»,як обов`язкової ознаки цивільного правопорушення,що є підставою для відшкодування завданої шкоди. Надані позивачем Акт-1та Акт-2 не відповідають вимогам,викладеним у правилах та роз`ясненнях Міністерства з питань ЖКГ,а отже не можуть бути належними та допустимими доказами у справі. Звіт містить суперечливі відомості,а тому також не може бути використаний як належний та допустимий доказ у даній справі. Внаслідок відсутності порушення з боку КП «Жилкомсервіс» прав позивача, вбачається, що позивачу не була завдана моральна шкода.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 вересня 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок залиття задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 , спричинену матеріальну шкоду у розмірі 37 224 (тридцять сім тисяч двісті двадцять чотири) грн. 00 коп., а також спричинену моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., а всього стягнуто 47 224 (сорок сім тисяч двісті двадцять чотири) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 , витрати на проведення оцінки у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., а всього стягнуто 2 840 (дві тисячі вісімсот сорок) грн. 80 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційному порядку рішення оскаржила ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 .. Скарга мотивована тим, що попри посилання суду першої інстанції на обов`язок ОСОБА_2 відшкодувати шкоду позивачу, суд не зважав на відсутність доведеності того факту , що шкода завдана саме з вини ОСОБА_2 .

Також, апелянт вказує, що її вину встановлено на підставі акту КП «Жилкомсервіс» , в той час як з відповіді КП «Жилкомсервіс» вбачається , що вони взагалі не мають прав та повноважень встановлювати такі обставини.

В обґрунтування скарги апелянт також посилалася на те, що суд безпідставно сприйняв доведеними завдання позивачу моральної шкоди адже причина , наслідок та причинно-наслідковий зв`язок лишаються недоведеними.

Представник апелянта ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дзержинського районного суду від 14 вересня 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_3 .

У лютому 2022 року до суду надійшли пояснення ОСОБА_3 у яких останній висловив свою незгоду з аргументами апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія судів , дослідивши докази наявні у матеріалах справи та переглянувши рішення суду першої інстанції в межах своїх повноважень врахувавши аргументи апеляційної скарги приходить до слідуючого висновку.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає, а отже апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі-продажу нерухомості №Н2-249 від 23.12.1998 року (а. с. 5).

23.07.2019 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_5 , що належить позивачу ОСОБА_3 , з вище розташованої квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із матеріалів справи встановлено , що факт залиття підтверджено актом обстеження, складеним 24.07.2019 року у складі комісії: начальника дільниці №10 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Чепела В. І., майстром дільниці №10 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Жук І. Н. Зокрема, із даного акту вбачається, що 23.07.2019 року о 11:41 год. за адресою АДРЕСА_4 , відбулося залиття гарячою водою квартири АДРЕСА_6 із вищерозташованої квартири по причині: мешканцем квартири АДРЕСА_2 здійснене перепланування кухні і ванної кімнати, а також сантехнічна розводка труб Х/В, Г/В і каналізації. Мешканцем проведена розводка труб Г/В з порушенням та неякісною зваркою (свищ) металевої труби з пластиковою, що призвело до затоплення квартири АДРЕСА_6 . В квартирі спостерігається здуття ламінату S=12 м2 (передпокій); у ванній кімнаті стала непридатною натяжна стеля S=6 м2; на момент обстеження у квартирі відсутнє освітлення по причині замикання електропроводки (а. с. 6).

Також матеріали справи містять акт обстеження від 08.08.2019 року, з якого вбачається що комісія у складі начальника дільниці №10 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Чепела В. І., інженера дільниці №10 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Козлова В. В., майстра Комунального підприємства «Харківводоканал» Коваль А. С., начальника 2-го теплового району КП «ХТМ» Рахмаїл О. І. провела комісійне обстеження за зверненням квартиронаймача кв. АДРЕСА_5 щодо питання залиття вищерозташованою квартирою АДРЕСА_2 . Виходом на місце 08.08.2019 року було встановлено, що 23.07.2019 року о 11:41 год. за адресою АДРЕСА_4 , відбулося залиття гарячою водою квартири АДРЕСА_6 із вищерозташованої квартири АДРЕСА_2 по причині: в квартирі АДРЕСА_2 стояк г/в виконаний із поліпропіленової труби Д40 по г-подібній зміщеній від стояка (раніше власником квартири АДРЕСА_2 самостійно була проведена заміна металевої труби на пластикову). З`єднання стояка г/в через перекриття в поверхом нижче розташовану квартиру АДРЕСА_6 виконано шляхом нарізання в міжповерховій плиті різьби в кв. АДРЕСА_2 на металевій ділянці стояка з його спуском в кв. АДРЕСА_6 . З`єднання виконано на відстані 10 см від рівня чорної підлоги в глибину плити перекриття. З`єднання металевої частини стояка з поліпропіленовою частиною проведено з використанням латунного кута 1 внутрішньої і зовнішньої різьби, на яку встановлена муфта з внутрішньою різьбою 40х1/4. Залиття сталося на різьбовому з`єднанні стояка в результаті тривалої експлуатації, а також при нарізуванні різьби на металі. В результаті залиття в квартирі АДРЕСА_6 маються сліди залиття: здуття ламінату S=12 м2 (передпокій); у ванній кімнаті стала непридатною натяжна стеля S=6 м2; на момент обстеження у квартирі АДРЕСА_6 відсутнє освітлення по причині замикання електропроводки; мешканцем кв. АДРЕСА_2 проведено перепланування сантехнічної розводки труб Г/В у ванній кімнаті (зміщені на 40 см. в кут кімнати) (а. с. 7).

У матеріалах справи також наявний акт обстеження від 03.08.2020 року, з якого вбачається що комісія у складі начальника дільниці №10 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Чепела В. І., інженера дільниці №10 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Козлова В. В., майстра дільниці №10 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Щербак О. А. провела комісійне обстеження за зверненням квартиронаймача кв. АДРЕСА_6 ОСОБА_3 житлового будинку АДРЕСА_4 щодо питання залиття вищерозташованою квартирою АДРЕСА_2 , за висновками якого 31.07.2020 року за адресою АДРЕСА_4 , відбулося залиття каналізацією із вищерозташованої квартири АДРЕСА_2 з причини засмічення труби каналізації у ванній кімнаті. Внаслідок залиття в квартирі АДРЕСА_6 маються сліди залиття: дерев`яні двері у ванну кімнату і туалет здулись, деформувались, погано закриваються; на момент обстеження у ванній кімнаті відсутнє освітлення по причині замикання електропроводки, залиття квартири АДРЕСА_6 із вищерозташованоої квартири відбувається неодноразово (раніше 23.07.2019 року) (а. с. 93).

Щодо вищевказаного акту, апелянт зазначає, що висновок суду про систематичність залиття є хибним. Проте колегія суддів погоджується із висновком районного суду, що наведений доказ хоч і не стосується спору , та наданий позивачем з метою доведення періодичності нанесення йому шкоди, при цьому збільшення розміру позовних вимог позивачем не заявлялось.

Тож відсутні підстави спростовувати чи надавати оцінку вказаному доказу.

Апелянт посилається на те, що КП «Жилкомсерві» не мають права та повноважень встановлювати наявність вини відповідача у залитті , а отже докази у вигляді актів КП «Жилкрмсервіс» є неприйнятними.

З цього приводу , колегія суддів зауважує, що Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Виходячи з викладеного, правильним є висновок суду першої інстанції, що вищевказані акти від 24.07.2019 року та 08.08.2019 року відповідають вимогам, викладеним у Правилах, в них зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, інші необхідні для такого документа реквізити. Тому ці акти є належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. Разом з тим, сам по собі акт є лише одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди і зазначені в ньому обставини відповідачем не спростовані, акт є первинним документом, який засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах.

Також судовим розглядом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_3 , станом на момент залиття, тобто 23.07.2019 року, була відповідач ОСОБА_2 , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу квартири, серія та номер 503, виданий 06.09.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Манерко Л. М. Однак, 09.09.2019 року відповідач ОСОБА_2 відчужила належну їй на праві приватної власності квартиру на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , яким належить по частини квартири на праві приватної спільної часткової власності, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №197332505 від 23.01.2020 року (а. с. 58-59).

Відтак, районним судом правильно встановлено що власником квартири АДРЕСА_3 , станом на момент залиття, тобто 23.07.2019 року, була лише відповідач ОСОБА_2 , а тому саме на неї, як на власника майна, покладено обов`язок утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб та обов`язок щодо відшкодування завданої майнової шкоди. Всі інші відповідачі ОСОБА_4 , Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», яких визначив позивач на свій розсуд, є неналежними, та на них не може бути покладено обов`язок відшкодування шкоди, так як шкоду спричинили не вони.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Щодо аргументів апелянта з приводу того, що викладені у висновку ФОП ОСОБА_7 факти не містять жодних доказів будь-яких понесених позивачем витрат, а також що висновок ґрунтується лише на технологічних нормах будівництва, у зв`язку із чим відповідач вважає , що ОСОБА_3 має намір зробити ремонт на кошти які просить суд стягнути з неї , а не відновити ремонт у квартирі , що був зіпсований внаслідок залиття.

Згідно частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі звітом фахівця-оцінювача ФОП ОСОБА_8 від 03.10.2019 року з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику майна, розташованого за адресою:, матеріальний (майновий) збиток, пошкодженого в результаті залиття майна ОСОБА_3 , квартири АДРЕСА_5 , станом на 03.10.2019 року становить з урахуванням ПДВ 37224, 00 грн. (а. с. 8-55).

Щодо посилань ОСОБА_2 на те , що висновок ФОП ОСОБА_8 не містить жодних чеків квитанцій договорів, які свідчили б про те , що в квартирі взагалі були наявні якісь надбання , яким завдано шкоду.

Факт наявності шкоди майну позивача підтверджується належними та допустимими доказами , завдання шкоди майну позивача відбулось внаслідок неправомірних дій відповідача. Тож, колегія суддів вважає, що аргументи апелянта , щодо відсутності доказів наявності майна якому завдано шкоди та відсутності доказів причинно-наслідкового зв`язку в її діях та події залиття квартири , не спростовують доказів що містяться у матеріалах справи , позивачем доведено та обґрунтовано розмір спричиненої майнової шкоди.

У свою чергу відповідачем , клопотання про проведення відповідних судових експертиз не заявлялось та не надавалось інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди.

Більше того, відповідачем не надано доказів, що свідчать про відсутність її вини у завданні такої шкоди, як і не спростовано розмір такої шкоди. Тож суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що вказані обставини є підставою для покладення на відповідача, власника квартири з якої відбулося залиття, обов`язку з відшкодування шкоди, оскільки власність зобов`язує (статті 319 ЦК України).

Щодо посилань апелянта на висновок за результатами експертного будівельно-технічного дослідження №16761, складеного 14.08.2019 року експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Колегія суддів також критично ставиться до вказаного висновку , адже в акті обстеження від 08.08.2019 року № 316/19 вказано, що залиття відбулось на різьбовому з`єднанні стояку в результаті довготривалої експлуатації а також у зв`язку із нарізанням різьби на металі, проте акт не містить посилань , що свищ утворився саме на трубі ПВХ. А висновок вищезазначеної експертизи дав відповідь по питанню , чи місце протікання розташовано на ділянці труби з ПВХ. Також, колегія вважає вірним висновок , щодо відхилення експертного висновку у зв`язку із тим , що питання відповідності фактичного планування приміщення ванної кімнати тому, яке зазначено у технічному паспорті не має значення у даній конкретній справі. Питання про планування ванної кімнати не сприяє з`ясуванню причини залиття, адже причиною залиття відповідно до актів стало саме перепланування труб у ванній кімнаті, а не перепланування ванної кімнати. Натомість питання , чи мав місце факт перепланування сантехнічної розводки труб у ванній кімнаті експертом не вирішувалось.

Відтак, колегія суддів вважає обгрунтованим твердження суду першої інстанції про доведеність обставин , що свідчать про наявність вини ОСОБА_2 , а отже остання на підставі статей 22, 23, 386, 1166, 1167, 1192 Цивільного кодексу України, має відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, спричинену залиттям, оскільки не довела, що шкода завдана не з її вини.

Також ОСОБА_2 у апеляційній скарзі вказувала , що не згодна із стягненням моральної шкоди, адже для доведення факту заподіяння такої шкоди за законом необхідні три критерії : причина, наслідок та причинно-наслідковий зв`язок.

У відповідності із частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом першої інстанції з урахуванням доказів по справі здійснено вірний висновок, що позивачеві, квартиру якого заливало декілька разів гарячою водою, були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, змусило звертатись до фахівців, які встановлювали причини залиття та розмір матеріального збитку, до фахівців, які надавали правничу допомогу, та врешті решт звертатися до суду, тобто були спричинені певні незручності. У зв`язку із чим враховуючи вимушеність змін у житті позивача, тривале знаходження в стані стресу, зниження якості проживання, небажання відповідача добровільно відшкодувати завдану шкоду, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, районний суд правильно визначив, що в рахунок відшкодування моральної шкоди достатнім і необхідним буде стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо необгрунтовангості рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 вересня 2021року , та приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ІІПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 вересня 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов