Справа № 201/1807/23
Провадження 2/201/1279/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Онкологічний диспансер м. Маріуполь» про стягнення невиплаченої заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 14 лютого 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Онкологічний диспансер м. Маріуполь» про стягнення невиплаченої заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04 серпня 2003 року згідно наказу № 64-к від 01 серпня 2003 року її було прийнято на посаду заступника головного бухгалтера у КНП «Онкологічний диспансер м. Маріуполь» де вона працює і на даний час. Згідно наказу № 29 від 28 лютого 2022 року підприємство знаходиться у простої у зв`язку з воєнним станом. 28 липня 2022 року позивачу із офіційних джерел стало відомо, що було внесено зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо керівника КНП «Онкологічний диспансер м. Маріуполь» - замість ОСОБА_2 вказано ОСОБА_3 . Новий керівник в месенджері Viber в загальній групі працівників диспансеру повідомив про намір відкриття нового місця локації диспансеру в м. Києві, не повідомивши про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених ч. 3 ст. 32 та ст. 103 КЗпП України, не пізніш як до запровадження таких умов. У зв`язку з цим позивачкою було подано заяву на ім`я нового керівника про готовність приступити до роботи та повідомлено кількість складу родини, вказано своє місце знаходження, зазначено потреби у житлі на новій місцевості та у фінансовій допомозі для переїзду, її контакти зв`язку. ОСОБА_3 повідомила, що кожен працівник повинен переїхати та орендувати житло самостійно за власні кошти, компенсувати дані витрати керівник диспансеру не збирається. У зв`язку з тим, що позивачка з родиною знаходиться у м. Дніпрі, вона б могла виконувати свої посадові обов`язки заступника головного бухгалтера дистанційно, але в даній роботі їй було відмовлено. Позивачка зазначає, що починаючи з 01 вересня 2022 року по теперішній час відповідач не виплачує їй заробітну плату, з невідомих причин. ОСОБА_1 вважає такі дії відповідача незаконними та просить стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату за період з 01 вересня 2022 року по 31 січня 2023 року у розмірі 187 243,47 грн.

16 березня 2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування поданого відзиву, представник відповідача зазначив, що станом на 04 серпня 2003 року не існувало підприємства з назвою «КНП «Онкологічний диспансер м. Маріуполь». Ні наказ № 64-к від 01 серпня 2003 року, на який посилається позивач, ні сторінки її трудової книжки, не підтверджують той факт, що ОСОБА_1 04 серпня 2003 року прийняли на роботу саме у КНП «Онкологічний диспансер м. Маріуполь». Крім того, у КНП «Онкологічний диспансер м. Маріуполь» відсутні підстави для виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01 вересня 2022 року по теперішній час, оскільки згідно наказом № 12/08-к від 22 серпня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору з працівниками», дія трудового договору з ОСОБА_1 була призупинена з 22 серпня 2022 року до відновлення можливості виконувати роботи, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану. Також, пакет документів, доданий позивачем до позовної заяви, не містить довідку про заробітну плату, на підставі якої було розраховано заборгованість по заробітній платі. У той же час, до позовної заяви додано копію довідки про доходи № 49 від 20 липня 2022 року, яка підписана директором підприємства Волошиним С. та самим позивачем ОСОБА_4 (заступником головного бухгалтера). Але, згідно з розпорядженням Голови ОДА начальника обласної Військової адміністрації Кириленка П. № 58/7-22-рк від 04 липня 2022 року, у зв`язку з відсутністю інформації про місце перебування директора КНП «Онкологічний диспансер м. Маріуполь» Волошина С.П. та причини відсутності його на роботі, виконання обов`язків директора КНП «Онкологічний диспансер м. Маріуполь» було покладено на ОСОБА_3 . Таким чином, позивачем використано документ, законність якого є сумнівною, оскільки від підписаний, по-перше, особою, яка вже не виконувала обов`язки директора КНП «Онкологічний диспансер м. Маріуполь» та безпосередньо позивачкою, тобто зацікавленою особою та незрозуміло на підставі яких саме документів, оскільки в результаті бойових дій, які мали місце в м. Маріуполі, споруду диспансеру було частково зруйновано, документи та інше майно підприємства знищено.

27 березня 2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій остання заперечувала проти обставин, викладених у відзиві, та зазначила, що після прийняття на роботу 04 серпня 2003 року назва підприємства мінялась декілька разів, але незмінна. З наказом № 12/08-к від 22 серпня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору з працівниками» позивач ознайомилась тільки 13 березня 2023 року (коли отримала відзив). Довідка про доходи № 49 від 20 липня 2022 року підписана позивачем, так як вона має право підпису. Стосовно підпису директора він виконував свої обов`язки. Також позивачка повідомила, що 15 березня 2023 року вона отримала частину заробітної плати, у сумі 10 375,96 грн., що на її думку означає, що «припинення дії трудового договору» з нею не було.

30 березня 2023 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому останній не погодився із твердженням позивачка щодо її необізнаності про існування наказу № 12/08-к від 22 серпня 2022 року. Відповідач вважає дане твердження позивача хибним та таким, що не відповідає фактичним обставинам з таких підстав. Так, даним наказом була призупинена дія трудового договору з 22 серпня 2022 року до відновлення можливості виконування роботи, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану. Відповідач звертає увагу суду на те, що позивач повідомлявся про призупинення дії трудового договору шляхом телефонного зв`язку, що відповідає приписам спеціального Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». До того ж, якщо б навіть і припустити, що позивач не була повідомлена про існування та дію даного наказу, і як стверджує, дізналась про нього 13 березня 2023 року, не є зрозумілими підстави звернення позивача до суду зі стягненням заборгованості із заробітної плати майже через півроку після призупинення такої сплати. На думку відповідача, метою таких дій позивача є неправомірне отримання грошових коштів від КНП «Онкологічний диспансер м. Маріуполь». Крім того, варто зазначити і про наявність загальної віртуальної групи працівників КНП «Онкологічний диспансер м. Маріуполь» у месенджері Viber мережі Інтернет. Інформація щодо призупинення дії трудових договорів була доведена до відома працівників також із застосуванням даного месенджера. Таким чином, на підставі ч. 4 ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відшкодування заробітної плати ОСОБА_1 за час призупинення дії трудового договору (тобто з 22.08.2022 по дату припинення або скасування воєнного стану) у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України, а не на КНП «Онкологічний диспансер м. Маріуполь». До того ж, Позивач хибно стверджує, що не отримувала відповіді на заяву щодо дистанційної роботи, так як відповідачем така відповідь надавалась. Також, відповідач зазначає, що 15 березня 2023 року позивачем дійсно отримано 10 375,96 грн на картковий рахунок. Дані кошти не є заробітною платою в розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», оскільки станом на дату перерахування коштів позивачеві, трудовий договір з нею призупинений. Вказані грошові кошти є компенсацією та фінансовою підтримкою держави працівників, які змушені були покинути свої домівки та робочі місця у зв`язку із збройною агресією ворога та в межах пакету Програми медичних гарантій «Забезпечення збереження кадрового потенціалу». Наказом КНП ««Онкологічний диспансер м. Маріуполь» від 14.03.2023 № 32/02-к вирішено провести компенсаційну виплату позивачу за період січень-лютий 2023року, яку і було проведено на картковий рахунок позивача у сумі 10 375,96 грн.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 14 лютого 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С.

Ухвалою судді від 15 лютого 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Онкологічний диспансер м. Маріуполь» про стягнення невиплаченої заробітної плати.

Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача надав суду заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 04 серпня 2003 року згідно наказу № 64-к від 01 серпня 2003 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду заступника головного бухгалтера по міському Онкодиспансеру м. Маріуполь.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та в подальшому продовжено - воєнний стан.

Загально відомим та таким, що не потребує доказування є той факт, що з 24 лютого 2022 року російська федерація здійснила повномасштабну збройну агресію по відношенню до України, а інфраструктура та житловий фонд міста Маріуполь зазнавали руйнувань внаслідок прямих ракетних ударів.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 14 травня 2022 року №92 було внесено зміни до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року №75 та затверджено перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових дій) або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 12 травня 2022 року. Так, зокрема, до вказаного переліку належить Маріупольська міська територіальна громада.

Згідно з розпорядженням Голови ОДА начальника обласної Військової адміністрації Кириленка П. № 58/7-22-рк від 04 липня 2022 року, у зв`язку з відсутністю інформації про місце перебування директора КНП «Онкологічний диспансер м. Маріуполь» Волошина С.П. та причини відсутності його на роботі, виконання обов`язків директора КНП «Онкологічний диспансер м. Маріуполь» було покладено на ОСОБА_3 .

В матеріалах справи наявна довідка про доходи №49 від 20 липня 2022 року, підписана директором КНП «Онкологічний диспансер м. Маріуполь» - Волошиним С. та заступником головного бухгалтера Герегієвою Н., яку суд не може взяти до уваги, оскільки вона підписана особою, яка вже не виконувала обов`язки директора КНП «Онкологічний диспансер м. Маріуполь» та безпосередньо позивачкою, тобто зацікавленою особою та незрозуміло на підставі яких саме документів, оскільки в результаті бойових дій, які мали місце в м. Маріуполі, споруду диспансеру було частково зруйновано, документи та інше майно підприємства знищено.

15 березня 2022 року був прийнятий Закон України № 2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», метою якого є врегулювання окремих питань трудових відносин між працівником та роботодавцем в умовах воєнного часу.

Керуючись положеннями ст. 13 згаданого Закону, відповідачем був виданий наказ № 12/08-к від 22 серпня 2022 року про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 до відновлення можливості виконувати роботи, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану.

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі Закон 2136-IX).

Статтею 1 Закону визначено, що він визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно ст. 13 вказаного Закону (у первинній редакції, яка діяла до 19.07.2022) призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

З 19 липня 2022 ст. 13 Закону 2136-IX викладено в новій (розширеній) редакції. Зокрема у ч. 1 даної статті дане більш розширене визначення поняттю призупинення дії трудового договору та вказано, що це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

У частині 2 даної статі вказано, що наказ про призупинення дії трудового договору повинен містити кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові інші персональні данні відповідних працівників.

Таким чином, законодавець прямо передбачив, що призупинення дії трудового договору може відбуватись не по відношенню до всього персоналу, а відносно конкретних працівників (наведених у відповідному переліку).

При цьому умовами такого призупинення на тлі російської військової агресії є неможливість надання та виконання певної роботи (в новій редакції ст. 13 Закону неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором).

Таким чином, суд вважає, що підставами для призупинення дії трудового договору відповідно до ст. 13 Закону 2136-IX може бути не лише абсолютна непрацездатність підприємства через його руйнування чи руйнування частини його інфраструктури, а й інші, викликані збройною агресією, фактичні та економічні чинники, які не дозволяють забезпечити працівника роботою, яку він виконував раніше, наприклад: скорочення замовлень чи обсягу послуг, які надаються підприємством, суттєве зниження доходів підприємства, неможливість виконання роботодавцем перед працівником зобов`язань з виплати заробітної плати та страхових внесків тощо.

При цьому саме на керівництво підприємства покладаються дискреційні повноваження щодо визначення переліку працівників з якими необхідно призупинити дії трудових договорів, з самостійним визначенням відповідних трудових критеріїв для цього (певні посади, що можуть бути незадіяні в умовах зміненої господарської діяльності; кваліфікація окремих працівників, наявність у них певних знань, навичок та умінь, допущення певними працівниками порушень трудового розпорядку тощо).

Також суд звертає увагу на те, що призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, а Законом визначено, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плату за період з 01 вересня 2022 року по 31 січня 2023 року у розмірі 187 243,47 грн відсутні.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-78, 80, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Онкологічний диспансер м. Маріуполь» про стягнення невиплаченої заробітної плати відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев