Справа № 450/1395/21 Провадження № 2/450/71/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Оленич О.І.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовною заявою представника позивача адвоката Квак Вадима Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Львівський державний нотаріальний архів про визнання недійсним свідоцтва права власності на спадщину за законом, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивач звернулася до суду з цивільним позовом до відповідача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2019, виданого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Леськів Галиною Михайлівною, спадкова справа №39/2018, відкрита після смерті ОСОБА_3 , зареєстроване в реєстрі за № 236, щодо визнання права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування будинку та господарських споруд, площею 0,25 га, кадастровий номер :03:001:0232, що знаходиться в с.Відники, Пустомитівського району Львівської області.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема на спірну земельну ділянку. За відповідачем було зареєстровано право власності на 1/2 частку спірної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2019, спадкова справа №39/2018. Дане свідоцтво вважає таким, що видане протиправно, оскільки відповідач подав заяву про прийняття спадщини з пропуском 6-ти місячного строку, передбаченого для прийняття спадщини; грубим порушенням прав її права є визнання за відповідачем права власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер :03:001:0232 для будівництва і обслуговування будинку та господарських споруд за адресою АДРЕСА_1 , на даний момент нумерація будинку змінена на АДРЕСА_2 . Зазначений будинок разом з господарськими спорудами належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 05.05.2004, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 07.06.2004; зазначений будинок був подарований їй матір`ю ОСОБА_3 . Ставши власником будинку, вона набула і права власності на земельну ділянку на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. А тому земельна ділянка, на якій знаходиться будинок і господарські споруди перейшов у її власність ще в 2004 при даруванні будинку. А тому виданим свідоцтвом про право на спадщину відповідачу було порушено її право.

Заперечуючи відзив відповідача на позовну заяву, представник позивача подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що відповідач ніколи не мав відношення до спірної земельної ділянки, позивачка постійно проживала з покійною ОСОБА_3 , доглядала матір та господарювала на спірній земельній ділянці. Будинок мати подарувала доньці. Площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських споруд є визначеною, а тому проведення експертизи для визначення такої є непотрібним. На спірній земельній ділянці розташовано будинок. Відповідач не мав права успадковувати її частину, оскільки така перейшла його довірительці разом з будинком і не може бути об`єктом спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Позиція відповідача: 09.06.2021 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому зазначається, що в серпні 2018 він подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері; він проживав разом з нею, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Оскільки в спадкодавця було двоє дітей, то все майно ділиться по 1/2 для кожного із спадкоємців. А тому він через нотаріуса оформив право власності за спадкуванням на 1/2 всього спадкового майна, він постійно приїдить у с.Відники, обробляє земельну ділянку. На час укладення договору дарування житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі №2727 від 07.06.2004, статтею 120 ЗК України передбачалось, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди, а тому відчуження об`єктів нерухомого майна на той час не зумовлювало автоматичного переходу права власності на земельну ділянку під цим нерухомим майном. Тому позивач продовжувала володіти присадибною ділянкою 0,2841 га і у 2010 оформила документи на право власності, розділивши цю ділянку на 2 частини: земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0341 га, кадастровий номер :03:001:0233, розташовану в с.Відники, Пустомитівського району Львівської області; земельну ділянку для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, кадастровий номер :03:001:0232, розташовану в с.Відники, Пустомитівського району Львівської області. Вважає такий розподіл площ невірним, оскільки житловий будинок площею 32,2 кв.м зі всіма допоміжними спорудами та подвір`ям розташований на площі 0,05 га, а решту площі займає город. Для визначення площі спірної ділянки необхідно провести експертизу, про яку має клопотати позивач, а враховуючи відсутність такого клопотання, просив у задоволенні позову відмовити.

У запереченні на відповідь на відзив, поданому 21.07.2021 відповідач підтвердив мотиви, викладені у відзиві та просив не брати такий до уваги та у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позиція третьої особи: пояснень на позовну заяву третя особа не надала та подала заяву про розгляд цивільної справи у відсутності представника третьої особи.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

23.04.2021 ухвала про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду; 04.06.2021 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 07.06.2021 ухвала про відкладення підготовчого судового засідання; 09.06.2021 відзив на позовну заяву; 09.07.2021 ухвала про відкладення підготовчого судового засідання; відповідь представника позивача на відзив; 21.07.2021 заперечення відповідача на відповідь на відзив; 26.10.2021 ухвала про витребування копії спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , 26.10.2021 ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду; 07.12.2021 ухвала про відкладення судового засідання; 20.12.2021 відповідь третьої особи прот надання копії спадкової справи; 28.02.2022 ухвала про відкладення розгляду справи; 20.04.2022 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 20.04.2022 ухвала про відкладення розгляду справи; 27.05.2022 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 30.05.2022 ухвала про відкладення розгляду справи; 26.09.2022 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 26.09.2022 ухвала про відкладення розгляду справи; 21.11.2022 ухвала про відкладення розгляду справи.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 прийняла в дар від ОСОБА_3 , належний останній житловий будинок АДРЕСА_1 , позначений в плані літерою А-1, та будівлі і споруди, позначені в технічній документації літерою Б-сарай, В-вбиральню, №1-ворота, №2-огорожу, №3-хвіртку, які знаходяться в с.Відники Пустомитівського району Львівської області. Житловий будинок складається з двох житлових кімнат, житловою площею 32,3 кв.м та кухні.

Як вбачається з довідки виконкому Звенигородської сільськох ради Пустомиітвського району Львівської області від 03.06.2020, ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_2 згідно погосподарських книг Звенигородської сільської ради за 2016-2020, даний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,25 га з кадастровим номером :03:001:0232.

З 01 січня 2004 року набув чинності ЦК України в редакції Закону України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі Закон № 435-IV), норми статті 377 якого в чинній редакції передбачають, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №689/26/17, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від них.

Наведений підхід підтверджується також і ретроспективним аналізом норм законодавства щодо переходу прав на земельну ділянку у випадку відчуження права власності на нерухоме майно. Радянське законодавство оперувало терміном «основні фонди». Термін «нерухомість» і класифікація майна на нерухоме та рухоме були відображені в Основах цивільного законодавства Союзу РСР і республік від 31 березня 1991 року (введених в дію з 1 січня 1992 року). Так, відповідно до частини другої статті 4 цих Основ майно поділяється на нерухоме та рухоме; до нерухомого майна належать земельні ділянки і «все, що міцно з ними зв`язано», як-от: будівлі, споруди тощо, а до рухомого належить майно, переміщення якого можливе без неспіврозмірної шкоди його призначенню.

Стаття 30 Земельного кодексу Української РСР (далі ЗК УРСР) (1991 року) в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду. Стаття 120 ЗК України (у чинній редакції), стаття 377 ЦК України (у чинній редакції) також передбачають припинення права власності чи користування земельною ділянкою та перехід такого права до особи, що набуває право власності на нерухоме майно. Щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.17), від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)).

Таким чином, оскільки позивач набула права власності на житловий будинок, що не заперечується відповідачем, вона набула і права власності на відповідну земельну ділянку.

Покликання відповідача на відсутність автоматичного переходу права власності на земельну ділянку або її частину при переході права власності на будівлю є безпідставним та не грунтується на вимогах законодавства.

Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номером якої :03:001:0232 для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд за адресою АДРЕСА_1 , на даний момент нумерація будинку змінена на №929 на час відкриття спадщини належала позивачці та була помилково включена до складу спадкової маси.

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2019 спадкоємцями майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_1 , 1950 року народження, яка зареєстрована в с.Відники, Пустомитівського району Львівської області 1/2 частка та її син ОСОБА_2 , 1951 року народження, який зареєстрований в АДРЕСА_3 1/2 частка. Спадщина, на яку у вказаних частках видано це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 0,2500 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована в с.Відники Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0232, що належала спадкодавиці на праві приватної власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №883344, виданого 24.12.2010 Управлінням Держкомзему у Пустомитівському районі Львівської області на підставі рішення виконкому Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 24.10.1996 за №155 і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:10:458:00361. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового майна видано ОСОБА_2 .

Спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст. 1301 Цивільного кодексу України виокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Так, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав.

Як зазначено у ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.

Оскільки свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на ст. ст. 203, 215-236 ЦК.

У законі міститься відкритий перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7).

Судом встановлено, що на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номером якої :03:001:0232 для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд за адресою с.Відники, Пустомитівського району Львівської області, на 1/2 частки якої видано відповідачу оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.02.2019, належала позивачці.

Таким чином, оскаржуваним свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видано відповідачу, порушено право власності позивачки на земельну ділянку, що є підставою для визнання такого свідоцтва недійсним.

А тому позовні вимоги слід задоволити та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.02.2019 щодо визнання права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування будинку та господарських споруд, площею 0,25 га кадастровий номер :03:001:0232, що знаходиться в с.Відники, Пустомитівського району Львівської області.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та підлягають стягненню з відповідача в користь позивачки.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст. 1301 ЦК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Львівський державний нотаріальний архів про визнання недійсним свідоцтва права власності на спадщину за законом задоволити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 7 лютого 2019 року, видане приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Леськів Галиною Михайлівною, спадкова справа №39/2018, відкрита після смерті ОСОБА_3 , зареєстроване в реєстрі за №236, щодо визнання права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування будинку та господарських споруд, площею 0,25 га кадастровий номер :03:001:0232, що знаходиться в с.Відники, Пустомитівського району Львівської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , 1950 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_3 .

Третя особа, що не заявляє самостійні вимоги: Львівський державний нотаріальний архів, , м.Львів, вуд. Здоров`я, 9А.

Повний текст рішення виготовлено 27.02.2023.

СуддяД. А. Кукса