справа № 357/1102/22
головуючий у суді І інстанції Ярмола О.Я.
провадження № 22-ц/824/1294/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.С.,

за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська лікарня № 1» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська лікарня № 1» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення позивача від роботи, поновлення допуску до роботи та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати наказ директора (головного лікаря) Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська лікарня № 1» (далі - КНП БМР «Білоцерківська лікарня № 1») Рогова А.В. № 35-К від 01 лютого 2022 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 сестру медичного блоку інтенсивної терапії спеціалізованого кардіологічного відділення з ліжками інтенсивної терапії, відсторонено від роботи з 01 лютого 2022 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати;

2) зобов`язати директора (головного лікаря) КНП БМР «Білоцерківська лікарня № 1»поновити на роботі ОСОБА_1 шляхом допуску її до роботи на посаді сестри медичного блоку інтенсивної терапії спеціалізованого кардіологічного відділення з ліжками інтенсивної терапії Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1»;

3) стягнути з КНП БМР «Білоцерківська лікарня № 1» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення 01 лютого 2022 року до часу фактичного виконання цього судового рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 05 липня 2004 року позивач працює на посаді сестри медичного блоку інтенсивної терапії спеціалізованого кардіологічного відділення з ліжками інтенсивної терапії в КНП БМР «Білоцерківська лікарня № 1». Наказом директора цієї медичної установи Рогова А.В. від 01 лютого 2022 року за № 35-к позивача відсторонено від роботи з 01 лютого 2022 року на час відсутності у неї щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати. Позивач вважає цей наказ протиправним, оскільки порядок встановлення відмови від здійснення обов`язкових профілактичних щеплень має відбуватися у встановленому законом порядку.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ від 01 лютого 2022 року № 35-К, виданий Роговим А.В. головним лікарем КНП БМР «Білоцерківська лікарня № 1» «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ».

Стягнуто з КНП БМР «Білоцерківська лікарня № 1» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення 01 лютого 2022 року до часу фактичного виконання цього судового рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, за виключенням періоду дії наказу про зупинення відсторонення працівників на час відсутності щеплення проти COVID-19 від 01 березня 2022 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць, тобто за лютий 2022 року.

Стягнуто з КНП БМР «Білоцерківська лікарня № 1»в дохід держави судовий збір в сумі 992 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством, а саме: у випадках, перелічених у статті 46 Кодексу законів про працю України або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом.

На час відсторонення позивача від роботи, Календар профілактичних щеплень в Україні, затверджений наказом МОЗ України від 16 вересня 2011 року № 595, як єдиний нормативно-правовий акт, який встановлює обов`язкові щеплення, серед переліку обов`язкових щеплень, які можуть бути введені за епідемічними показаннями, не передбачав щеплення від короновірусної хвороби.

Оскаржуваний наказ від 01 лютого 2022 року № 35-к про відсторонення позивача від виконання роботи не містить відомостей про медичний огляд позивача та відібране у неї лікарем відповідне письмове підтвердження. Медичне обстеження працівника та належно оформлена відмова позивача від щеплення роботодавцем не враховано, що є порушенням вимог частин 2, 6 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року № 1645-III.

Відповідач виніс наказ про відсторонення позивача на підставі усного повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, яке саме по собі не створює жодних юридичних наслідків та не засвідчує, у встановленому Законом порядку (процедурі), юридичного факту відмови чи ухилення позивача від обов`язкового профілактичного щеплення, а також факту ненадання ним медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я.

Розпорядження виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 10 січня 2022 року № 02Р «Про забезпечення протиепідемічних заходів запобігання виникненню і поширенню інфекційної хвороби COVID-19» не може слугувати підставою для відсторонення особи від роботи.

Відповідач 01 січня 2022 року видав наказ №72-К «Про зупинення дії наказу про відсторонення працівників на час відсутності щеплення проти COVID-19», та дозволив позивачу тимчасово приступити до роботи без відповідного щеплення від короновірусної хвороби.

Тому судом першої інстанції визнано позовну вимогу про зобов`язання відповідача допустити позивача до роботи, наразі, передчасною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки до початку розгляду цього спору, відповідач добровільно допустив позивача до виконання її трудових обов`язків,та спору з цього приводу не має.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, КНП БМР «Білоцерківська лікарня № 1» подало апеляційну скаргу, у якій просить: змінити рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 січня 2022 року та скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що оскаржуваний наказ від 01 лютого 2022 року за № 35-К був виданий на підставі наказу МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 року № 2153 зі змінами.

Указаним наказом МОЗ України, в редакції наказу за № 2664 від 30 листопада 2021 року «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» було доповнено: закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності.

Відповідно до Статуту КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1», відповідач є закладом охорони здоров`я, що засноване на комунальній власності територіальної громади міста Біла Церква.

Згідно з Розпорядженням керівника робіт з ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру регіонального рівня у зв`язку з епідемічною ситуацією на території Київської області, пов`язаної із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 «Про деякі питання діяльності спеціалізованих закладів охорони здоров`я для госпіталізації пацієнтів з коронавірусною хворобою COVID-19» від 14 грудня 2021 року КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» була включена до Переліку закладів охорони здоров`я другої хвилі, що підлягають частковому перепрофілюванню.

Питання про необхідність обов`язкової профілактичної вакцинації медичних працівників, які включені до складу Команд, залучених до процесу лікування хворих на COVID-19, постало дуже гостро, а тому був виданий наказ головного лікаря № 94 від 14 січня 2022 року про обов`язкове профілактичне щеплення працівників лікарні. Указаний наказ доведений до відома усіх відділень лікарні.

Лікарем епідеміологом лікарні було проведено роз`яснювальну роботу по всіх відділеннях лікарні та доведено до відома кожного працівника вимоги Закону та підстави допущення до роботи.

Позивач була ознайомлена про необхідність вакцинації, про підстави для допуску до роботи з 01 лютого 2022 року, але вирішила діяти у спосіб, щоб уникнути як залучення до роботи у складі команд, так і вакцинації, при цьому залишитися на роботі.

Позивач є медичним працівником комунального підприємства, не пройшла обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, не надала у відповідності до закону підстави відмови (у т.ч. протипоказань до вакцинації), хоч була повідомлена про наслідки такої відмови, керівник відповідача зобов`язаний був, відповідно до діючого законодавства відсторонити позивача від роботи.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відзив обґрунтовано тим, що відповідачем виконано добровільно оскаржуване рішення та виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 05 липня 2004 року працює в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1», на посаді сестри медичного блоку інтенсивної терапії спеціалізованого кардіологічного відділення з ліжками інтенсивної терапії, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 7-8).

Наказом головного лікаря КНП БМР «Білоцерківська лікарня № 1»Рогова А.В. від 01 лютого 2022 року №35-к ОСОБА_1 , сестру медичного блоку інтенсивної терапії, відсторонено від роботи з 01 лютого 2022 року на час відсутності в неї щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати (а.с.10).

Правовою підставою такого відсторонення у наказі зазначено статтю 46 КЗпП України, наказ МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 та постанову Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236.

Позивач ознайомилася із змістом оскаржуваного наказу та зазначила про свою незгоду з ним - напис «Вважаю даний наказ незаконним, злочинним. Інформація щодо вакцинації є конфіденційною».

Наказом головного лікаря КНП БМР «Білоцерківська лікарня № 1»Рогова А.В. від 01 березня 2022 року у зв`язку з призупинення дії наказу МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 ОСОБА_1 допущено до виконання трудових обов`язків на посаді медичної сестри з 01 березня 2022 року до завершення воєнного стану (а.с. 35).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

Статтею 51 КЗпП України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини 1 статті 46 КЗпП відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення від роботи працівника роботодавцем можливе з підстав, передбачених законодавством, на вимогу третіх сторін та/або з власним рішенням.

При відстороненні працівника від роботи роботодавець повинен діяти: на підставі, у межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений законом; неупереджено, дотримуватись принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення: правова підстава для відсторонення від посади; наслідки відсторонення від посади для інших осіб. Відсторонення від роботи оформляється наказом (розпорядженням) роботодавця, з викладенням підстав та строків відсторонення.

Термін «законодавство» досить широко використовується у правовій системі, в основному в значенні сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин. Цей термін використовує і Конституція України (статті 9, 19, 118, пункт 12 розділу XV «Перехідні положення»). У законах залежно від важливості та специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших в обсяг поняття «законодавство» включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках - також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади.

Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України (рішення від 09 липня 1998 року № 12-рп/98) офіційно розтлумачив термін «законодавство». Так, Конституційний Суд України дійшов висновку, що термін «законодавство», який вживається в частині третій статті 21 КЗпП України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, потрібно розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

У рішенні № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року у справі № 1-14/2020(230/20) за конституційним поданням Верховного Суду Велика Палата Конституційного Суду України зазначила, що «обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України» (абзац другий пункту 3.2 мотивувальної частини).

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 4 ЦК України якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

Згідно з пунктами «б», «г» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Частиною 3 указаної статті визначено, що у разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями.

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153).

У редакції цього переліку, яка діяла станом на дату винесення наказу про відсторонення позивача від роботи - 01 лютого 2022 року, увійшли, зокрема, працівники закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності.

Враховуючи викладене, професія позивача, яка є сестрою медичного блоку інтенсивної терапії КНП БМР «Білоцерківська лікарня № 1», входить до переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

У кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести не вакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Указані висновки відповідають висновкам, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у вказаній справі встановлено, що позивач працювала у відповідача на посаді сестрою медичного блоку інтенсивної терапії спеціалізованого кардіологічного відділення.

Отже, за характером виконуваних обов`язків, які пов`язані з контактами з пацієнтами кардіологічного відділення КНП БМР «Білоцерківська лікарня № 1», позивач підлягала обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, оскільки представляла собою загрозу як не вакцинований працівник на роботі.

У цьому випадку втручання у права позивача у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.

У зв`язку з цим, безпідставним є посилання позивача на незаконність вимог роботодавця (відповідача) про надання нею документів про щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Відповідно до частини 6 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення; якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків.

Тобто для отримання профілактичного щеплення, у тому числі проти COVID-19, необхідна згода працівника, який отримав повну й об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього тощо.

Роботодавець має довести до відома працівника наслідки для виконання трудових обов`язків відмови чи ухилення працівника від обов`язкового профілактичного щеплення, а лікар - надати об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього для здоров`я та можливі поствакцинальні ускладнення.

Відмова поінформованого працівника від проведення обов`язкового профілактичного щеплення чи факт ухилення від останнього мають бути належно підтвердженими.

Однак, матеріали справи не містять жодного підтвердження відмови ОСОБА_1 від проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19: ані письмового підтвердження лікаря про відмову ОСОБА_1 від щеплення, ані письмової відмови ОСОБА_1 від щеплення.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що позивач відмовилася від обов`язкового профілактичного щеплення, тому відповідно до вимог частини 1 статті 81 ЦПК України, обов`язок доведення такої відмови покладений на відповідача.

Однак, відповідачем таких доказів до суду не надано, у зв`язку з чим правильним є висновок суду першої інстанції про те, що наказ № 35-к від 01 лютого 2022 року про відсторонення від роботи ОСОБА_1 є протиправним (незаконним).

З огляду на те, що наказом головного лікаря КНП БМР «Білоцерківська лікарня № 1» Рогова А.В. від 01 березня 2022 року у зв`язку з призупинення дії наказу МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 ОСОБА_1 допущено до виконання трудових обов`язків на посаді медичної сестри з 01 березня 2022 року до завершення воєнного стану, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання відповідача допустити позивача до виконання її трудових обов`язків.

Оскільки, вимога позивача про стягнення на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про скасування наказу про відсторонення від роботи, вона також підлягає до задоволення, як це правильно встановлено судом першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська лікарня № 1» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська