Справа № 159/1760/23
Провадження № 4-с/159/5/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Лесика В.О.,

за участю секретаря Спасюк К.В.,

начальника Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі - Ошурко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: в.о. начальника Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинській області ЗМУМЮ Ошурко Наталія Миколаївна, на дії та бездіяльність державного виконавця, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою в якій просить: визнати дії та бездіяльність в.о.начальника Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ошурко Наталії Миколаївни неправомірними та зобов`язати її вчиняти виконавчі дії, а саме зняти арешт з всього майна, в тому числі з житлового будинку та земельної ділянки, які знаходяться по АДРЕСА_1 , а також припинити відповідний запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження за номером №7771.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна, накладено арешт на все йому належне на праві приватної власності нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 . Обтяження зареєстровано 12.05.2004 року реєстратором Ковельської державної нотаріальної контори за № 7771. Звернувшись з письмовою заявою до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі з питанням про зняття арешту на вказане майно він отримав негативну відповідь проте, що інформація про стан виконання виконавчого документа відсутня, а також встановити при примусовому виконанні якого виконавчого документа було внесено вказані відомості про обтяження майна не можливо у зв`язку з тим, що у АСВК відсутні будь-які відомості за 2004 рік. Крім того, вказано також, що відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для зняття арешту немає. Вказує, що оскільки наявність арешту порушує його права, як власника майна на власний розсуд розпоряджатися та користуватися майном, яким він володіє, а тому він змушений звертатись з даною скаргою до суду.

Заявник будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявка суд не повідомив.

В ході розгляду поданої скарги, начальник відділу Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Ошурко Н.М., висловила думку про безпідставність скарги, пояснивши що виконавче провадження знищено, а тому невідомо з яких підстав та у якому виконавчому провадженні було накладено арешт. В тому числі не відомо чи саме виконавцем Ковельського ВДВС було вчинено таку дію.

Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до ч.1, п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження реєстратором 12.05.2004 року Ковельської державної нотаріальної контори на належне ОСОБА_1 , на праві приватної власності все нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 7771.

Згідно відповіді Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі у Волинській області від 08.03.2023 року вбачається, щовідповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для зняття арешту немає. Виконавчі документи, за якими було накладено арешт на належне нерухоме майно ОСОБА_1 , на виконанні у відділі не перебувають. Крім того, встановити при примусовому виконанні якого виконавчого документа було внесено вказані відомості про обтяження майна не можливо у зв`язку з тим, що у Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні будь-які відомості за 2004 рік. Зазначено також, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби за приватними виконавцями від 07.06.2017 №1829/5 (зі змінами) строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Повідомленням Ковельської державної нотаріальної контори від 03.03.2023 року доводиться, що накладення і зняття арешту не являється компетенцією нотаріусів.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звертаючись до державного виконавця із заявою про зняття арешту з майна не надав відповідних доказів, які б свідчили про наявність підстав для зняття арешту з майна, передбачених ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, у ході судового розгляду встановлено, що виконавчі провадження на підставі яких накладено арешт на майно ОСОБА_1 у відділі ДВС відсутні та органами державної виконавчої служби не проводяться виконавчі дії з примусового виконання виконавчих листів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання, змісту рішень виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби.

Разом з тим, ОСОБА_2 не надав доказів, які підтверджують про наявність виконавчого документа на підставі якого було відкрито виконавче провадження та накладено обтяження саме на час виконання судового рішення ухвалено відповідно до ЦПК України. Не надано суду і будь-яких доказів того, що дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено право ОСОБА_1 .

Отже, суд повно та всебічно встановивши обставини справи, врахувавши докази та доводи заявника приходить до висновку про те, що заявник не довів обґрунтованості вимог своєї скарги, а дії державного виконавця та прийнятті ним відповідали вимогам ЗУ «Про виконавче провадження».

За змістом ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, зважаючи на вищевказане, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 447, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд-

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: в.о. начальника Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинській області ЗМУМЮ Ошурко Наталія Миколаївна, на дії та бездіяльність державного виконавця, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала, що постановлена судом в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду безпосередньо протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано без її проголошення 12.04.2023 року.

Головуючий: В`ячеслав Лесик