Провадження № 2/752/1220/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 квітня 2023 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Гладибороди Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІ ЕС ДІ ЛАБ» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

у присутності:

позивача - не з`явилась

представника позивача - Лисенко Г.О. - адвокат (ордер серія АА №1203093 від 16.02.2022р.)

представника відповідача - Цирулевська М.В. - адвокат (ордер серія АА №1236571 від 15.09.2022р.) .

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з указаним позовом та просить визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «СІ ЕС ДІ ЛАБ» № 316-к/тр від 19.04.2021 року про звільнення, поновити позивача на посаді менеджера з персоналу відділу управління персоналом, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що перебувала із відповідачем у трудових відносинах з 09.09.2020 р., а саме виконувала обов`язки менеджера з персоналу у відділі управління персоналом. У подальшому позивача наказом № 316-к/тр від 19.04.2021 р. було звільнено з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не було враховано кваліфікацію та продуктивність праці позивача, а повідомлення про майбутнє вивільнення стосувалось виключно позивача, а інших працівників відділу не попереджали про майбутнє скорочення. Також відповідач запропонував вакантні посади один раз, за період з лютого по квітень позивачу не пропонувалось інших вакантних посад. Оскільки, за переконанням позивача, її звільнення відбулось в порушення закону, в порядку ст. 117 КЗпП України, просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та внаслідок порушення її трудових прав в порядку ст. 237-1 КЗпП України просила відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Ухвалою судді від 25.05.2021 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

28.08.2021 р. канцелярією суду зареєстровано відзив на позовну заяву, яким представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає позовну заяву необґрунтованою та такою що не відповідає дійсним обставинам справи. Зазначає, що 14.01.2021р. Протоколом № 1 засідання Комісії ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ» про визначення кількості працівників, які підлягають звільненню, та зазначення працівників, які мають пріоритет для залишення на займаній посаді, вирішувалось питання щодо визначення чисельності працівників у відділі управління персоналом та визначення працівників із обмеженнями на звільнення та переважного права залишення на роботі. Комісією було прийнято рішення про скорочення однієї посади (штатної одиниці) менеджера з персоналу. Так, при вирішенні питання про скорочення однієї штатної одиниці роботодавцем було здійснено перевірку кваліфікації та продуктивності праці. Було досліджено документи про освіту, документи про досвід роботи, проведено усний аудит по функціональним обов`язками посад менеджера з персоналу керівником відділу управління персоналом щодо продуктивності праці працівників, які займають дану посаду За результатами проведеного дослідження освітніх та кваліфікаційних документів та за результатами усного аудиту керівництво ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ» прийшло до висновку про необхідність скорочення посади менеджера з персоналу, яку займала ОСОБА_1 , оскільки остання мала недостатньо досвіду роботи на займаній посаді. Крім того, в ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ» з моменту попередження про майбутнє вивільнення були відсутні вакантні посади, які могли бути запропоновані позивачці, оскільки вони не відповідали спеціальності та кваліфікації ОСОБА_1 .

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, з викладених підстав, та просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом від 09.09.2020 р. № 1122-к/тр ОСОБА_1 була прийнята на посаду менеджера з персоналу до відділу управління персоналом з 10 вересня 2020 року, про що були внесені відомості до трудової книжки позивача відповідно.

Засіданням комісії ТОВ "СІ ЕС ДІ ЛАБ" 14 січня 2021 року про визначення працівників на звільнення та залишення на роботі (протокол № 1) встановлено, що чисельність працівників кадрової служби повинно складати дві штатні одиниці, однак, враховуючи складність роботи та перерозподіл функціональних обов`язків, є потреба у скорочені однієї штатної одиниці. Комісією визначено пріоритет залишення на посаді менеджера, а саме: менеджери з персоналу, які займаються пошуком кандидатів на роботу - дві штатних одиниці ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), що обґрунтовується комісією тим, що є досвід роботи в пошуку кандидатів, оперативно закривають відкриті вакансії, вміння знайти спільну мову з кандидатами, великі навички щодо викладення та донесення доступної інформації про Лабораторію, виконання функціональних обов`язків належно та якісно, плинність кадрів за спеціальністю (лікарі, сестра медична, молодший медичний персонал та інших спеціальностей) потребують багато часу на розгляд великої кількості резюме, проведення співсід, тощо; менеджер з персоналу -( ОСОБА_4 ), що обґрунтовується комісією тим, що досвід роботи у відділі кадрів становить 15 років, фахівець з поглибленими знаннями у веденні кадрової роботи та знання законодавства України, вища освіта за спеціальністю Правознавство та здобула кваліфікацію юриста (Університет імені Т. Шевченка), за період роботи проявила себе як відповідальна, старанна, порядна, акуратна та пунктуальна і має такі якості, як завзятість, витримку, вміння досягати цілей.

Комісією складений висновок про те, що підлягає скороченню посада - менеджер з персоналу, яку займає ОСОБА_1 , оскільки функціональні обов`язки по прийому та звільнення працівників здійснює менеджер з персоналу ОСОБА_4 ), по заповненню документів на прийом здійснюють менеджери, які займаються пошуком кандидатів ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ). Перевірка табеля відпрацьованого робочого часу здійснює ОСОБА_1 та бухгалтер по зарплаті, введення трудових книжок здійснює ОСОБА_1 , при цьому повторну перевірку трудових книжок здійснює ОСОБА_4 . Покласти більший перелік виконання функціональних обов`язків на ОСОБА_1 немає можливості, оскільки стаж роботі на посаді менеджера з персоналу становить лише 4 місяці.

З огляду на зазначене, суд вважає необґрунтованим твердження позивача про те, що відповідачем не перевірялась кваліфікація позивача, стаж роботи та її переважне право в залишенні на роботі, оскільки з протоколу № 1 засідання комісії ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ» від 14 січня 2021 року про визначення працівників на звільнення та залишення на роботі підтверджується, що було проведено порівняння переважного права залишення на роботі менеджерів: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , і встановлено, що перевагу в залишенні на роботі мають ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Отже, суд відхиляє доводи позивача про порушення відповідачем законодавства про працю в цій частині.

15 лютого 2021 року на засіданні комісії ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ» вирішувались питання щодо скорочення чисельності штату працівників у зв`язку із перерозподілом функціональних обов`язків та питання щодо повідомлення працівника, посада якого скорочується, про скорочення у штатному розписі та створення належних умов працівнику для подальшого працевлаштування.

За результатами засідання було постановлено: погодити Наказ про перерозподіл функціональних обов`язків від 15.02.2021 та про скорочення штату від 18.02.2021; повідомити за два місяці менеджера з персоналу ОСОБА_1 ,про скорочення з посади менеджера з персоналу. Враховуючи, що в ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ» на момент скорочення відсутні посади, виходячи з її професії, спеціальності, освіти та кваліфікації, що могли бути запропоновані ОСОБА_1 , запропонувати ОСОБА_1 для оперативного пошуку роботи скоротити робочий час з 8 годин до 2 годин, з режимом роботи з 09-00 до 11-00 зі збереженням повного окладу на період з 01.03.2021 по 18.04.2021 р.

Окремо слід відмітити, що саме роботодавець визначає доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Тому оскарження працівниками рішень про визначення структури підприємства чи установи, зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників не вважається належним способом захисту. Прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємства чи установи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.01.2020у справі №451/706/18.

18 лютого 2021 р. позивача було повідомлено про майбутнє вивільнення, також повідомлено позивачку про те, що в підприємстві відсутні вакантні посади, які могли б бути їй запропоновані, однак в разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії до закінчення двомісячного терміну, вона буде запропонована позивачу.

19 квітня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади менеджера з персоналу відділу управління персоналом з 20 квітня 2021 р. згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності працівників (наказ № 316-к/тр).

Разом із тим, позивач посилається на те, що в порушення ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, відповідачем не було запропоновано наявну на підприємстві роботу.

Однак у матеріалах справи наявне повідомлення про вільні вакансії від 12.03.2021 року, яким було запропоновано позивачу наступні вакансії: фахівець контролю якості обслуговування клієнтів; фахівець сервісу та розвитку мережі; касир; менеджер з маркетингу; менеджер по роботі з корпоративними клієнтами; комплектувальник; фахівець з питань територіального розвитку; архіваріус; кур`єр; оператор телекомунікаційних послуг.

Дане повідомлення позивачем не було підписано, про що був складений акт від 12.03.2021 р. про відмову в ознайомленні про вільні та запропоновані вакансії для працевлаштування.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що у відповідача протягом всього строку вивільнення позивача (лютий, березень, квітень 2021 року) були наявні вакантні посади, які могли бути запропонована позивачу, однак остання від запропонованих посад відмовилась.

Між тим, позивачка посилалась на те, що відповідач за штатним розкладом мав і інші вакантні посади, якій ОСОБА_1 не були запропоновані, в заперечення чого представник відповідача зазначала, що посади, на яких наголошувала позивачка, не відповідають її кваліфікації, досвіду роботи, а тому не могли бути останній запропоновані.

Разом із тим, будь-яких доказів про наявність на підприємстві вакантних посад, які за своєю освітою і кваліфікацією могла б займати позивач ОСОБА_1 , судом не отримано, тому суд дійшов висновку, що положення ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України під час звільнення позивача відповідачем були виконані належним чином.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 установлено, що зміною в організації виробництва і праці визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т. ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо. Така позиція викладена й у постанові ВС від 31 січня 2018 року у справі № 824/3229/14-а.

При розгляді спору про поновлення працівника на роботі суд зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), однак не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Власник або уповноважений ним орган на свій розсуд має право вирішувати питання про чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад.

Тобто, суд встановив, що у відповідача мало місце скорочення штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, внаслідок чого було скорочено посаду менеджера з персоналу відділу управління персоналом, яку обіймала позивач, останню в установленому законом порядку за два місяці було попереджено про наступне вивільнення, відповідачем 12.03.2021 р. було запропоновано позивачу вакантні посади із посад, які могла зайняти позивач, інших вакантних посад, які б відповідали кваліфікації позивача та були наявні у відповідача в судовому засіданні не встановлено, а тому суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, а тому оспорюваний наказ є законним і скасуванню не підлягає.

Щодо вимоги представника позивача про поновлення позивача на посаді інспектора з кадрів та стягнення середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу слід зазначити наступне.

За змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи той факт, що відповідачем була дотримана встановлена трудовим законодавством України процедура звільнення працівника, тому відсутні підстави для поновлення позивача на роботі. У зв`язку із цим відсутня і підстава для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка є похідними від вимог про поновлення на роботі.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки під час судового розгляду не встановлено порушень трудових прав позивача, а тому і вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Беручи до уваги викладене вище, суд вважає позов безпідставним, а тому у його задоволенні слід відмовити повністю.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 141, 247, 258, 259, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІ ЕС ДІ ЛАБ» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СІ ЕС ДІ ЛАБ» (, адреса: м. Київ, вул. Васильківська, буд. 45 ).

Повний текст складено та підписано 13.04.2023 р.

Суддя І.О. Ольшевська