КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Грегуль О.В.
Єдиний унікальний номер справи № 754/494/22
Апеляційне провадження № 22-з/824/443/2023
У Х В А Л А

11 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами заяву адвоката Бондар Інни Павлівни в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року, додаткове заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 вересня 2022 року та додаткову ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 листопада 2022 року у справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖК Лісова Казка» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, -

В с т а н о в и в :

У січні 2022 року ОСББ «ЖК Лісова Казка» звернулося до суду із вказаним позовом.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 вересня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «ЖК Лісова Казка» 4538,96 грн оплати внесків на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і внесків на забезпечення охорони багатоквартирного будинку, 2270 грн судового збору.

Додатковим заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 вересня 2022 року задоволено подане у даній справі клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «ЖК Лісова Казка» 6500 грн правничої допомоги.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Додатковою ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04 листопада 2022 року задоволено подане у даній справі клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «ЖК Лісова Казка» 2000 грн правничої допомоги.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями суду першої інстанції, ОСОБА_1 , подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року, додаткове заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 вересня 2022 року та додаткову ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 листопада 2022 року скасовано.

Ухвалено по справі нове судове рішення.

Позов ОСББ «ЖК Лісова Казка» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «ЖК Лісова Казка» заборгованість за внесками на забезпечення охорони багатоквартирного будинку за період з 20 вересня 2020 року по 02 грудня 2021 року у розмірі 575 гривень.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

На електронну адресу Київського апеляційного суду 21 березня 2023 року надійшла заява адвоката Бондар І.П. в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення. Заявниця просить суд ухвалити у справі додаткову постанову, якою стягнути з позивача на користь відповідачки 1370,35 грн судового збору та 7875 грн витрат на правову допомогу. Свою заяву мотивує тим, що в постанові Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, не враховано усі понесені відповідачкою витрати під час розгляду справи та не зобов`язано сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.

Заява адвоката Бондар І.П. в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення не підлягає задоволенню з таких підстав.

За правилами ч. 3-5 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 12 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім цього, пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-6 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Ухвалюючи постанову за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 та розподіляючи витрати, понесені сторонами під час розгляду справи, апеляційний суд врахував, що апеляційну скаргу відповідачки слід частково задовольнити та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Суд урахував наявні у матеріалах справи докази сплати сторонами судового збору, подані позивачем заяви про стягнення витрат на правову допомогу під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції та посилання відповідачки у апеляційній скарзі на очікуваний розмір понесених судових витрат.

У мотивувальній частині постанови апеляційний суд дійшов висновку, що, з огляду на передбачену законом можливість взаємного зарахування судових витрат, враховуючи складність справи, ціну позову, принципи співмірності та розумності судових витрат, відсоток задоволених позовних вимог, апеляційний суд вважає за можливе звільнити сторони від обов`язку по відшкодуванню судових витрат одна одній.

Отже, постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року було вирішене питання розподілу судових витрат.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому закон не встановлює імперативного обов`язку суду здійснювати розподіл витрат на правову допомогу, враховуючи виключно пропорцію задоволених вимог.

За таких обставин суд доходить висновку, що постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року було вирішене питання розподілу судових витрат між сторонами, тому підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.133, 137, 246, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

у х в а л и в :

Відмовити у задоволення заяви адвоката Бондар Інни Павлівни в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді