Ухвала

10 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 554/7176/21

провадження № 61-4458ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зогаля Олександра Миколайовича на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 05 квітня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання дій протиправними, зобов?язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») щодо передання недостовірних відомостей Товариству з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (далі - ТОВ «Українське бюро кредитних історій») для внесення інформації (запису) в його ( ОСОБА_1 ) кредитній історії про наявність кредитної заборгованості з червня 2020 року; визнати протиправним внесення ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформації (запису) в кредитній історії щодо наявності його ( ОСОБА_1 ) кредитної заборгованості перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»; зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» виключити з його ( ОСОБА_1 ) кредитної історії недостовірну інформацію (запис) щодо наявності кредитної заборгованості перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»; стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що його як споживача банківських послуг протиправно обмежено в користуванні банківськими послугами, зокрема послугою споживчого кредитування. 03 червня 2021 року йому стало відомо, що ТОВ «Українське бюро кредитних історій» внесло до власних реєстрів недостовірну інформацію ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про те, що з 07 червня 2020 року за ним рахується заборгованість з несплати кредиту. При цьому між ним і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відсутні будь-які правовідносини, між ними не укладалося жодних правочинів, він не давав дозволу вказаному товариству на обробку його персональних даних. 07 червня 2021 року він звернувся з письмовою заявою до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» щодо вилучення з кредитної історії всієї інформації щодо оформленого 07 червня 2020 року кредиту та заборгованості за ним. 05 липня 2021 року ТОВ «Українське бюро кредитних історій» надіслало йому лист, в якому зазначило, що воно не здійснило коригування інформації, оскільки на його запит ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» повідомило, що інформація за згаданим кредитом є коректною і виправленню не підлягає. Діями відповідачів йому спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що через внесення недостовірної інформації для нього настали негативні наслідки у вигляді наявності інформації про заборгованість за договором, який ним не укладався, що, у свою чергу, погіршило показники фінансової стабільності і спроможності. Через зазначені записи в кредитній історії він не може отримати кредит, що негативно вплинуло на його здоров`я та завдає йому моральних страждань.

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 05 квітня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зогаля О. М. залишено без задоволення, а рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 05 квітня 2022 року - без змін.

24 березня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Зогаль О. М. подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 05 квітня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2023 року (на час подання касаційної скарги) - 2 684 грн.

Предметом позову в цій справі є: визнання протиправними дій щодо передання інформації про наявність кредитної заборгованості; визнання протиправним внесення інформації (запису) в кредитній історії щодо наявності кредитної заборгованості; зобов`язання виключити з кредитної історії інформацію (запис) про наявність заборгованості; відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 250 = 671 000 грн).

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Посилання в касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17 не заслуговує на увагу з огляду на таке. У справі № 219/1704/17 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Фізична особа -відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. В зазначеній справі Верховний Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено існування між сторонами кредитних правовідносин за договором на умовах, зазначених в позові. Формуючи висновок щодо реалізації принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог, що є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України, Верховний Суд зазначив, що в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховуватися, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними в цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З урахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Тобто висновки суду у справі № 219/1704/17 здійснено в контексті оцінки поведінки та способу ведення справ позивачем у зазначеній справі як конкретним учасником судового процесу з певним зазначеним судом колом обов`язків, притаманних банку саме як позивачу у справі.

Натомість в цій справі відповідачами є фінансові установи, тоді як заявник є позивачем, на якого покладено обов`язок доведення суду обґрунтованості вимог пред`явленого позову.

Крім цього, посилання заявника на неврахування апеляційним судом висновків, викладених в постанові Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який у розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Виходячи із статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, ціну позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення апеляційним судом в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Зогаля О. М. про поновлення строку на касаційне оскарження.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Зогаля Олександра Миколайовича на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 05 квітня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання дій протиправними, зобов?язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко