Провадження № 22-ц/802/327/23 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Данилюк В. А.

з участю:

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника відповідача - Ніколайчука Т. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» про порушення прав споживача та зобов`язання вчинити дію, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830 затверджено «Правила надання послуги з постачання теплової енергії» та «Типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії», відповідно до обраної співвласниками багатоповерхових будинків моделі надання послуг. Однак, ДКП «Луцьктепло» не надіслало до даного часу їй проект договору для підписання, чим грубо порушило вимоги чинного законодавства та її законні права. При цьому, відповідач, починаючи з січня 2021 року, щомісячно включає в рахунок на оплату послуг плату за абонентське обслуговування, але проект «Договору про надання послуг з постачання теплової енергії» за адресою АДРЕСА_2 , для укладення їй так надіслано й не було. Натомість, ДКП «Луцьктепло» звернулось до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості за абонентське обслуговування опалення за 2021-2022 роки і рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.09.2022 року (справа № 161/7775/22) з неї стягнуто цю плату.

Враховуючи наведене, просить суд припинити дію, яка порушує норми права, гарантовані п. 2 ч. 2 ст. 8 та п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», шляхом зобов`язання ДКП «Луцьктепло" підготувати «Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії» на підставі «Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 року № 1022), та надіслати на її адресу два їх примірники, а також просила стягнути з ДКП «Луцьктепло» на свою користь моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 150000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ДКП «Луцьктепло» просив апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, покликаючись на законність та обґрунтованість рішення суду та безпідставність доводів апеляційної скарги.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, хоча у встановленому законом порядку була повідомлена про час та місце розгляду справи,про що в матеріалах справи є поштова розписка, а тому апеляційний суд розглянув справу у її відсутності, відповідно до вимог ст.372 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки співвласниками квартир будинку за адресою: АДРЕСА_3 , не було обрано у визначений строк жодної моделі договірних правовідносин, зі споживачами було укладено індивідуальні договори про надання комунальної послуги, що є публічними договорами приєднання. Тобто, як після оприлюднення у визначений законом спосіб тексту договору, так і до часу розгляду справи в суді, ОСОБА_1 не надсилала підприємству жодних заяв чи пропозицій, тому між позивачем ОСОБА_1 та ДКП «Луцьктепло» фактично укладено публічний договір приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії, який є чинним, а тому плата за абонентське обслуговування нараховується позивачу на підставі цього договору. Судом не встановлено порушень прав споживача в діях відповідача, тому в позові відмовлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

За матеріалами справи судом установлено, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 577-1 від 24 вересня 2013 року ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку. Вказане рішення розміщене на офіційному сайті Луцької міської ради. Крім того, на офіційному сайті ДКП «Луцьктепло» були опубліковані для ознайомлення тексти договорів, зокрема і Публічний договір приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії від 31 грудня 2020 року, який, як видно з його змісту, розроблений відповідачем на підставі типового договору про надання послуг з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії (а.с.26-31).

Даний договір є публічним договором приєднання та вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаного договору застосовуються до співвласників багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцем комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору, та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків.

В п.48 цього договору вказано, що його умови розміщуються на вебсайті виконавця і вважаються чинними, починаючи з 01 лютого 2021 року та діють до набрання чинності типовим публічним договором приєднання, що затверджується центральним органом державної виконавчої влади.

Пунктом 52 договору встановлено, що споживач може додатково в індивідуальному порядку подати виконавцю належним чином засвідчену заяву-договір про безумовне приєднання такого споживача до умов цього договору приєднання в цілому, із зазначенням у заяві конкретних характеристик об`єкта споживача. Така заява підлягає прийняттю та засвідченню уповноваженою особою виконавця (а.с.31).

Позивач ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надаються ДКП «Луцьктепло» за адресою: АДРЕСА_2 .

Як на підставу подання даного позову ОСОБА_1 вказує, що ДКП «Луцьктепло» не надіслало їй проект договору для підписання, але з 2021 року щомісячно включає в рахунок на оплату послуг плату за абонентське обслуговування, чим грубо порушило вимоги чинного законодавства та її законні права.

Проте, вимоги позивачки не ґрунтуються на законі з огляду на наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII .

В силу ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

За змістом ст.12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути їх виконавцем.

Відповідно до ст. 14 Закону за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме:

1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку;

2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою;

3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.

Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).

У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг.

Згідно з ч. 7 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

Частиною 5 статті 13 даного Закону встановлено, що в разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на власному вебсайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ДКП «Луцьктепло» надати їй проект договору для підписання відповідно до «Правил надання послуги з постачання теплової енергії» та «Типового договору про надання послуг з постачання теплової енергії», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830. Зазначала, що такими діями відповідача грубо порушено вимоги чинного законодавства та її законні права.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 10, частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто, внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається так як вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин.

Крім того, ч. 6 ст. 633 ЦК У передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Згідно з ч.1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

Із положень ст. 642 ЦК України слідує, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Системний аналіз викладеного дає підстави для висновку, що типовий індивідуальний договір між ДКП «Луцьктепло» та ОСОБА_1 є укладеним через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування відповідачем згідно з вимогами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між позивачем ОСОБА_1 та ДКП «Луцьктепло» фактично укладено публічний договір приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії, який є чинним та діє, і плата за абонентське обслуговування нараховується позивачу відповідно до цього договору.

Інших обов`язків підприємства щодо порядку укладення договору зі споживачем послуг з теплопостачання законом не передбачено.

Отже, посилання скаржника в апеляційній скарзі на необхідність зобов`язання відповідача направити їй 2 примірники індивідуального договору про надання комунальних послуг на споживання теплової енергії та води (гарячої) на типових умовах є необґрунтованими, оскільки після опублікування на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та виконавця послуги тексту договору (публічний договір) про надання ДКП "Луцьктепло", як виконавцем, послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, позивач вважається таким, що акцептував цей договір.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення відповідачем плати за абонентське обслуговування опалення з ОСОБА_1 , яке, на її думку, тягне за собою обов`язок відповідача виготовити та надіслати їй у паперовому вигляді примірники договору на надання послуги, слід зазначити таке.

Плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуг з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:

плати за послуги, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розділу, що розраховується виходячи з розміру затверджених уповноваженим органом тарифів та обсягу спожитих послуг або за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування, до встановлення вузла комерційного обліку;

плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України;

плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідних послуг, яка визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку (пункт 34).

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг або за індивідуальним договором з обслуговування внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Згідно п. 2 Постанови КМУ від 21 серпня 2019 року № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунок на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних або за індивідуальними договорами з обслуговування внутрішньо будинкових систем про надання комунальних послуг» плата за абонентське обслуговування (з урахуванням податку на додану вартість), визначена відповідно до планованих витрат виконавця (витрат, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, із здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води), не повинна перевищувати граничного розміру плати за абонентське обслуговування, визначеного відповідно до цієї постанови.

Плата за абонентське обслуговування включена до структур плати за індивідуальним договором про надання комунальних послуг і є обов`язковим платежем. Її розмір не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Отже, ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами порушення своїх прав та інтересів з боку відповідача, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість її позовних вимог.

Також не підлягає задоволенню вимога позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 150 000 грн, оскільки вона є похідною від основної вимоги та позивачем не доведено факт завдання їй такої шкоди та не встановлено факту неправомірних дій відповідача.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність судового рішення.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді