Постанова

Іменем України

10 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 127/31828/19

провадження № 61-10024св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особа, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Вінницької міської ради, орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 вересня 2022 рокуу складі колегії суддів: Якименко М. М., Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Вінницької міської ради, орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дітей.

Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2018 року.

У шлюбі у них народилося двоє дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Діти проживали з нею, а відповідачу згідно з рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27 вересня 2018 року № 2067 визначено порядок участі у вихованні дітей.

ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5 , оскільки 27 листопада 2018 року незаконно змінив місце його проживання та на час звернення до суду відмовляється добровільно повернути дитину.

Просила суд визначити місце проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з нею.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2022 року позов задоволено. Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що робота відповідача до 2017 року була пов`язана із тривалими морськими відрядженням (іноді до 9 місяців). З 2017 року відповідач має власний бізнес - надання туристичних послуг.

Суд дійшов висновку, що надані сторонами докази про стан їх здоров`я, про їх матеріально-побутові умови проживання, фінансовий, матеріальний стан, позитивну характеристику обох батьків, пояснення позивачки і відповідача про те, що вони обоє люблять своїх дітей, можливість сторін створити дітям умови для виховання і розвитку, виконання батьківських обов`язків.

Суд першої інстанції взяв до уваги вік дітей - 7 і 4 роки, фізіологічну та психологічну потребу малолітніх дітей такого віку у материнській турботі та догляді, що діти з народження звикли до місця проживання разом із матір`ю, обстановки та режиму дня.

Суд врахував відносини, які склались між сторонами у справі, а саме: позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталася до правоохоронних органів та відповідних служб щодо конфліктів, непорозумінь із колишнім чоловіком ОСОБА_2 , щодо розшуку малолітнього ОСОБА_5 , якого без погодження з позивачкою забрав відповідач; сторони не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей; орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Суд врахував обставини, встановлені у справах № 127/30529/18, № 127/16344/19, зокрема щодо відібрання малолітнього ОСОБА_5 у відповідача і повернення позивачці.

Оскарження рішення суду першої інстанції

У вересня 2022 року ОСОБА_3 , яка не брала участі у справі, оскаржила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2022 року до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 вересня 2022 року визнано, що звернення ОСОБА_3 з апеляційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2022 року є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами, повернено їй апеляційну скаргу. Застосовано до ОСОБА_3 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 2 481,00 грн та стягнено його в дохід Державного бюджету України.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що звернення ОСОБА_3 з апеляційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2022 року є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що звернення ОСОБА_3 з апеляційною скаргою, у якій неодноразово використані некоректні, принизливі висловлювання щодо суддів та судової системи загалом, є виявом очевидної неповаги, не спрямоване на ефективний захист їх прав, свобод та інтересів, а тому суперечить завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2022 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_3 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 вересня 2022 року, просила її скасувати, справу передати для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження до суду апеляційної інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуваною ухвалою суду апеляційної інстанції заявниця позбавлена права на доступ до суду.

Висловлювання щодо суддів Верховного Суду, судді ОСОБА_7 в апеляційній та касаційній скаргах мають достатню фактологічну основу.

Суди не оцінили докази у справі, зокрема відеозапис від 19 вересня 2020 року щодо відібрання малолітнього ОСОБА_5 , коли було грубо порушено права заявниці та її доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не встановили всіх фактичних обставин справи.

Аргументи інших учасників справи

Відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу мотивований тим, що суд апеляційної інстанції постановив законну ухвалу про повернення апеляційної скарги, з огляду на неприйнятний, образливий стиль висловлювань ОСОБА_3 .

Просить застосувати заходи процесуального примусу у вигляді штрафу за висловлювання, наведені у касаційній скарзі, що є аналогічними висловлюванням апеляційної скарги.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У грудні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (абзац другий статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України. Суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, обмежив доступ заявниці до суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 перебуває у фактичних шлюбних відносинах зі ОСОБА_3 . Вони є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 2, а. с. 90).

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб

Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру .

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до суду.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Основними засадами(принципами) цивільного судочинства є, зокрема повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 2, 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Аналіз змісту частини другої статті 44 ЦПК України дає підстави для висновку, що перелік дій, якісуперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

У процесуальних правовідносинах, намагаючись донести свою думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників. Вказані дії є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє, і суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 7 листопада 2019 року у справі №9901/324/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21, від 17 листопада 2022 року у справі № 822/5962/15.

Верховний Суд звертає увагу, що учасник справи повинен користуватися процесуальними правами виключно в межах завдань цивільного судочинства, сприяючи суду у здійсненні правосуддя. Якщо такий учасник вчиняє процесуальну дію з іншою метою, зокрема образити, принизити учасників судового процесу, їхніх представників, суд, висловити власні негативні емоції на їхні дії та рішення, він виходить за межі змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій.

У справі, що переглядається, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає: «…відверто ганебних висновків у постановах Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду ОСОБА_10 у справі № 370/408/19, та складу колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду та під головуванням судді - ОСОБА_9 у справі №127/30529/18. … зазначені судді фактично встали на сторону «колегіальної солідарності», намагаючись приховати посадовий злочин, скоєний їхньою колегою, суддею Макарівського районного суду Київської області - ОСОБА_7…..»; «…При цьому, об`єктивна неупередженість та зацікавленість судді ОСОБА_9, відкрито проявляється навіть вже 9.11.2020 р., коли своєю ухвалою він задовольняє клопотання зацікавленої особи, яка подала касаційну скаргу - ОСОБА_1 , та зупиняє дію Вінницького Апеляційного Суду! - І хоча перелік підстав для зупинення судами Верховного суду рішень суддів нижчих інстанцій чітко зазначений нормами ЦПК, серед мотивів суддя ОСОБА_9 застосовує- «НЕПРАВОМІРНА ПОВЕДІНКА БАТЬКА»??»; «…Вочевидь, судді ОСОБА_10 було завідомо відомо, що правовими наслідками її свавільного судового рішення, є-відібрання малолітнього сина ОСОБА_5 , який проживав у своїй сім`ї на законних підставах. Яке зразу, за результатами постанови від 09.06.2021 р. «затвердив» інший упереджений суддя Верховного Суду - ОСОБА_9, який у прискореному режимі вже 14.07.2021 р., посилаючись на наявність діючого розпорядження постановляє про перегляд рішення апеляційної інстанції, та законність відібрання.»; «…Поясненнями таким вкрай сумнівним та свавільним діям суддів ОСОБА_9 та ОСОБА_10… Зазначені судді, впродовж значного періоду часу працювали разом із батьком судді ОСОБА_7- суддею Верховного Суду ОСОБА_8 . Більш того, ОСОБА_8 після виходу у відставку продовжував працювати на одній з керівних посад Вищої Ради Правосуддя. Отже, існує справедливе припущення щодо прихованих мотивів та мети, які могли існувати, при прийнятті рішень судами касаційних інстанцій у справах, у поєднанні з неправомірною поведінкою зацікавленої особи-громадянки ОСОБА_1 … яка почувається й далі безкарно».

Аналогічні висловлювання заявниця наводить і в касаційній скарзі.

Водночас, ОСОБА_3 не посилається на будь-які рішення компетентних органів у її звинуваченнях щодо суддів, зокрема на рішення Вищої ради правосуддя про застосування дисциплінарних стягнень, обвинувальні вироки судів у кримінальних справах щодо суддів.

Верховний Суд зазначає, що заявниця в апеляційній та касаційній скаргах наводить серйозні наклепницькі та безпідставні звинувачення щодо професійної діяльності суддів. Заявниця систематично в обох скаргах ставить під сумнів і оскаржує неупередженість суддів Верховного Суду.

Вирішуючи питання прийнятності заяв у справі «Ржегак проти Чеської Республіки», заява № 67208/01, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що такі висловлювання заявника, як «…Ваш славний Суд підтвердив злочини комуністичного режиму і комуністичних трибуналів…», «Ваш Cуд... ліквідує основні права людини!», «…коли я знаю, що Ваш славний Суд наповнений агентами спецслужб колишньої Чехословаччини та Радянського Союзу…», є неправдивими, недоречними та виявом неповаги до суду - як до його членів, так і до суду як інституції.

Згідно з практикою ЄСПЛ заяву можна відхилити з огляду на зловживання правом на її подання відповідно до частини третьої статті 35 Конвенції, лише за те, що вона була свідомо обґрунтована неправдивими фактами, незалежно від того чи використовуються в ній образливі висловлювання (у справі «Варбанов проти Болгарії», рішення від 5 жовтня 2000 року, заява № 31365/96, пункт 36, («Акдівар та інші проти Туреччини»), рішення від 16 серпня 1996 року, Звіти про Судові рішення та ухвали («Reports of Judgments and Decisions») 1996-IV, с. 1210-1211, пункти 53-54).

У справі, що переглядається, Верховний Суд вважає, що звинувачення заявниці переходять межі нормальної, допустимої та легітимної критики, недоречні та становлять неповагу до суду. Така поведінка заявниці, навіть якщо припустити, що її апеляційна скарга не буде розглянута по суті, є явно необґрунтованою, суперечить легітимній меті щодо права особи на звернення до суду.

Обґрунтування апеляційної та касаційної скарг, з використанням наведених вище висловлювань, які сформовані на підставі неправдивих фактів про нібито злочинні дії суддів, згідно з практикою ЄСПЛ кваліфікується як зловживання правом на подання заяви. ЄСПЛ, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання, зокрема, якщо заявник під час звернення до ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (ухвали ЄСПЛ щодо прийнятності у справах «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року, заяви № № 61164/00, 18589/02, «Ржегак проти Чеської Республіки» від 18 травня 2004 року, заява № 67208/01, «Апініс проти Латвії» від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06, пункт 15).

Звернувшись із касаційною скаргою, в якій дублює висловлювання, наведені в апеляційній скарзі, ОСОБА_3 використовує Верховний Суд як платформу для висловлення та поширення своїх звинувачень і особистих образ.

Повторно виклавши свої звинувачення у касаційній скарзі, заявниця підтвердила рішучість завдати шкоди та заплямувати репутацію самої інституції судової гілки влади, її представників, в особі суддів Верховного Суду.

Верховний Суд зазначає, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, зокрема і у разі зловживання таким правом на звернення до суду.

Водночас, повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із відповідною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

З огляду на вказане Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, який правильно застосував норми права, а доводи касаційної скарги не спростовують наявність у змісті апеляційної скарги ОСОБА_3 таких висловлювань щодо суддів, які є зловживанням процесуальним правом на звернення до суду.

Верховний Суд вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими та виключно суб`єктивними судженнями заявниці, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення норм законодавства України, Конвенції, рішень ЄСПЛ та незгоди з висновками суду апеляційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги стосуються перегляду справи по суті, що не є предметом касаційного перегляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність ухвали суду апеляційної інстанції, а доводи заявниці зводяться до незгоди з судовими рішеннями у цій справі та інших справах за участю сторін.

Щодо прохання ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу за висловлювання, наведені у касаційній скарзі, що є аналогічними висловлюванням апеляційної скарги, то Верховний Суд зазначає, що відповідно до статей 143, 148 ЦПК України стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу є правом суду. Враховуючи, що суд апеляційної інстанції застосував заходи примусу до заявниці, то Верховний Суд не вбачає підстав для їх застосування.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

О. В. Ступак

В. В. Яремко