ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2672/23 Справа № 185/5961/22 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М.М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2022 року та на додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач у 2014-2015 роках активно займався волонтерською діяльністю. 08 січня 2015 року о 20:30 год, позивач, рухаючись на автомобілі Форд Транзит, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був зупинений працівниками правоохоронних органів на блокпості поблизу міста Ізюм Харківської області. У ході незаконних і тривалих маніпуляцій на місці його фактичного і бездокументального затримання, йому повідомили про наявність в автомобілі зброї та боєприпасів. Відомості в ЄРДР внесено 09.01.2015 року по кримінальному провадженню №0000028. Протокол затримання складено 09.01.2015 року о 12:05 год.

У подальшому цього ж дня 09.01.2015 року о 19:06 год йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

На підставі ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.01.2015 року у справі №623/42/15-к щодо нього безпідставно застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів - до 20:30 год 08.03.2015 року, із визначенням застави у розмірі 97440,00 грн. У подальшому ця ухвала оскаржена до апеляційного суду Харківської області, ухвалою якого від 15.01.2015 року ухвалу слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області змінено в частині визначеного розміру застави, яку зменшено до мінімального рівня - 24360,00 грн.

Після сплати цієї застави з-під варти його звільнено станом на 16 січня 2015 року. Вдруге у межах цього кримінального провадження під варту взято на підставі вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.05.2016 року після проголошення вироку в залі суду. Під вартою утримувався до 26.10.2016 року і звільнений був на підставі ухвали апеляційного суду Харківської області від 25.10.2016 року. В період часу з 08 січня 2015 року по 25 вересня 2018 року (тобто 44 місяці і 18 днів) був підданий незаконному кримінальному переслідуванню.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з держави України (Державного бюджету України) в особі її органів солідарно - Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду у розмірі 3 000 000,00 грн та понесені судові витрати по справі.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 400000,00 грн (чотириста тисяч гривень 00 копійок). В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2022 року стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 8000 грн (вісім тисяч грн).

Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою. Просить рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутої на його користь моральної шкоди з 400 000 грн до 3 000 000 грн.; додаткове рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутої на його користь судових витрат з 8000 грн до 60 000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Не погодившись з додатковим рішенням суду, Державна казначейська служба України звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду, Головне управління національної поліції в Харківській області звернулося до суду з апеляційною скаргою. Просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі; додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду, Харківська обласна прокуратура, звернулася до суду з апеляційною скаргою. Просить рішення суду змінити, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди з 400 000 грн до 161 470 грн.; додаткове рішення суду змінити, зменшити розмір стягнутих судових витрат з 8000 грн до 3229,40 грн.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 травня 2016 року позивача визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України і призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі. Витрати на проведення судової комплексної вибухотехнічної експертизи та експертизи вибових речовин, продуктів вибуху та пострілу у розмірі 6476 грн. 76 коп. підлягали стягненню з нього на користь держави код доходів 24060300, р/р 0005 , код банку 37999680, МФО 851011 УДКС України в Комінтернівському районі м. Харкова. Витрати на проведення судово-балістичної експертизи у розмірі 1474 грн. 20 коп. підлягали стягненню з нього на користь держави код доходів 24060300, р/р 0005 , код банку 37999680, МФО 851011 УДКС України в Комінтернівському районі м. Харкова.

Після набрання вироком законної сили заставу, внесену у розмірі 24360 грн., на рахунок повернуто заставодавцю. Речові докази: автомобіль «Форд Транзит» білого кольору, 2000 р.в. - повернуто власнику. Останки 2 реактивних протитанкових гранат РПГ - 22, 7 підривачів УЗРГМ, 16 підривачів УЗРГМ-2, підривача УДЗ, 7 корпусів ручних гранат Ф-1, 16 корпусів ручних гранат РГД-5, корпусу ручної гранати РГО, 70 гільз та 3152 набої різного калібру знищено.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу обрано тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань №27, взявши під варту в залі суду. Зараховано в строк покарання тримання під вартою на досудовому розслідуванні з 10.01.2015 року по 16.01.2015 року згідно ч.5 ст.72 КК України із розрахунку 1 день перебування в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області №27 за 2 дні позбавлення волі.

Позивач перебував незаконно під слідством та судом з 9 січня 2015 року до 12 січня 2017 року (дата постановлення ухвали апеляційним судом Харківської області, якою вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 травня 2016 року скасовано, а кримінальне провадження за обвинуваченням позивача закрито), що складає майже 25 місяців. Вказане також встановлено постановою Харківського апеляційного суду у справі №623/2585/19 (провадження № 22-ц/818/4251/20) від 21 жовтня 2020 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в результаті вчинення органами досудового розслідування, прокуратури та суду незаконних дій ОСОБА_1 незаконно засуджений за вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, доведення невинуватості у вчиненні злочину. Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 перебував незаконно під слідством 25 місяців. Врахувавши характер правопорушення та глибину моральних страждань, яких позивач зазнав, з урахуванням принципу розумності та справедливості, місцевий суд визначив відшкодування моральної шкоди у сумі 400 000 грн.

Ухвалюючи у справі додаткове рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку про стягнення з Держави Україна на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн, оскільки вказана сума є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала (пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша та друга статті 1176 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини перша, п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Колегія суддів враховує, що оцінка моральної шкоди є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62, заява № 68490/01).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Цим законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», яким передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні зазначеного питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, який є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21).

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, максимальної межі розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичний біль, душевні і психічні страждання тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, часу та зусиль, потрібних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тож суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21).

Частково задовольняючи позов про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд першої інстанції, застосувавши правило частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», вірно визначив суму відшкодування моральної шкоди виходячи з мінімального розміру такого відшкодування, оскільки ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу на підтвердження завданої йому моральної шкоди у розмірі, заявленому в позовній заяві. Особливості кримінального провадження, яке розглядалось відносно позивача, його тривалість та зусилля, які були докладені позивачем для доведення своєї невинуватості, не свідчать про необхідність збільшення мінімального розміру моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування завданої позивачу шкоди, суд першої інстанції керувався принципами розумності, справедливості та співмірності, забезпечив позивачеві відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі, який є співмірним з понесеними моральними стражданнями, враховуючи встановлені фактичні обставини справи.

Отже, у оскарженому судовому рішенні суд першої інстанції, надавши оцінку зібраним у справі доказам, вірно дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачеві, слід визначити на рівні мінімального розміру моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо збільшення розміру відшкодування моральної шкоди ніж гарантований державою, зводяться до необхідності здійснення переоцінки зібраних у справі доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу в судді першої інстанції.

Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Разом з тим, вказані витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Встановлено, що представництво інтересів позивача ОСОБА_1 здійснював адвокат Татарин В.М. на підставі договору про надання правової допомоги від 13 липня 2022 року.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу суду надано:

- копію договору про надання правової допомоги від 13 липня 2022 року;

- акт до договору про надання правової допомоги від 13.07 2022 року.

- квитанції про оплату 10 000грн. № 11 від 27.07.2022р., №15 від 09.02.2022р.

Згідно акту до договору про надання правової допомоги від 13.07.2022 р. вартість послуг щодо підготовки процесуальних документів (відзиву, пояснень тощо) складає 17000 грн., представництва інтересів в суді 3 000 грн.

Таким чином, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для сторони, колегія суддів, з урахуванням критеріїв співмірності необхідних і достатніх витрат, дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг немає.

Приведені в апеляційних скаргах доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин із дотриманням норм процесуального права, інших доводів незаконності та необґрунтованості оскаржуваного судового рішення у апеляційних скаргах не наведено, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржувані рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтами, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2022 року та додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: