РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом АТ «Сенс банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ст.625 ЦК України,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ст.625 ЦК України звернувся представник позивача у якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість розраховану на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та пунктів кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №730/003-Д3 від 07 березня 2008 року в розмірі 89502,65 грн., яка складається з наступного: сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість в розмірі 19209,85 грн., сума заборгованості за інфляційними витратами в розмірі 70292,81 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2481,00 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду письмове клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника АТ «Сенс банк» та позовну заяву задовільнити в повному обсязі.

В судове засідання відповідач повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовими повістками рекомендованими листами. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав.

Дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що 07 березня 2008 року між акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №730/003-Д3.

Відповідно до умов кредитного договору, кредитор надає позивальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 293000,00 доларів США. Відповідач в свою чергу в порядку та на умовах визначених договором, зобов`язався повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до цього графіком погашення кредиту.

У зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк вимушений був звернутися з відповідним позовом до суду.

Рішенням Рівненського міського суду від 3 лютого 2010 року по цивільній справі №2-693/10 за позовом акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та встановлення порядку виконання рішення суду позо задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» 256581,37 грн. заборгованості за кредитним договором, в рахунок якої звернута стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , шляхом її продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації 211595,00 грн.; у задоволенні позову в частині виселення мешканців з квартири АДРЕСА_1 2 місті рівному та встановлення порядку виконання рішення суду відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Загальними зборами акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу АТ на ПАТ та зміну найменування (назви) банку па публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на АК «Укрсоцбанк».

Згідно рішення №5/2019 АТ Укрсоцбанк від 15 жовтня 2019 року було прийнято рішення щодо припинення акціонерного товариства «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до акціонерного товариства «Альфа банк».

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа банк» на АТ «Сенс банк».

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно кредитного договору, за користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 13,5% річних.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту щомісячно, в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі, за методом «факт/360», де «факт» - це фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, а «360» умовна кількість днів у році.

При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи №444/9519/12 від 28 березня 2018 року, а саме: «54. Враховуючи викладене, велика палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.».

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 викладено наступу правову позицію: «20. Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами, як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В подальшому, Касаційним господарським судом Верховного суду при розгляді даної справи в касаційному порядку винесено Постанову від 05 березня 2019 року у якій, зокрема зазначено: «46. Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 48. Таким чином, у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами» та «проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами», при чому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України. 50. З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пунктів 1.4., 3.3., 3.5., 6.7. кредитного договору №13-65-06/212 у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України.

Таким чином, в результаті невиконання умов договору, у відповідача виникла заборгованість, яка розрахована на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та станом на 26 вересня 2022 року становить 89502,65 грн. та складається з: сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість в розмірі 19209,85 грн., сума заборгованості за інфляційними витратами в розмірі 70292,81 грн.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені позовні вимог знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем який в судове засідання повторно не з`явився та письмовий відзив на позов не подав, а тому позовні вимог підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2481,00 грн., рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,

280-283,289,354 ЦПК України, ст.ст. 509,526,599,611,612,625,629,1046,1048 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги АТ «Сенс банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ст.625 ЦК України - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 на користь АТ «Сенс банк», м.Київ, вул.В.Васильківська, 100 заборгованість розраховану на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та пунктів кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №730/003-Д3 від 07 березня 2008 року в розмірі 89502,65 грн. (яка складається з наступного: сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість в розмірі 19209,85 грн., сума заборгованості за інфляційними витратами в розмірі 70292,81 грн.) та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2481,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: АТ «Сенс банк», м.Київ, вул.В.Васильківська, 100

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов