Провадження № 2/537/80/2023
Справа № 536/1992/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2023 Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., за участю секретаря Савічевої М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут», за участю третіх осіб: Вищої ради правосуддя, Міністерства охорони здоров`я,

про визнання незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про застосування заходів процесуального примусу до свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з підстав неповаги до суду, що виразилося у неодноразовій неявки останніх до судового розгляді і як наслідок тягне за собою затримання судового процесу.

Суд, вислухавши пояснення позивача якій заяву про застосування до свідків заходів примусового впливу підтримав, приймаючи до уваги позицію сторони відповідача якій прохав в задоволенні клопотання відмовити з підстав необґрунтованості останнього, вивчивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків.

Нормами частини 4 статті 44ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному судочинстві спонукає учасників справи та їх представників до використання всіх можливих механізмів захисту права, у зв`язку з чим ними можуть допускатися і певні зловживання. Водночас слід наголосити, що зловживання правом має розглядатися як процесуальне правопорушення виключно за умови встановлення причино-наслідкового зв`язку між зловживанням та завданою шкодою (встановленням певних ризиків) іншому учаснику справи. Тобто зловживання процесуальним правом як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в порушенні умов належної реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав іншими учасниками справи.

Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (ухвала ВС від 6.09.2018, справа №552/2378/17).

Процесуальні права та обов`язки учасників справи визначені статтею 43 Цивільного процесуального кодексу України.

Водночас учасник справи зобов`язаний: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи справу №552/2378/17, визначив зловживання, як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав.

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14. «Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій» (окрема думка судді Валентини Сімоненко щодо постанови ВС від 02 жовтня 2019 року у справі №750/3021/18).

Частиною 4 статті 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

З огляду на наведені вище норми законодавства та трактування положень останнього з позиції Верховного Суду, суд вважає що відсутність свідків сторони позивача не тягне за собою такий наслідок як неможливість розгляду справи по суті із постановленням судового рішення, оскільки як було встановлено під час дослідження письмових доказів, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були очевидцями тих подій, що є предметом даного судового засідання, а обставини, які позивач вважав за необхідне встановити під час судового розгляду справи шляхом допиту останніх, фактично зводилися до роз`яснення позивачу вимог чинного законодавства, що регламентує постачання електричної енергії.

За викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутні ознаки зловживання свідків своїми процесуальними обов`язками, що тягне за собою неможливість розгляду справи по суті, і тому приходить до висновку, що в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу до свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є посадовими особами ТОВ «Полтаваенергозбут», слід відмовити.

Керуючись статтями 258-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу до свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала оскарження не підлягає.

Суддя Д.О. Зоріна

Повний текст ухвали виготовлено 03.04.2023.