ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5296/23 Справа № 204/9288/22 Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Лариси Анатоліївни про оскарження нотаріальних дій відмови в їх вчиненні, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного нотаріуса Третьої ДДНК Хилько Л.А. про оскарження нотаріальних дій відмови в їх вчиненні, мотивуючи його тим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його батьком. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/4 частину вказаної квартири, яку фактично прийняв він, як син померлого, та його батьки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 1/12 частині (1/3 частина від 1/4 частини) кожний. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (його дядько) та після його смерті відкрилась спадщина на 1/4 частину вказаної квартири, яку фактично прийняли його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/8 частині, оскільки фактично проживали разом з ним. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 та після її смерті відкрилась спадщина. За життя ОСОБА_3 було складено заповіт, згідно з яким усе належне їй майно спадкодавець заповіла йому та він у встановлений законом строк спадщину прийняв.

Зазначав, що у встановлений законом строк він подав заяву про прийняття спадщини. Нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Вказував, що він, як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_3 , має право не лише на 1/3 частину квартири як спадкового майна, а і на 1/8 частину квартири як спадкового майна, яка залишилась після смерті ОСОБА_5 , яка була успадкована його мамою ОСОБА_3 , яка фактично спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав.

Посилаючись на те, що нотаріус, грубо порушуючи Закону України «Про нотаріат» та порядок вчинення нотаріальних дій не видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/8 частину спадкового майна, не дивлячись на те, що в рамках спадкової справи №18/2018 ним було подано всі необхідні документи, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати відмову державного нотаріуса незаконною та зобов`язати державного нотаріуса Третьої ДДНК Хилько Л.А. видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом у спадковій справі №18/2018.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що заявлені ним позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Звертав увагу на те, що нотаріус зобов`язана видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті баби ОСОБА_3 яка була спадкоємицею після смерті своїх синів, оскільки він є спадкоємцем за заповітом.

08 червня 2023 року відповідач державний нотаріус Третьої ДДНК Хилько Л.А. надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначала, що доводи апеляційної скарги є особистим тлумаченням позивачем норм спадкового права, які не ґрунтуються на законі. Права позивача жодними її діями не порушувалися та відповідають законодавству.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 березня 1994 року, на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 є батьком позивача ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , яку фактично прийняли син померлого ОСОБА_1 , (позивач) та його батьки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 1/12 частині кожний (1/3 частина від 1/4 частини). Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на 1/12 частку спадкового майна, що прийняла ОСОБА_3 , не видавалося, оскільки остання не оформлювала своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 та після його смерті відкрилася спадщина у виді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , яку фактично прийняли його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/8 частини, оскільки фактично проживали разом з ним та були зареєстровані з ним на момент смерті.

03 березня 2016 року, згідно з заповітом, посвідченим керуючим справами виконкому Курильської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області Кураєвою Т.В. за реєстраційним номером 10, ОСОБА_3 заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті ОСОБА_1 (позивачу)

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла.

18 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття обов`язкової частини спадщини, що залишилась після смерті його дружини ОСОБА_3 .

16 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_3 .

03 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про права на спадщину за заповітом після смерті його бабусі ОСОБА_3 .

У даній заяві ОСОБА_1 зазначив, що на день смерті його бабусі залишилась спадщина: частина квартири АДРЕСА_1 , з якої 1/4 частина належала ОСОБА_3 , а 1/12 частина належала ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була на 1/12 частину його мати ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину фактично, але не оформила своїх спадкових прав.

03 липня 2018 року на ім`я ОСОБА_1 державним нотаріусом Третьої ДДНК Хилько Л.А. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

01 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Третьої ДДНК Хилько Л.А. із заявою (вх.1024/02-14 від 13 вересня 2022) про отримання свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом на 1/8 частину, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його бабуся ОСОБА_3 . Однак згідно з наявними у спадкової справі №18/2018 документами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (син ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ), після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виробничим об`єднанням «Південний машинобудівний завод» 09 березня 1994 року розпорядження 2874, зареєстрованого в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації і записаного в реєстрову книгу за №8п-І38. Спадкоємцем 1/8 частки вищевказаної квартири, після смерті сина ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , була його мати ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після ОСОБА_5 підтверджується їх сумісною реєстрацією, згідно з довідкою Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур м.Дніпро №14/5-495 від 24 січня 2018 року. У заяві вказує, що спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України, у спадкодавця не має. В цілях оподаткування просив у свідоцтві про право на спадщину за заповітом вказати його родинний зв`язок зі спадкодавцем - бабцею ОСОБА_3 (а.с.59).

Листом державного нотаріуса Третьої ДДНК Хилько Л.А. №2006/02-14 від 15 вересня 2022 року, заяву ОСОБА_1 повернуто у зв`язку з тим, що 03 липня 2018 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 . При цьому в указаному свідоцтві було зазначено родинний зв`язок із померлою бабцею.

Крім того, як вбачається з листа державного нотаріуса Третьої ДДНК Хилько Л.А. №307/02/14 від 02 лютого 2022 року, направленого на адресу ОСОБА_1 , йому було роз`яснено, що у спадковій справі №18/1218 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 його бабці ОСОБА_3 , в жодній заяві долученій до спадкової справи не міститься його прохання про видачу свідоцтва з урахуванням частки померлого ОСОБА_5 . Про своє бажання одержати спадщину після смерті ОСОБА_5 він пише у заяві №1549 від 16 вересня 2021 року, яка долучена до спадкової справи №528/2021. Відповідно до п.п. 4.13 п.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, державним нотаріусом зупинено вчинення нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки 15 листопада 2021 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , де ОСОБА_1 є відповідачем по справі. Отже, вчинення нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину зупиняється до вирішення справи судом.

Позивач вважає, що він є спадкоємцем 1/8 частини вищевказаної квартири АДРЕСА_1 , після смерті свого дядька ОСОБА_5 , яку фактично прийняла мати померлого ОСОБА_3 , яка в свою чергу заповіла йому все своє майно, що буде належати їй на день смерті.

Проте, державним нотаріусом Третьої ДДНК Хилько Л.А. в рамках спадкової справи №18/2018 щодо успадкованого ОСОБА_3 в розмірі 1/8 частки після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_5 не видано йому, ні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, щодо успадкованого майна.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та безпідставності, оскільки нотаріус зупинила вчинення нотаріальних дії до розгляду справи №204/7064/21 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , третя особа - Третя ДДНК, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа Третя Дніпровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яка перебуває в провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі статтями 1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217,1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач 16 січня 2018 року звернувся до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_3 .

03 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про права на спадщину за заповітом після смерті його бабусі ОСОБА_3 .

У даній заяві ОСОБА_1 зазначав, що на день смерті його бабусі залишилась спадщина: частина квартири АДРЕСА_1 , з якої 1/4 частина належала ОСОБА_3 , а 1/12 частина належала ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була на 1/12 частину його мати ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину фактично, але не оформила своїх спадкових прав.

03 липня 2018 року на ім`я ОСОБА_1 державним нотаріусом Третьої ДДНК Хилько Л.А. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною першою статті 67 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

01 вересня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Третьої ДДНК Хилько Л.А. із заявою (вх.1024/02-14 від 13 вересня 2022) про отримання свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 9) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

У такому разі позовні вимоги можуть бути пред`явлені безпосередньо до нотаріуса.

Згідно із підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Відповідно до змісту ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат», п.п.4.14 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, крім іншого, перевіряє склад спадкового майна.

Відповідно до 4.13. вказаного Порядку видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 ЦК України. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Тобто згідно змісту п.4 п.п.4.13 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальної дії, видача свідоцтва про право на спадщину за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, зупиняється до вирішення справи судом.

В провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровськ перебуває цивільна справа №204/7064/21 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , третя особа -Третя ДДНК, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що нотаріусом не відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/8 частину спірної квартири, а було зупинено нотаріальну дію до вирішення справи відносно цієї частки судом. Про що було роз`яснено позивачеві. Тобто права позивача, з врахуванням обставин даної справи не порушені, та доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №473/1878/19 (провадження №61-20469сво19) зазначено, що: «тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що слід розмежовувати оскарження: 1) нотаріальної дії, 2) відмови у вчиненні нотаріальної дії; 3) нотаріального акта. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі №754/16825/15-ц (провадження №61-3156св18) викладено висновок, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат».

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі №161/9939/17 (провадження №61-40053св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Тобто суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції».

При цьому суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції. Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі №754/16825/15-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року у справі №761/36415/18.

Такими чином правові підстави для зобов`язання нотаріуса видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом у спадковій справі №18/2018 відсутні, та доводи приведені в апеляційній скарзі про наявність правових підстав для задоволення позову є хибними.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: Т.Р.Куценко

М.О.Макаров