ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1921/23
провадження № 2/753/2976/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Котвицького В.Л.,

за участю:

секретаря судового засідання: Яценка Ю.О.,

представника позивача: Яценко Т.Ю.,

відповідача 1: ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні заяву відповідача 1 ОСОБА_1 про залишення без розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОБУДОВА" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОБУДОВА" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва від 16.02.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судовому засіданні 27.06.2023 відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про залишення позову без розгляду. Вказану заяву відповідач обґрунтував тим, що до вказаного позову представником позивача надано копію ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 18.01.2023, згідно до якого заяву ТОВ «Новобудова» про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернуто особі, що її подала з підстав порушення останньою приписів ст. 175 та 177 ЦПК України. Обґрунтовуючи законність даної ухвали, суд послався на приписи п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України, при цьому в мотивувальній частині зазначив, що жодним Законом не передбачено засвідчення копії довіреності юридичної особи особою, якій ця довіреність видана. Відтак, особою, яка підписала та подала до суду заяву, належним чином своїх повноважень на вчинення таких дій від імені та в інтересах заявника не підтверджено, належних тому документів не надано, що потягнуло за собою повернення позову особі, що її подала, а тому суд дійшов висновку про те, що заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або посадове становище якої не вказано.

Натомість, звертаючись до суду з позовом в рамках цивільної справи №753/1921/23 представник позивача Климко А.Д. не врахував підстави та умови повернення заяви TOB «Новобудова», викладені в ухвалі Дарницького районного суду м. Києва від 18.01.2023 у справі №753/852/23, при цьому всупереч приписам судового рішення, яке набрало чинності, вдруге особисто посвідчив копію довіреності від 10.02.2022 року №02, яку визначив як підставу для доказу повноважень щодо підписання позову.

У зв`язку з чим, відповідач просив суд залишити вказаний позов без розгляду, на підставі п.1 та п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Представник позивача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення вказаної заяви як у безпідставній.

Суд заслухавши відповідача 1 та представника позивача, дослідивши заяву про залишення позову без розгляду та матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.

Визначення довіреності міститься у ч. 3 ст. 244 ЦК України, за якою довіреність - це письмовий документ, що видається довірителем представнику для засвідчення його повноважень перед третіми особами в процесі здійснення представництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи, зокрема, довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (ч. 3 ст. 62 ЦПК України).

Частинами 5 та 6 ст. 62 ЦПК України установлено таке: відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді; оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Таким чином, вимога обов`язкового подання до суду лише оригіналу довіреності на підтвердження повноважень представника і думка про допустимість засвідчення копії такого документа лише суддею не ґрунтується на чинному процесуальному законодавстві України, адже відповідно до наведеної ч. 5 ст. 62 ЦПК України відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді, а наступна частина цієї ж статті визнає правомірним також інший порядок засвідчення «визначений законом».

Тому слід визначити цей зазначений законний спосіб.

Для цього слід звернутися до положень ЦК України, а також зважати на те, що за Конституцією України особа може діяти у порядку та у спосіб, що не заборонений законом, а органи державної влади - навпаки, лише у спосіб, що передбачений законом.

Відповідно до положень ст. 238 ЦК України представник (у тому числі і за довіреністю юридичної особи) може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Законодавством не встановлено жодних обмежень щодо зазначення у змісті довіреності посилання на уповноваження представника на засвідчення копій документів, у тому числі й довіреності, а також щодо подання таких копій до будь-якого підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, державних органів, суду.

Зважаючи на викладене, у разі коли до суду звертається представник юридичної особи, закон не встановлює обов`язок засвідчення копій довіреності на представництво нотаріусом або ж безпосередньо керівником юридичної особи, що видав довіреність.

Варто зазначити, що за національним законодавством (ч. 2 ст. 81 ЦК України) юридичні особи залежно від порядку їх створення поділяються на юридичних осіб приватного та публічного права.

На підставі критерію заснування юридичні особи публічного права фактично виводяться із кола суб`єктів звернення до ЄСПЛ.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 01.03.2002).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04.12.1995).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998).

Статтею 64 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (частини перша, друга цієї статті).

У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання (ч. 8 ст. 62 ЦПК України).

На думку суду, слід вважати підтвердженими повноваження представника юридичної особи на підставі завіреної ним копії довіреності, якщо право цього представника засвідчувати своїм підписом копії документів випливає зі змісту виданої йому довіреності та за відсутності у ній відповідного застереження на вчинення певної дії.

Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання відповідності копії документа, що підтверджує повноваження представника юридичної особи, вимогам статті 62 ЦПК України, зокрема при визнанні копії довіреності такою, що є засвідченою у визначеному законом порядку, слід уникати зайвого формалізму, як-от констатація відсутності в матеріалах заяви (скарги) копії посадової інструкції особи, яка засвідчила копію відповідного документа, відсутність у довіреності вказівки на повноваження представника на засвідчення копії довіреності тощо.

Крім того, повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань цивільного судочинства, закріплених у ч. 1 ст. 2 ЦПК України, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень.

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 826/5500/18, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд має враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Так, судом встановлено, що до матеріалів вказаного позову подано завірену Климко А.Д. копію довіреності від10.02.2022 № 02, що була видана ТОВ "НОВОБУДОВА", в особі генерального директора Гончаренка А.І., Клименко А.Д.. для представництва інтересів цього Товариства. Копія довіреності містить відбиток штампу «З оригіналом згідно» з підписом Клименко А.Д .

З огляду на наведений зміст довіреності наявна в матеріалах справи її копія, засвідчена підписом Клименко А.Д., підтверджувала повноваження останньої як представника ТОВ "НОВОБУДОВА" на подання позову, зокрема й на засвідчення копії довіреності власним підписом, а тому заява відповідача ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду, на підставі п.1 та п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України є необґрунтованою та не відповідає нормам чинного законодавства та у зв`язку з чим не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 223, 257, 260, 353, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні заяви відповідача 1 ОСОБА_1 про залишення без розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОБУДОВА" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 28.06.2023.

Суддя В.Л.Котвицький