КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-1540/12
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2121/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мусієнка Марка Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 26 липня 2022 року у складі судді Лісовської О.В.,

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський Анатолій Миколайович, в.о. начальника Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зленко Оксана Василівна, публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" про оскарження рішення, дії та бездіяльності державного та приватного виконавця,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся у суд із скаргою на дії та бездіяльність державного та приватного виконавця, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та ПАТ «Укргазбанк» було укладено Кредитний договір №178-Ф/08 від 05.05.2008. Виконання зобов`язань по кредитному договору забезпечується порукою ОСОБА_2 , що підтверджується Договором поруки №178-П/08 від 05.05.2008.

У подальшому в добровільному порядку було передано Банку транспортний засіб/ заставне майно, а саме транспортний засіб «Nissan-Pathfinder» 2.5. TD, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Вказане рухоме майно було реалізовано Банком на публічних торгах. Зарахована сума була розрахована від добровільної реалізації транспортного засобу який перебував у заставі, орієнтовна сума реалізації 170 000 грн, а тому при розрахунку державний виконавець повинен був вказати в гривневому еквіваленті або розрахувати у валютному еквіваленті згідно курсу зазначеному у резолютивній частині судового рішення по даній справі, адже у такому випадку зарахування коштів становило орієнтовно 21000 доларів США, однак виконавцем валютний еквівалент був розрахований на дату зарахування коштів, а тому останнім було враховано лише 13184,54 доларів США.

Постановою приватного виконавця від 31.01.2022 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3. Виконавче провадження було відкрито за справою 2-1540/12 на підставі якої було видано виконавчий лист, рішення набрало законної сили 19.09.2012, у даній справі суд вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» кошти у розмірі 57048,96 доларів США, що за курсом 7.9925 за долар США складає 455 963 грн 81 коп. та 111809 грн 88 коп., штраф за невиконання договору застави в розмірі 15 023 грн 75 коп. та судові витрати у сумі 2917 грн 10 коп.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.09.2012 рішення суду від 25.06.2021 залишено без змін.

Приватним виконавцем 31.01.2022 накладено арешт на все майно і кошти ОСОБА_1 . А також цього ж дня було винесено постанову про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 457 грн 71 коп. та постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 4351,72 доларів США.

У подальшому, приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів у розмірі 47868,96 доларів США, тобто виконавець стягує кошти у валютному еквіваленті що становить в декілька разів більше ніж сам борг по виконавчому провадженню, встановлений судовим рішенням.

Враховуючи курс НБУ на дату подання позовної заяви, приватний виконавець накладає арешт і намагається стягнути борг у розмірі 47868,96 доларів США по курсу 28,0943, тобто приватний виконавець стягує у гривневому еквіваленті суму грошових коштів що становить 1 344 844 грн 92 коп. Вказане свідчить, що такі дії не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України та резолютивній частині судового рішення, адже виходить що виконавець намагається стягнути потрійну суму боргу. Додатково приватний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 31.01.2022 року що становить 4351,72 доларів США. Тобто, виконавець намагається стягнути винагороду по курсу долара США який буде актуальний на дату стягнення заборгованості, на дату подання даного позову сума становить 122258,527 грн та становить третину заборгованості, а не 10% як це визначено чинним законодавством України. Окрім цього безпідставно, у відсутність реальних дій та фактичного виконання рішення суду, приватний виконавець прийняв рішення про стягнення виконавчого збору.

Враховуючи дії приватного виконавця, представник скаржника 17.02.2022 по даним обставинам звернувся із позовною заявою до Окружного адміністративного суду м. Києва. Однак, представник скаржника вважає, що в рамках справедливого і обов`язкового виконання судового рішення потрібно здійснити розрахунок кінцевої заборгованості з перерахунком і врахуванням отриманої грошової суми від реалізації Банком транспортного засобу з еквівалентним відношенням по курсу, що вказаний у резолютивній частині судового рішення, а саме 7,9925 грн. за долар США. Також, вважає що приватний виконавець неправомірно стягує грошові кошти у еквівалентному відношенні долара США до гривні по нинішньому курсу, про що свідчать платіжні вимоги приватного виконавця, а тому вказує про те, що суд повинен для захисту скаржника визначати точну і кінцеву суму стягнення згідно резолютивної частини рішення з відповідним перерахуванням.

У зв`язку з вищевикладеним скаржник просить суд визнати неправомірними дії та бездіяльність Деснянського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо неправильного зарахування коштів у розмірі сумі 13184, 54 доларів США за результатом реалізації Банком транспортного засобу «Nissan-Pathfinder» 2.5. TD, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 щодо Скаржника за виконавчим листом № 2-1540/12 від 25.06.2012 року; врахувати грошові кошти за результатом реалізації транспортного засобу «Nissan-Pathfinder» 2.5. TD, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 від Скаржника за виконавчим листом №2-1540/12 від 25.06.2012 року по курсу зазначеному у резолютивній частині судового рішення, а саме за курсом 7,9925 грн. за 1 долар США; визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Телявського А.М. щодо стягнення грошових коштів у розмірі 47868,96 доларів США, 4351,72 доларів США та 451,71 грн. що дорівнює гривневому еквіваленту - 1355621,96 грн.; зобов`язати Приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Телявського А.М. встановити розмір наявної заборгованості Скаржника у ВП № НОМЕР_3 відповідно резолютивної частини судового рішення; встановити по виконавчому документу № 2-1540/12 від 25.06.2012 кінцеву заборгованість у гривневому еквіваленті з врахуванням зарахованих коштів по курсу зазначеному у резолютивній частині судового рішення, а саме за курсом 7,9925 грн за 1 долар США; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Телявського А.М. зняти арешт з рахунку, що відкритий в АТ "Ощадбанк" в межах виконавчого провадження НОМЕР_4; стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Мусієнко М.В. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість, а саме неправильність установлення обставин, які мають значення для справи внаслідок неправильного їх дослідження і оцінки, просить ухвалу суду скасувати.

Зазначено, що судом першої інстанції не було досліджено обставини що перші два виконавчих провадження відкривалися і стягувалися у відповідності згідно резолютивної частини судового рішення. Зазначені дії вносять двозначність у сам спосіб виконання судового рішення та суми стягнення у грошовій одиниці України.

Судом першої інстанції також було проігноровано клопотання про витребування доказів, які необхідні для того, щоб зрозуміти яку суму грошових коштів було враховано державним виконавцем в рахунок сплати боргу та за яким саме курсом було розраховано отриману суму грошових коштів від реалізації транспортного засобу, а також для розуміння яку саме кінцеву суму заборгованості приватний виконавець має намір стягнути.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Телявський А.М. зазначає, що оскаржувана ухвала винесена з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також обставини встановлені судом першої інстанції є доведеними та апелянтом не спростовуються, висновки, викладені в рішенні відповідають обставинам справи, а оскаржувана ухвала винесена із правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, апеляційна скарга не містить посилань на беззаперечні мотиви, що свідчили б про протиправність оскаржуваної ухвали. Просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а ухвалу залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу, яка надійшла від ПАТ АБ «Укргазбанк», зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала є законною, обґрунтованою та правомірною. Просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу залишити без змін.

ОСОБА_1 та його представник Мусієнко М.В. в жодне судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши представника приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. адвоката Пількевич Т.А., Благовісного В.М. в інтересах Деснянського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) та Ткачука О.В. в інтересах ПАТ АБ "Укргазбанк", які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

За правилом частин першої, четвертої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Зі справи вбачається, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.06.2012 задоволено позовні вимоги ПАТ АБ "Укргазбанк" та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість, у сумі 57048,96 дол. США, що за курсом 7,9925 за долар США складає 455 963 грн 81 коп. та 111 809 грн 88 коп., штраф за невиконання договору застави в розмірі 15 023 грн 75 коп. та судові витрати у сумі 2 917 грн 10 коп. (а.с. 35-36 т.1).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.09.2012 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.06.2012 залишено без змін.

06.12.2012 на виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист № 2-1540/12 (а.с. 22-23 т.1).

31.01.2022 постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 за виконавчим листом № 2-1540/12 (а.с. 27-28 т.1)

Того ж дня приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. винесено постанови:

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 451 грн 71 коп (а.с. 29 т.1);

- постанову, якою стягнуто з ОСОБА_1 основну суму винагороди у сумі 4351, 72 дол. США (а.с. 30-31 т.2);

- постанову, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 47868,96 дол. США (а.с. 22-23 т.1);

- постанову, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 47868,96 дол. США та 451 грн 71 коп. (а.с. 34 т.1).

Відмовляючи в задоволенні скарги, районний суд виходив з того, що приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський А.М., у виконавчому проваджені № НОМЕР_3, діяв у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений Законом України "Про виконавче провадження" та своїми діями не порушив прав ОСОБА_1 .

Між тим в повній мірі з такими висновками районного суду апеляційна інстанція не може погодитися з огляду на таке.

Так, убачається, що ОСОБА_1 звертаючись у суд із скаргою, просив визнати неправомірними дії Приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Телявського А.М. щодо стягнення грошових коштів у розмірі 47868,96 доларів США, 4351,72 доларів США основної винагороди та 451 грн 71 коп. виконавчого збору, що дорівнює гривневому еквіваленту - 1 355 621 грн 96 коп.; зобов`язати Приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Телявського А.М. встановити розмір наявної заборгованості Скаржника у ВП № НОМЕР_3 відповідно резолютивної частини судового рішення; встановити по виконавчому документу № 2-1540/12 від 25.06.2012 кінцеву заборгованість у гривневому еквіваленті з врахуванням зарахованих коштів по курсу зазначеному у резолютивній частині судового рішення, а саме за курсом 7,9925 грн за 1 долар США; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Телявського А.М. зняти арешт з рахунку, що відкритий в АТ "Ощадбанк" в межах виконавчого провадження НОМЕР_4; стягнути понесені судові витрати.

Отже, скаржник зокрема просить визнати неправомірними дії приватного виконавця щодо стягнення 4351,72 доларів США основної винагороди та 451 грн 71 коп. виконавчого збору.

Відповідно до частин першої та третьої статті 27 Закону «Про виконавче провадження» (надалі Закон № 1404-VIII), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VIII постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою, а саме частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 3 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18).

З огляду на викладене, спір з приводу правомірності дій державного виконавця при прийнятті постанов щодо стягнення витрат виконавчого провадження, основної винагороди, має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо прийняття постанов якими стягнуто виконавчі витрати, оскільки вона в цій частині підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, ухвала суду в частині відмови у задоволенні скарги на дії державного виконавця щодо прийняття постанов про стягнення основної винагороди та виконавчого збору підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255, частин першої, другої статті 377 ЦПК України.

Разом з тим, відповідно до положень частини першої статті 256 ЦПК України, колегія суддів роз`яснює заявнику, що розгляд даної категорії справ віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Щодо інших вимог скарги, варто зазначити наступне.

Районний суд відмовляючи в задоволенні скарги в частині визнання не правомірними дій та бездіяльності Деснянського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо неправильного зарахування коштів у розмірі сумі 13184, 54 доларів США за результатом реалізації Банком транспортного засобу «Nissan-Pathfinder» 2.5. TD, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 за виконавчим листом № 2-1540/12 від 25.06.2012 року та врахування грошових коштів за результатом реалізації вказаного транспортного засобу по курсу зазначеному у резолютивній частині судового рішення, а саме за курсом 7,9925 грн. за 1 долар США, виходив з того, що Деснянським районним судом м. Києва за результатами вирішення спору визначено суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом день ухвалення. При цьому сума заборгованості в іноземній валюті була правомірно зменшена державним виконавцем на суму в еквіваленті цієї валюти, яка була отримана від примусової реалізації майна боржника за курсом іноземної валюти (долар США) на дату здійснення відповідної операції, що цілком відповідає ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України

Апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду та, перевіряючи доводи апеляційної скарги, виходить з таких міркувань.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти є грошима в національній або іноземній валюті.

У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно зі статтею 192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті

З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом повинно було здійснюватися в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України "Про виконавче провадження". Так, відповідно до частини третьої цієї статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Наведені правові висновки викладені у постанові ВС КЦС від 05.02.2020 (справа № 750/2000/18).

У справі, яка переглядається, встановлено, що виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, виданим Деснянським районним судом м. Києва на підставі рішення цього суду від 25.06.2012, яким було стягнуто стягнуто з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 57048,96 дол. США, що за курсом 7,9925 за долар США складає 455 963 грн 81 коп. та 111 809 грн 88 коп., штраф за невиконання договору застави в розмірі 15 023 грн 75 коп. та судові витрати у сумі 2 917 грн 10 коп..

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, суд вирішив стягнути з боржника грошові кошти саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржників, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржників, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення.

Зазначене узгоджується також з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження N 14-134цс18).

Враховуючи викладене, приватний виконавець під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, правомірно керуватися положеннями статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки між стягувачем та боржниками існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в іноземній валюті - доларах США.

При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, боржник повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу.

Отже, висновок суду першої інстанції в цій частині є законним і обґрунтованим.

Окрім цього, оскаржуючи дії(бездіяльність) Деснянського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування виконавчою службою курсу гривні до долара США на дату виконання рішення щодо коштів, отриманих від реалізації банком належного йому транспортного засобу, що на думку скаржника призвело до заниження суми й замість близько 21 000дол. США. на погашення кредитної заборгованості перераховано лише 13184,54 дол. США.

Разом з тим, як установлено матеріалами справи, державним виконавцем Деснянського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчих проваджень № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 не вчинялося будь-яких дій, спрямованих на зарахування грошових коштів, отриманих від реалізації належного скаржнику транспортного засобу.

Згідно пояснень учасників справи, підтверджених даними, що містяться у долученій до справи виписці/особовому рахунку за період з 05.05.2008 по 23.12.2022 відкритому на ім`я ОСОБА_1 , зарахування коштів, у розмірі 13 184,54 Доларів США 28.10.2013 відбулося внаслідок дій, вчинених посадовими особами ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, а не Деснянським ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), як зазначає ОСОБА_1 у скарзі (а.с. 224 на звороті т.4).

Окрім викладеного указана обставина підтверджується даними, відображеними на копії виконавчого листа з відміткою державного виконавця під № 1 (а.с.4,5 т.3).

Таким чином, вимоги скарги в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Обґрунтовано відмовлено районним судом й у встановленні в виконавчому документі № 2-1540/12 від 25.06.2012 кінцеву заборгованість у гривневому еквіваленті з врахуванням зарахованих коштів по курсу зазначеному у резолютивній частині судового рішення, а саме - 7,9925 грн за 1 долар США, оскільки рішенням суду стягнуто борг в іноземній валюті у зв`язку з чим стягувачу на погашення боргу має бути перерахована іноземна валюта, а не її еквівалент у гривні.

За таких обставин зазначення у рішенні суду стягнутої суми заборгованості у іноземній валюті й одночасно у гривні з урахуванням курсу НБУ на дату ухвалення рішення, по справі правового значення не має.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що підстави для скасування ухвали суду першої інстанції у вказаній частині відсутні, а отже, а ухвалу суду першої інстанції в цій частині слід залишити без змін.

У справі відсутні докази на спростування тверджень представника ОСОБА_1 адвоката Мусієнка М.В. про те, що лише 10.02.2022 скаржнику стало відомо про зарахування коштів у якості сплати боргу з застосуванням відповідного курсу станом на дату виконання рішення суду, а тому колегія суддів погоджується з висновками районного суду про наявність правових підстав до поновлення строку відповідного оскарження.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Мусієнка Марка Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року в частині вимог скарги про визнання дій приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича неправомірними та зобов`язання вчинити дії щодо основної винагороди та виконавчого збору скасувати й провадження у справі в цій частині закрити.

У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: