Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5485/22 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д.В.
Категорія 10 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) в м.Житомирі цивільну справу №295/5485/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про визнання права власності на нерухоме майно та зняття арешту з майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 12 січня 2023 року, яка постановлена під головуванням судді Кузнєцова Д.В.

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року позивач через свого представника звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на частки житлового будинку та земельної ділянки із кадастровим номером: :05:021:0005, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також зняти арешт з частки указаного нерухомого майна, який був накладений 24.02.2021 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дідківським А.С. на підставі постанови про арешт майна боржника від 24.02.2021 року у виконавчому провадженні №48179140.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 12 січня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження у справі відмовлено, а клопотання представника позивача адвоката Войтовича М.С. про зупинення провадження у справі задоволено, зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №295/6959/22 за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування постанови й акту державного виконавця.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою в частині зупинення провадження, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, яка розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. B оскаржуваній ухвалі не наведено мотивів, які б свідчили про об`єктивну неможливість розгляду даної справи, та не зазначено конкретні обставини, які неможливо встановити в межах цієї справи без встановлення цих обставин у іншій справі.

Зазначає, що виходячи із заявленої вимоги у цій справі (про визнання права власності) та заявленого способу захисту, будь-яке рішення у справі №295/6959/22 не вплине на результати розгляду даної справи, оскільки обраний позивачем спосіб захисту заздалегідь є невірним. Якщо припустити, що позов у справі №295/6959/22 буде задоволено, то це аж ніяк не буде підставою для задоволення позову у цій справі. Навіть, якщо у справі №295/6959/22 буде встановлено, що спірне майно належало позивачу на праві спільної сумісної власності, то, по-перше, суд і сам має можливість це встановити, по-друге, це не буде мати значення для розгляду даної справи. Окрім того, якщо суд у цій справі прийде до висновку, що вимога позивача про визнання за нею права власності підлягає до задоволення, то наявність нескасованих акту та постанови державного виконавця, які є предметом розгляду у справі №295/6959/22, не заважатимуть цьому. ??У даній справі суд має повноваження самостійно дати оцінку вказаним постанові та акту державного виконавця, оскільки останні не є правовстановлюючими документами, тому можуть оцінюватись нарівні з іншими доказами, навіть без пред`явлення позову про визнання їх недійсними.

???Звертає увагу суду, що вказівка в оскаржуваній ухвалі, що спірна частина майна була зареєстрована за ОСОБА_2 , не відповідає дійсності. Насправді, майно перестало бути зареєстрованим за ОСОБА_2 з 2012 року через те, що після вказаної дати майно мало ще п`ятьох власників. Також невірним є посилання суду на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2015 року у справі №296/3289/13-ц, оскільки у ній зазначено конкретний перелік майна, щодо якого вирішувалося питання, однак спірний будинок та земельна ділянка до складу цього майна не входили.

Представник позивача подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що на момент звернення до суду із даним позовом спірне майно ще не було передано ОСОБА_3 за постановою та актом про передачу майна стягувачу в рахунок боргу. Предметом позову в справі №295/6959/22 є скасування постанови та акту про передачу майна стягувачу в рахунок боргу, а саме: житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :05:021:0005 за адресою: АДРЕСА_1 . Беручи до уваги, що вказане майно є предметом позову у цій справі, то розгляд справи є об`єктивно неможливим до вирішення справи №295/6959/22.

Відповідач ОСОБА_3 також подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що правовою підставою позову є стаття 59 ЗУ «Про виконавче провадження», однак у даній справі виконавче провадження відсутнє, оскільки закінчено в зв`язку з виконанням, арешт зі спірного майна (будинку) знятий, майно передано стягувачу в рахунок боргу, а стягувач зареєстрував право власності. В порядку вищевказаної норми закону може бути заявлений позов тільки одночасно з двома вимогами (визнання права і зняття арешту), які нерозривно між собою пов`язані. Відсутність виконавчого провадження та відсутність арешту унеможливлює застосувати вказану норму закону, а тому вимога про зняття арешту з майна у виконавчому провадженні є очевидно безпідставною. Таким чином будь-яке рішення у справі №295/6959/22 чи будь-які обставини, які там будуть встановлені, не будуть мати жодного значення для цієї справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. У справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності звільнення з роботи позивача. Проте, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, суд на порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України не вказав конкретну іншу справу та обставину, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, у чому саме полягає взаємозв`язок предметів розгляду інших справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи. При цьому суди взагалі не аналізували та не встановлювали у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі».

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) вказано, що: «метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У справі №295/6959/22 за позовом ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування постанови й акту державного виконавця між сторонами виник спір з приводу законності винесення державним виконавцем постанови про передачу ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу в сумі 1538702,90 грн. майна, а саме: житлового будинку загальною площею 214,00 м2 та земельної ділянки площею 0,0904 га, кадастровий номер: :05:021:0005, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі постанови Житомирського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року у справі №295/6177/19 та акту передачі вказаного майна в рахунок погашення боргу.

Проаналізувавши предмети спорів, колегія суддів дійшла висновку, що наявні у даній справі письмові докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду і стосуються права спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, у зв`язку із чим посилання суду на об`єктивну неможливість розгляду даної справи до розгляду справи №295/6959/22, є помилковими та такими, що суперечать змісту п.6 ч. 1 ст.251 ЦПК України, згідно якого суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У пункті 10 частини 3 статті 2 ЦПК України закріплено такий основний принцип цивільного судочинства, як розумність строків розгляду справи судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції свої висновки щодо наявності встановлених процесуальним законом підстав для зупинення провадження у даній справі належним чином не мотивував, а лише констатував наявність тісного матеріально-правового зв`язку між справами, не зазначив, яких саме доказів не вистачає суду для прийняття судового рішення та не зазначив встановлення, яких саме обставин у даній справі неможливе до розгляду іншої справи по суті, та дійшов передчасного висновку про зупинення провадження у справі.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для зупинення провадження в цій справі, а тому ухвала суду відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 12 січня 2023 року в частині зупинення провадження у справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Повний текст постанови складено 12 квітня 2023 року.

Головуючий Судді