ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5592/23 Справа № 185/614/23 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів на неповнолітню дитину,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів на неповнолітню дитину.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року. За час перебування у вказаному шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу вказана дитина залишилася проживати з відповідачем. У свою чергу 06 січня 2022 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 грудня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Проте наразі обставини змінилися, вказана дитина з листопада 2022 року стала проживати з позивачем та повністю перебувати на його утриманні.

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимогу про припинення стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуті на підставі судового наказу, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 06 січня 2022 року у справі № 185/10664/21.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклала вимогу про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги відповідач посилалася на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо проживання спільної дитини з позивачем. Позивач негативно впливає на дитину, використовує її як інструмент для маніпуляцій.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів.

Зважаючи на те, що предметом дійсного позову є стягнення аліментів, розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2002 року, який було розірвано заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року, яке набрало законної сили 22 березня 2022 року (а.с.6,8).

Вказаним заочним рішенням суду також встановлено, що у сторін за час перебування у вказаному зареєстрованому шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Після розірвання шлюбу дитина сторін залишилася проживати з відповідачем, про що в позовній заяві вказав сам позивач.

06 січня 2022 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 грудня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.9).

З копії акту обстеження житлового приміщення по факту проживання від 09 січня 2023 року, складеного комісією Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Центральна 36, вбачається, що позивач мешкає разом зі своїм сином ОСОБА_3 , у квартирі АДРЕСА_1 з листопада 2022 року (а.с.10).

Факт проживання спільної дитини разом з позивачем з листопада 2022 року не заперечується відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що проживання з листопада 2022 року дитини разом із батьком, на якого був покладений обов`язок сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина проживала на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, є обставиною, що впливає на припинення цього обов`язку з боку позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

На час видання наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина, останній проживав разом із матір`ю відповідачем у справі, перебував на її утриманні, що не заперечували сторони у справі, проте з листопада 2022 року дитина переїхала на проживання до батька, що сторонами також не заперечується.

В той же час, наразі з позивача на користь відповідача на підставі судового наказу, виданого 06 січня 2022 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, стягуються аліменти на утримання дитини.

За змістом статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України.

Таким чином, зважаючи, що дитина виявила бажання проживати разом із батьком, на час розгляду справи майже півроку проживала з позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, та не заперечується сторонами, наразі вихованням дитини займається позивач, в той же час позивач, з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, також зобов`язаний виконувати судовий наказ, виданий 06 січня 2022 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь відповідача, що свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дитини, таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 , оскільки суд апеляційної інстанції вважає, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц.

Доводи апеляційної скарги про відсутність рішення суду про встановлення місця проживання дитини саме з позивачем, а також що позивач використовує сина як інструмент для маніпуляцій, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки .

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо проживання спільної дитини з позивачем, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги як безпідставні, оскільки спростовується наявним в матеріалах справи актом обстеження житлового приміщення по факту проживання від 09 січня 2023 року, складеного комісією Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Центральна 36, яким встановлено, що позивач мешкає разом зі своїм сином ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 з листопада 2022 року (а.с.10).

Посилання відповідача на те, що позивач негативно впливає на дитину, використовує її як інструмент для маніпуляцій, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, відповідачем не надано суду жодних належних та достатніх доказів на підтвердження вказаних нею у справі обставин.

Крім того, відповідачем не подавалося до суду жодних заяв з вимогами про відібрання вказаної дитини у позивача або встановлення місця проживання останньої.

Сам же факт несплати аліментів позивачем та наявності в останнього заборгованості по вказаному не може бути абсолютною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у справі.

Враховуючи встановлені обставини у справі, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 04 липня 2023 року.

Судді: