Справа №155/184/23
Провадження №2/155/134/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 квітня 2023 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Яремчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Задурської К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Горохів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позов мотивований тим, що позивачка є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 зі згоди позивачки 12 червня 2010 року зареєструвався за вищевказаною адресою, оскільки перебував у фактичних шлюбних відносинах з матір`ю позивачки. Відповідач періодично виїжджав за межі України, востаннє виїхав з усіма своїми особистими речами на початку лютого 2022 року. З того часу останній не дзвонив, не надсилав листів і не подавав жодної звістки про себе. Позивачка зазначає, що відповідач не повідомив їй причин, чому він залишив вищевказане житло. Окрім того, відповідач нікому з мешканців будинку не дав зрозуміти, що дане житло являє для нього інтерес і що він планує до нього повертатись. Позивачка вказує, що самостійно зняти відповідача з реєстрації за вищевказаною адресою не може, оскільки їй невідоме фактичне місце його проживання, з останнім немає телефонного або поштового зв`язку. У зв`язку з вищенаведеним, оскільки реєстрація відповідача по місцю проживання позивачки створює їй незручності через сплату за нього додаткових комунальних послуг, ОСОБА_1 просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 20 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в поряду спрощеного позовного провадження.

Позивачка в судове засідання не з`явилась. Представник позивачки подала суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, пред`явлені вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, хоча ухвала разом із матеріалами позовної заяви та судовою повісткою вчасно та з додержанням вимог процесуального закону направлялись за місцем його реєстрації (проживання), однак поштова кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою уповноваженої особи «Укрпошти» «адресат відсутній». В порядку ст.128 ЦПК України відповідач також викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

За таких обставин суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

За згодою представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Дана обставина стверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17934381 від 29.02.2008, виданим Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» (а.с.5).

ОСОБА_4 18 липня 2009 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у належному позивачці житловому будинку, що стверджується довідкою старости виконавчого комітету Горохівської міської ради Луцького району Волинської області від 26.07.2022 №352 (а.с.12).

Реєстрація відповідача у спірному будинку підтверджується листом відділу «Центр надання адміністративних послуг» Горохівської міської ради Луцького району Волинської області від 17.02.2023 №79/10-13/2-23, який надійшов 23.02.2023 на запит суду.

Відповідно до актів від 25.07.2022 №287, 21.10.2022 №590, 24.01.2023 №46, складених за участю старости ОСОБА_7 та сусідів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не проживає з 05 лютого 2022 року по 24 січня 2023 року, його постійне місце проживання невідоме (а.с.13-15).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин 1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно із ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивачки права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до положень статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 502/922/18 (провадження №61-1913св20).

Судом встановлено, що позивачка є власником вищевказаного житлового будинку.

Відповідач, який зареєстрований у належному позивачці житловому будинку, в силу положень частини другої статті 64 ЖК Української РСР частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР не є членом сім`ї власника (позивачки) житлового будинку, спільним побутом із позивачкою не пов`язаний, оскільки за вищевказаною адресою тривай час не проживає, участі в утриманні житла та сплаті комунальних послуг не приймає.

Аналіз вищенаведених обставин справи дає підстави для висновку, що у зв`язку з реєстрацією відповідача у вказаному житловому будинку у позивачки виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, що свідчить про перешкоди у користуванні таким житлом.

Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що між відповідачем і власником будинку наявна домовленість про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було.

За таких обставин, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом фактичних і правових підстав для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком.

На підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені останньою судові витрати у справі в розмірі 1073,60 гривень судового збору.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.12, 13, 77, 78, 81, 141, 263-265, 281, 282 ЦПК України, ст.ст. 15,16, 317, 383, 391 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області С.М. Яремчук