ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4755/23 Справа № 199/1019/22 Суддя у 1-й інстанції - ЯКИМЕНКО Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Мовшович Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Якименко Л.Г.).

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2022 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Амур-Нажньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому Банк просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 10983,98 [Долар США ], що за курсом 27,19 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.12.2021 року складає 298654,41 грн за кредитним договором № DNI0GA00000163 віл 25.01.2008 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2022 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодилась представник позивача ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушення норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією. А також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № DNI0GA00000163. На даний час рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано боржником.

З відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період дати укладення кредитного договором до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2012 року., тобто період з 25.01.2008 року по 06.08.2012 року, то за період після подання позовної заяви від 21.08.2012 року, з 22.08.2012 року по 16.12.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 10983,98 [Долар США ].

Наголошує на тому, що кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, та думку позивача 3% річних підлягає стягненню з відповідача.

ОСОБА_2 просила рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.01.2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №DNI0GA00000163, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 43178,58 доларів США зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 21 січня 2018 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.12.2012 року у справі №401/8837/12 (провадження №2/401/3969/12) Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення, задовольнити частково, та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNI0GA00000163 від 25 січня 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» та ОСОБА_3 у сумі 599 962,62 гривні, яка складається: заборгованість за кредитом 38501,11 доларів США, що еквівалентно 307 623,86 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 19 180,84 доларів США, що еквівалентно 153 254,95 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом 535,08 доларів США,що еквівалентно 4275,28 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 12 515,65 доларів США, що еквівалентно 100 000, 00 гривень, штрафи відповідно договору: 31,29 доларів США штраф (фіксована частина), що еквівалентно 250,00 гривень,4325,22 доларів США штраф (процентна складова), що еквівалентно 34 558,50 гривень - звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 67,40 кв.м, яка належить відповідачу, шляхом проведення публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з наданим АТ КБ "ПриватБанк" розрахунком заборгованості за вказаним договором за період прострочення грошового зобов`язання, а саме з 22.08.2012 року по 16.12.2021 рік, відповідач має заборгованість у розмірі 10983,98 доларів США, що складається із 3% річних від простроченої суми.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що доведено перед судом невиконання відповідачем рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.08.2012 року та правомірність нарахування простроченої суми заборгованості у розмірі 39286,46 доларів США, яка стала підставою для нарахування заборгованості за кредитним договором у розмірі 10983,98 доларів США.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

За частиною першою статті 525, частиною першою статті 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За частиною 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Водночас, рішення суду суті правовідносин позики не змінює, а лише визначає суму заборгованості на час настання строку виконання зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування втрат від знецінення грошових коштів у зв`язку з інфляцією та 3% річних має компенсаторний характер і є способом захисту майнового права і інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за знецінення грошових коштів, які ним не повернуто та у компенсації за користування чужими грошима і неналежне виконання зобов`язань.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду.

У зв`язку із викладеним можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України щодо виконання зобов`язань за договором позики та передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання (частина 2 статті 625 ЦК України).

Зобов`язання у цій справі не є такими, що виникли з рішення суду, це зобов`язання з виконання договору позики, в якому рішенням суду визначено конкретний розмір грошових коштів, які підлягають поверненню, як невиконане боржником зобов`язання та констатовано про наявність зобов`язань між сторонами.

Саме такі правові висновки щодо правової природи застосування положеньстатті 625 ЦК України за наявності судового рішення, яке не виконується, Велика Палата Верховного Суду висловила у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.12.2012 року у справі №401/8837/12 Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення, задовольнити частково, та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNI0GA00000163 від 25 січня 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» та ОСОБА_3 у сумі 599 962,62 гривні, яка складається: заборгованість за кредитом 38501,11 доларів США, що еквівалентно 307 623,86 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 19 180,84 доларів США, що еквівалентно 153 254,95 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом 535,08 доларів США,що еквівалентно 4275,28 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 12 515,65 доларів США, що еквівалентно 100 000, 00 гривень, штрафи відповідно договору: 31,29 доларів США штраф (фіксована частина), що еквівалентно 250,00 гривень,4325,22 доларів США штраф (процентна складова), що еквівалентно 34 558,50 гривень - звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 67,40 кв.м, яка належить відповідачу, шляхом проведення публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Представником відповідачки була надано відзив на позовну заяву, в якому він просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності до даних правовідносин. Також в даному відзиву було вказано, що Банк може лише претендувати на стягнення 3% річних за останні 3 роки в межах загального строку позовної давності. (а.с.40-47).

Доказів виконання рішення суду відповідачкою надано не було, крім того її представником було надано копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.05.2021 року, що також підтверджує, що рішення виконано не було.

Тобто, ОСОБА_1 визнано, що заборгованість за рішенням суду не погашено, звернення стягнення на предмет іпотеки не відбулось.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Так, з ухваленням рішень про стягнення боргу у 2012 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Оскільки внаслідок невиконання боржником зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), проте станом на дату позовної заяви зобов`язання ним за рішенням суду не припинилось.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

А тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову, чим порушив норми матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню, а позовна заява частковому задоволенню.

Прострочена сума заборгованості 10983,98 доларів США, що є складовою частиною встановленої судом заборгованості відповідачки, а сама заборгованість за тілом кредита, що вбачається у рішенні суду від 03.12.2012 року та кредитного договору, а тому посилання суду першої інстанції, що позивачем не вказано чому саме ця сума застосовано а ж безпідставними, оскільки нарахування заборгованості робиться від основного зобов`язання яке було взято на себе боржником, доказів сплати даної суми відповідачем не надано.

З рішення суду від 03.12.2012 року вбачається, що відповідно до кредитного договору, ОСОБА_1 отримала кредиту 25 січня 2008 році у розмірі 39000 доларів США, а тому розрахунок Банком заборгованості в якості основної суми заборгованості у розмірі 39286,46 доларів США, оскільки відповідачка отримувала кредит у розмірі 39000 доларів США.

З матеріалів справи вбачається, що позивач АТ КБ «ПриваБанк» звернувся до суду з позовною заявою 14.02.2022 року (а.с.2),тобто з урахування правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), саме з 14.02.2019 року слід брати розрахунок 3% річних.

Період прострочення : 14.02.2019 - 14.02.2022.

Сума заборгованості = 39000.00 доларів США.

Кількість днів прострочення = 1096.

Сума санкції = 39000.00*3/100/365*321 + 39000.00*3/100/366*366 + 39000.00*3/100/365*365 + 39000.00*3/100/365*44 = 3510.00 доларів США.

3510 доларів США, що за курсом 29,19, відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.12.2021 року складає 95436,90 грн.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 3510 доларів США , що за курсом 29,19 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.12.2021 року складає 95436,90 грн.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме: позовні вимоги задоволено в сумі 3510 [Долар США ], що за курсом 29,19 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.12.2021 року складає 95436,90 грн., що складає 31,95% (95436,90 х 100): 298654,41 грн., від заявлених позивачем вимог, тому понесені витрати підлягають стягненню з відповідача у сумі 1431,30 грн. (4479,82х 31,95%), також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог, що складає 2146,95 (6719,73 х 31,95%) гривень, а всього на загальну суму 3578,25 гривень.

Керуючись статтями 141,374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2022 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () 3% річних у сумі 3510 [Долар США ], що за курсом 27,19 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.12.2021 року складає 95 436, 90 (дев`яносто п`ять тисяч чотириста тридцять шість) гривень 90 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () судовий збір у сумі 3578,25 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 28 червня 2023 року.

Суддя-доповідач О. В. Халаджи