ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року

м. Черкаси

справа № 711/1949/16-ц провадження № 22-ц/821/500/23 категорія на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

секретар: Ярошенко Б.М.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

представник заявника адвокат Кірса Віталій Вікторович

стягувач: Акціонерне товариство «Укрсиббанк»

особа, що подає апеляційну скаргу: Центральний відділ державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2023 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Кірси Віталія Вікторовича про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

22 лютого 2016 року ПАТ «Укрсиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користуванням кредитом та пені.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 41 270,88 швейцарських франків; пеню за несвоєчасне погашення кредиту та проценти в розмірі 22 749,05 грн.

23 січня 2023 року ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Кірси В.В. звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначив, що рішенням суду позов був задоволений повністю.

У подальшому, на підставі виконавчих листів Придніпровського районного суду м. Черкаси, державним виконавцем Центрального відділу ДВС у м. Черкаси відкриті виконавчі провадження про стягнення заборгованості № 52072052, № 52072168, № 52072264.

03 січня 2023 року між ОСОБА_1 та АТ «Укрсиббанк» було досягнуто домовленості про припинення зобов`язань внаслідок якої ОСОБА_1 зобов`язався сплатити частину боргу по кредитному договору в розмірі 6 395 швейцарських франків, що є еквівалентом 253 502,92 грн., а також відшкодувати суму судового збору в розмірі 13 858,40 грн., а решта заборгованості підлягає прощенню (анулюванню).

Як зазначено, на виконання вказаної домовленості ОСОБА_1 03 січня 2023 року подав до банку відповідні заяви за встановленою банком формою, а також здійснив оплату вказаних коштів, що підтверджується платіжною квитанцією № 20 від 10 січня 2023 року на суму 253 502,92 грн. та платіжною квитанцією № 21 від 10 січня 2023 року на суму 13 858,40 грн.

У подальшому, стягувач АТ «Укрсиббанк» видало ОСОБА_1 довідку від 11 січня 2023 року № 57-5-05/33/3 на підтвердження, що станом на 11 січня 2023 року ОСОБА_1 не має отриманих та непогашених кредитів АТ «Укрсиббанк».

Враховуючи зазначені вище обставини, заявник вважає, що виконавчий лист № 711/1949/16-ц від 16 квітня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» суму боргу, процентів нарахованих за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року в розмірі 41 270,99 швейцарських франків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано виконавчий лист № 711/1949/16-ц від 06 квітня 2016 року, який був виданий на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» суму боргу, процентів нарахованих за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року в розмірі 41 270,88 швейцарських франків - таким, що не підлягає виконанню.

Визнано виконавчий лист № 711/1949/16-ц від 06 квітня 2016 року, який був виданий на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року в розмірі 22749 грн. 05 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Визнано виконавчий лист № 711/1949/16-ц від 06 квітня 2016 року, який був виданий на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» судовий збір у сумі 16 835 грн. 65 коп. - таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду мотивована тим, що під час судового розгляду заяви ОСОБА_1 було встановлено, що відповідно до статей 598, 604 ЦК України, кредитний договір № 000 від 22 грудня 2006 року закритий у зв`язку з погашенням боржником ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та прощення банком частини боргу з урахуванням домовленостей від 03 січня 2023 року. Отже, суд встановив, що обов`язок ОСОБА_1 припинився внаслідок погашення ним заборгованості перед АТ «Укрсиббанк» (добровільне виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження), що останнім визнається, тому виконавчий лист підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, Центральний відділ ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) оскаржив її в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 березня 2023 року як незаконну та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його заяви.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи судом не було враховано, що звернення до суду із заявами про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню у зв`язку з частковим виконанням рішення суду в добровільному порядку вданому випадку є необґрунтованим, оскільки питання про розмір суми, яка підлягає стягнення з боржників, вирішується під час виконання рішення суду та контролюється виконавцем самостійно, що є правовою основою ЗУ «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції визнав такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи № 711/1949/16-ц від 06 квітня 2016 року Придніпровського районного суду м. Черкаси повністю, зокрема, і в частині, яка була примусово стягнута державним виконавцем в межах виконавчого провадження, що не узгоджується з диспозицією норми 432 ЦПК України та вимогам ЗУ «Про виконавче провадження».

За таких обставин ухвала суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_1 адвоката Кірси В.В. зазначено, що під час розгляду заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню судом було враховано, що загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язання переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

Відтак, у зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Внаслідок досягнутої між божником і стягувачем домовленості, здійсненої під час примусового виконання рішення суду, зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 22 грудня 2006 року на виконання якого ухвалювалося судове рішення та видавалися виконавчі листи припинилися шляхом сплати погодженої сторонами суми заборгованості (відступного) та звільнення боржника від виконання обов`язків по сплаті решти частини заборгованості шляхом прощення боргу (анулюванням), що унеможливлює подальше виконання судового рішення.

Суд першої інстанції правильно встановив всі обставини по справі та дійшов до правомірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2016 у справі №711/1949/16-ц позовні вимоги ПАТ«Укрсиббанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» суму боргу, процентів нарахованих за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року в розмірі 41270,88 швейцарських франків.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року в розмірі 22 749 грн. 05 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» судовий збір у сумі 16 835 грн. 65 коп.

12 травня 2016 року на виконання рішення Придніпровським районним суду м. Черкаси від 06 квітня 2016 року у справі №711/1949/16-ц були видані виконавчі листи, які направлені для виконання до відділу ДВС Придніпровського району м. Черкаси.

30 серпня 2016 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень:

- ВП № 52072052 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у сумі 16 835 грн. 65 коп.;

- ВП № 52072168 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року в розмірі 22 749 грн. 05 коп.;

- ВП № 52072264 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» суму боргу, процентів нарахованих за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року в розмірі 41 270,88 швейцарських франків.

Також з матеріалів справи вбачається, що 03 січня 2023 року ОСОБА_1 подав заяву до АТ «Укрсиббанк», відповідно до якої зобов`язався відшкодувати понесені Банком витрати на примусове стягнення заборгованості в сумі 13 858,37 грн.

Крім того, 03 січня 2023 року між ОСОБА_1 та АТ «Укрсиббанк» досягнута домовленість щодо сплати боржником частини боргу по кредитному договору в розмірі 6 395 швейцарських франків, що є еквівалентним 253 502,92 грн.

10 січня 2023 року ОСОБА_1 на виконання умов домовленості провів оплату 253 502,92 грн. призначенні платежу: погашення кредиторської заборгованості згідно договору № 917, платіжна квитанція № 20, а також оплату на суму 13 858,40 грн. призначенні платежу: погашення судових втрат згідно договору № 917, платіжна квитанція № 21.

Згідно довідки АТ «Укрсиббанк» від 11 січня 2023 року № 57-5-05/233/3 ОСОБА_1 не має станом на 11 січня 2023 року отриманих та непогашених кредитів в АТ «Укрсиббанк».

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями статей 1 та 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового засідання здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.

Обґрунтовуючи свої вимоги заявник вказував, що боржник здійснив часткову оплату боргу та відшкодував суму судового збору, а Банк прийняв рішення про анулювання (прощення) непогашеної частини боргу, а тому виконавчі листи є такими, що не підлягають виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

Зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 ЦК України).

До такого висновку прийшов Верховний Суд в постанові від 17 жовтня 2019 року у справі № 2-3558/2010 (провадження № 61-3067св19).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявник не навів обґрунтованих підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки відсутні дані про наявність укладеної сторонами угоди про прощення боргу, що би давало підстави вважати, що зобов`язання є припиненим відповідно до змісту ст. 599 ЦК України.

Підставою для прощення боргів, заявник вказував повідомлення про анулювання боргу. Проте вказане повідомлення про анулювання боргу від 11 січня 20239 року № 57-5-05/33/3 підписано в.о. Начальника відділення № 633 АТ «Укрсиббанк» Бондаренко А.М. Докази того, що вказана особа має повноваження на прощення боргу в матеріалах справи відсутні. Відсутні також інші докази, що безспірно підтверджують прощення боргу, а саме укладена між боржником та стягувачем угода про прощення боргу. Матеріали справи не містять також жодних доказів того, що до органів ДВС надходили платіжні документи та інформація про анулювання боргу.

Таким чином, за результатами розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що підстав вважати, що ОСОБА_1 добровільно виконав судове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2016 у справі №711/1949/16-ц, за яким ще 06 квітня 2016 року були видані виконавчі листи, які були звернуті до примусового виконання через ограни ДВС, щодо стягнення з нього грошових коштів на користь стягувача АТ «Укрсиббанк» немає.

Відповідно враховуючи норми ЗУ «Про виконавче провадження» виконання здійснене за виконавчими документами у січні 2023 року, тобто після відкриття виконавчих проваджень 30 серпня 2016 року.

Доводи заявника та його представника про те, що відбулося прощення боргу, а тому є підстави для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню є безпідставними, оскільки частину заборгованості боржник фактично погасив шляхом внесення грошових коштів на рахунок стягувача, а частина була анульована (прощена) банком. При цьому стягувач не звертався до державного виконавця із заявою про повернення виконавчого листа, а просив заявою від 23 лютого 2023 року закінчити виконавче провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» підлягає закінченню у разі скасування або визнання не чинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Разом з тим, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат у справі.

Оскільки, при подачі апеляційної скарги Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) було сплачено 2 684 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 410 (а.с. 159), тому з ОСОБА_1 на користь особи, що подає апеляційну скаргу підлягає стягненню судовий збір саме у зазначеній сумі.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2023 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Кірси Віталія Вікторовича про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Кірси Віталія Вікторовича про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) 2 684 грн. судових витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2023 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко