КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5636/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Пономаренко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року,

встановив:

у липні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив відшкодувати йому моральну шкоду, заподіяну внаслідок незаконних дій відповідачів, в розмірі 200 000 грн. з Державного бюджету України.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивача - ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Державної казначейської служби України - Пальчик В.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що постановою Київського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року на його користь було стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб шкоду в розмірі 200 000 грн. 01 березня 2021 року на підставі виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 20 січня 2021 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження №64659013. Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20 травня 2021 року виконавчий документ було повернуто стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року постанову було визнано протиправною та скасовано. Постановою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року ухвалу було залишено без змін. Тому позивач вважав, що оскільки йому було заподіяно моральну шкоду внаслідок протиправного рішення органу державної виконавчої служби, він просив стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що сам по собі факт визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про заподіяння позивачу моральних страждань.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення ст. 19, 56 Конституції України, ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України,

Доводи, викладені представником позивача - ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, є аналогічним доводам, на які він посилався в позовній заяві, всі були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Державний виконавець незаконно закрив виконавче провадження і після визнання судом відповідного рішення протиправним, не поновив виконавче провадження. Своїм рішенням орган державної виконавчої служби змушує позивача відчувати себе безпорадним. Позивач посилався на те, що відчуття власної безпорадності завдає йому глибоких душевних страждань. Оскільки внаслідок протиправного рішення позивач своєчасно не отримав суму боргу у розмірі 200 000 гривень, саме тому позивач оцінує моральну шкоду у розмірі 200 000 гривень.

Згідно зі статтею 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом завдання шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року визнавались неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України при проведенні виконавчих дій, а саме щодо повернення виконавчого документа стягувачу.

Зазначеним судовим рішенням встановлено бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби в частині належного та ефективного виконання судового рішення.

Разом з тим, подальші дії державного виконавця не були предметом оскарження. Також є безпідставним посилання апелянта на події, які передували його зверненню до суду з даним позовом - факт невиконання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення Окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року, оскільки зазначене було предметом спору в справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в результаті розгляду якого було стягнуто на користь позивача шкоду в розмірі 200 000 грн.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає, як складові, елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення всіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями, які встановлені судом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що позивач в судовому порядку довів протиправність постанови державного виконавця. Факт визнання дій відповідача протиправними при поверненні виконавчого документа хоча і створює одну зі складових частин для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати моральну шкоду, проте самостійною підставою для відшкодування такої шкоди бути не може.

Саме лише задоволення позову не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями державного виконавця та заподіяною шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння збитків, між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Зокрема, доведенню підлягає, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Подібні висновки зробив Верховний Суд у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18 (пункт 28).

Будь-яких доказів заподіяння позивачу саме моральних страждань поведінкою державного виконавця, крім загального опису таких страждань у позові, а саме доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок бездіяльності відповідача, позивач суду не надав.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу)» від 29 березня 2001 року використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено докази, зроблені висновки відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній карзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді