Провадження № 2/127/1811/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Антонюка В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, в залі суду м. Вінниця, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми 3% річних та інфляційних витрат,-

встановив:

ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми 3% річних та інфляційних витрат.

Позов мотивовано тим, що 28.02.2008 року між ОСОБА_1 (позичальник), та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, за умовою якого ОСОБА_1 отримала кредит, в іноземній валюті, у розмірі: 60 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за використання кредиту, у розмірі: 9,5 % річних.

В забезпечення виконання ОСОБА_1 , разом із вказаним кредитним договором, 28.02.2008 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір поруки №183969, яка згідно умов договору поруки, зобов`язалась відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання договору і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Також, в забезпечення виконання ОСОБА_1 , разом із вказаним кредитним договором, 28.02.2008 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір поруки №183970, який згідно умов договору поруки, зобов`язувався відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання договору і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

У зв`язку з невиконанням відповідачами умов Договору про надання споживчого кредиту № 0, щодо сплати заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Замостянського районного суду м. Вінниці, щодо примусового стягнення заборгованості.

09.12.2011 року Замостянським районним судом м.Вінниці розглянута справа №2-2305/2011, та ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.02.2008 року та нарахованими відсотками в розмірі 67 549 дол.74 центи США, що в еквіваленті на національну валюту становить 539 114 грн. 61 коп.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за Договором про надання споживчого кредиту № 0, договорами поруки №183969 та №183970.

11.02.2012 року Вінницьким міським судом Вінницької області, розглянута справа №127/422/13 та винесено ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» при примусовому виконанню рішення Замостянського районного суду м. Вінниця від 09.12.2011 року у справі за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором.

17.05.2023 року ОСОБА_1 здійснено сплату відповідно до виконавчого провадження №69684599 від 19.08.2022 року в сумі: 540 934,61 грн.

Позивач зазначає, що відповідно до довідки-розрахунку за кредитним договором №0 від 28.02.2008 року заборгованість станом на 18.05.2023 року у відповідачів становить 51 528,22 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18.05.2023 року, еквівалентно 1 884 314,71 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 37 985,27 дол. США, що еквівалентно 1 389 068,20 грн., та заборгованість по процентах 13 542,94 дол. США, що еквівалентно 495 246,51 грн.

Крім того, позивач зазначає, що загальна сума 3% річних, інфляційних втрат, понесених ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», у наслідок прострочення відповідачами сплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0, договорами поруки №183969, №18397, рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці: згідно з Розрахунком суми 3 %річних за період з 18.05.2020 року по 17.05.2023 року, за прострочення сплати заборгованості, сума 3% річних, становить : 169 491,87 грн.; згідно з розрахунку суми інфляційних витрат, за період з 18.05.2020 року по 17.05.2023 року, понесених у наслідок прострочення заборгованості, сума інфляційних витрат, становить: 909 824,04 грн.

Всього сума заборгованості (загальна сума 3% річних, інфляційних втрат) відповідачів перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» складає 1 079 315,91 грн., які позивач просить стягнути із відповідачів, звернувшись до суду із даним позовом. Крім того, просить стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 16 189,74 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

Відповідачі у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не подали.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані ст. ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.

Судом встановлено, що 28.02.2008 року між ОСОБА_1 , та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, за умовою якого ОСОБА_1 отримала кредит, в іноземній валюті, у розмірі: 60 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за використання кредиту, у розмірі: 9,5 % річних.

Відповідно до договору поруки від 28.02.2008 року за № 183969 між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 , укладено договір поруки, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 зобов`язалась відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання договору і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

28.02.2008 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір поруки №183970, згідно умов якого він зобов`язувався відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання договору і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до довідки-розрахунку за кредитним договором №0 від 28.02.2008 року заборгованість станом на 18.05.2023 року у відповідачів становить 51 528,22 дол. США, що еквівалентно 1 884 314,71 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 37 985,27 дол. США, що за курсом НБУ, станом на 18.05.2023 року, еквівалентно 1 389 068,20 грн. та заборгованість по процентах 13 542,94 дол. США, що за курсом НБУ, станом на 18.05.2023 року, еквівалентно 495 246,51 грн.

Згідно з Розрахунком сума 3 % річних за період з 18.05.2020 року по 17.05.2023 року, за прострочення сплати заборгованості, суми 3% річних, становить : 169 491,87 грн.

Відповідно до розрахунку суми інфляційних витрат, за період з 18.05.2020 року по 17.05.2023 року, понесених у наслідок прострочення заборгованості, сума інфляційних витрат, становить: 909 824,04 грн.

Всього сума заборгованості (загальна сума 3% річних, інфляційних втрат) відповідачів перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» складає 1 079 315,91 грн.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за Договором про надання споживчого кредиту № 0, договорами поруки №183969 та №183970.

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦК України передбачено, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, аналіз змісту ч. 4 ст. 559 ЦК України свідчить, що закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 910/3077/20.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові .

При цьому в ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Отже, вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами статті 604 ЦК України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

З аналізу вказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (див. п 41. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18)).

Як встановлено у даній справі, рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 09.12.2011 у справі № 2-2305/2011 вирішено, зокрема, стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.08.2008 заборгованість по кредиту у розмірі 67 549,74 дол. США, що в еквіваленті на національну валюту становить 539 114,61 грн.

Вказана обставина не підлягає доказуванню з огляду на ч. 4 ст. 82 ЦПК, якою встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц зроблено висновок, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (див. постанови Великої Палати Верховного Суду: від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц /провадження № 14-241цс19/, від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18 /провадження № 12-116гс19/, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 /провадження № 12-105гс19/).

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду які викладено у постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження 14-67цс20) закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. У постанові від 26.01.2021 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31.102018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки та зазначила, що "наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Також, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц в якій викладено висновки про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує позивач та не заперечили відповідачі, рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 09.12.2011 року у справі № 2-2305/11 відповідачами не виконане, а відтак позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню загальна сума 1 079 315,91 грн. з яких: 909 824,04 грн. - інфляційні втрати; 169 491,87 грн. - 3% річних, а відтак позов підлягає до задоволення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Положеннями пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позову в повному обсязі, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 16 189,74 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 55, 99, 124 Конституції України, ст.ст. 16, 192, 509, 514, 524, 526, 533, 554, 598-599, 625, 1077-1086 ЦК України, ст.ст.3, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми 3% річних та інфляційних витрат задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» суму 3% річних в розмірі 169 491 (сто шістдесят дев`ять тисяч чотириста дев`яносто одна) гривня 87 копійок; суму нарахованих інфляційних витрат в розмірі 909 824 (дев`ятсот дев`ять тисяч вісімсот двадцять чотири) гривні 04 копійки.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» судовий збір в розмірі 16 189,74 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його складення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення складено 28.06.2023 року.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», вул. Менделєєва, буд.12, офіс 94/1, м. Київ, 01042, ідентифікаційний код 37825968, ІПН 65, поточний рахунок (IBAN UA9118812),

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя