Справа №:755/6804/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Арапіної Н.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Київській області, Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з позовом до Держави України, в особі Департаменту патрульної поліції, Держави України, в особі Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади. Свої вимоги мотивувала тим, що постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.07.2020 на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Зі змісту постанови вбачається, що 19 червня 2020 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 432748 за те, що 18 червня 2020 року о 23 годині 10 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Renault Sandero" д/н НОМЕР_1 в с. Кожухівка Васильківського району Київської області, не врахувала дорожню обстановку та при зміні напрямку руху допустила наїзд на металевий стовпчик, в результаті чого автомобіль та стовпчик отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України і вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Київського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2020 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 /двадцяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 /триста сорок/ гривень, за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, скасовано та закрито провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. У зв`язку з безпідставним обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення позивач витратила багато часу для пошуку способів захисту своїх порушених прав. Це змушувало позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, боротьба виснажувала та викликала у позивача психічне напруження у зв`язку з очікуванням судових рішень. Внаслідок незаконних дій посадової особи відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області позивач перебувала під судом у період з 19 червня 2020 року (дата складання протоколу) до 31 серпня 2020 року (день постановлення ухвали Київського апеляційного суду про закриття справи про адміністративне правопорушення), що становить 2 місяці 12 днів. Отже, встановлений законом мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди складає 15 600 грн. Враховуючи численні незаконні дії поліцейських та суду першої інстанції, вважає, що розмір моральної шкоди має бути розрахований, виходячи з розміру відшкодування двох мінімальних розмірів заробітної плати за кожен місяць перебування під судом. У зв`язку з чим просить стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 31 200,00 грн.

05 жовтня 2022 року ухвалою суду замінено Державу Україну, в особі Департаменту патрульної поліції, належними відповідачем Державою Україна, в особі Головного управління Національної поліції в Київській області (01601, вул. Володимирська, 15, м. Київ).

Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.07.2020 на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Зі змісту постанови вбачається, що 19 червня 2020 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 432748 за те, що 18 червня 2020 року о 23 годині 10 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Renault Sandero" д/н НОМЕР_1 в с. Кожухівка Васильківського району Київської області, не врахувала дорожню обстановку та при зміні напрямку руху допустила наїзд на металевий стовпчик, в результаті чого автомобіль та стовпчик отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України і вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП (а.с. 27, 30).

Позивач просить стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 31 200,00 грн.

Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено про неправомірні дій посадової особи відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області, внаслідок яких позивач перебувала під судом у період з 19 червня 2020 року (дата складання протоколу) до 31 cерпня 2020 року (день постановлення ухвали Київського апеляційного суду про закриття справи про адміністративне правопорушення), що становить 2 місяці 12 днів та складає мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 15600 грн. Враховуючи численні незаконні дії поліцейських та суду першої інстанції, вважає, що розмір моральної шкоди має бути розрахований, виходячи з розміру відшкодування двох мінімальних розмірів заробітної плати за кожен місяць перебування під судом.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю, оскільки Васильківський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Київській області не входить до структурних підрозділів чи територіальних підрозділів Департаменту патрульної поліції, начальник СРПП № 3 Васильківського ВП ГУНП в Київській області Ревун С.П., який складав протокол про адміністративне правопорушення, не є працівником Департаменту патрульної поліції чи його структурних, територіальних підрозділів. Отже, Департамент патрульної поліції є неналежним відповідачем. Протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а є лише документом, в якому зафіксовані певні обставини. Відтак сам по собі протокол не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору, він не створює юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення, безпосередньо не впливає на права та обов`язки особи, щодо якої він складений, та не є обов`язковим для виконання. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю, оскільки постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2020 року та постановою Київського апеляційного суду від 21 серпня 2020 року не зазначено про встановлення факту бездіяльності працівників поліції. При складанні протоколу працівники поліції діяли в межах наданих їм повноважень відповідно до ст.ст. 255, 265-1 КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію» і не доведено факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди.

Представник відповідача Державної казначейської служби України скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнає повністю, оскільки необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу або його посадових чи службових осіб. Однак не існує судового рішення, яким би дії відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області визнані незаконними, тому посилання позивача на норми статей 1173,1174 ЦК України є необґрунтованими.

Позивач скористався правом подачі відповіді на відзив відповідача Державної казначейської служби України, в якій вказано, що твердження відповідача про відсутність преюдиційного судового рішення спростовується постановою Київського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно п.2, п.3 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного накладення штрафу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 зазначеного Закону визначено, що право на відшкодування шкоди у розмірі і порядку встановленому Законом виникає у випадках закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону виникає право на відшкодування суми, сплаченої громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, а також моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу як адміністративного стягнення.

Частиною 1 статті 4 вказаного Закону, зокрема, встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ч.5, ч.6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно зі ст. 12 Закону розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо справу закрито судом при розгляді її в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Оскарження до суду не позбавляє громадянина права звернутись із скаргою до відповідного прокурора.

Відповідно до ст. 13 Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди з огляду на загальні підстави, є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина. Оскільки має місце спеціальний делікт, то така шкода як виключення із загального правила відшкодовується незалежно від вини заподіювача, проте відповідальність без вини не звільняє від доведеності інших елементів цивільного правопорушення, як то шкоди, протиправної поведінки, причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою.

В силу п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Згідно п.9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

31 серпня 2020 року постановою Київського апеляційного суду постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2020 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 /двадцяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 /триста сорок/ гривень, за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 9 зв.-11зв.).

Оскільки щодо позивача було закрито провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, тому це свідчить про незаконність її притягнення до адміністративної відповідальності та становить підставу для відшкодування завданої їй у зв`язку з цим моральної шкоди.

Отже, позивач має право на відшкодування за рахунок державного бюджету шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Розраховуючи моральну шкоду, позивач посилалася на розрахунок, здійснений відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, прокуратури і суду», а саме, що під судом вона перебувала у період з 19 червня 2020 року (дата складання протоколу) до 31 серпня 2020 року (день постановлення ухвали Київського апеляційного суду про закриття справи про адміністративне правопорушення), що становить 2 місяці 12 днів, виходивши із розміру мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2022 року у розмірі 6 500 грн., у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, визначивши до стягнення 31 200,00 грн.

Однак суд не погоджується із таким твердженням позивача, зважаючи на те, що положення ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, прокуратури і суду» застосовується щодо порядку провадження у кримінальних справах, щодо інших випадків визначених цим Законом, питання вирішення розміру моральної шкоди визначається чинним законодавством.

Доводи представників відповідачів про відсутність будь-яких доказів спричинення позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки дії працівника Головного управління Національної поліції в Київській області щодо складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

Отже, проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, враховуючи обставини, викладені в постанові суду про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, яка набрала законної сили, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу порушеної адміністративної справи та її розгляду, що призвели до хвилювань, зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зав`язків.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, оцінюючи глибину, тривалість душевних страждань, кількість часу та зусиль витрачених для вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права, незаконність притягнення до адміністративної відповідальності, враховуючи вимоги розумності, справедливості, виваженості суд приходить висновку, що позивачу завдано моральної шкоди, яку слід визначити у розмірі 3 000,00 грн.

З урахуванням викладеного позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Київській області, Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади підлягають задоволенню частково: стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , у рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати щодо судового збору віднести з в рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст.ст. 16, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Київській області, Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , у рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна