Справа № 522/1775/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шестакової Я.В.

за участю секретаря Навроцької Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач у січні 2023 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики (розпискою) від 10.12.2020 року у сумі 100 000 доларів США та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.12.2020р. відповідач отримав в борг у позивача 100 000 доларів США та взяв на себе зобов`язання повернути вказану суму до 10.12.2022 року. Вказані факти підтверджені розпискою відповідача, а також довідкою про рух коштів. Взяті на себе зобов`язання перед позивачем відповідач не виконав, грошові кошти не повернув. З огляду на зазначене, позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалою суду від 01.03.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву про визнання позову, в якій визнав факт отримання коштів у вказаній в позові сумі шляхом банківського переказу, зазначив, що повернути ці кошти наразі не може, оскільки вони були витрачені ним для придбання нерухомості, інших коштів відповідач не має. Зазначив про те, що наслідки подання заяви про визнання позову йому роз`яснені та зрозумілі, підтвердив, що права будь-яких третіх осіб внаслідок визнання позову порушені не будуть.

Процесуальним правом надати відзив на позов або інші письмові пояснення по суті предмету спору відповідач не скористався. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

Судом встановлено, що 10.12.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір позики, за яким позивач надав, а відповідач отримав у борг суму коштів у розмірі 100 000 доларів США для придбання нерухомості. Відповідач зобов`язався повернути кошти не пізніше 10.12.2022 року. Користування коштами за цією розпискою є безпроцентним, валютою виконання зобов`язання з повернення боргу є долар США.

Вказані кошти відповідач отримав шляхом здійснення на його користь банківського переказу на рахунок в ПАТ АБ «Південний» в сумі 2 814 790.24 гривень,

Факт перерахування позивачем коштів у вказаній сумі на користь відповідача, окрім розписки, підтверджений також довідкою про рух коштів по рахунку позивача в ПАТ АБ «Південний» за період з 03.12.2020 по 10.12.2020 (сформована 13.01.2023 року). Вказаною довідкою підтверджено перерахування позивачем на користь відповідача коштів 03.12.2020р. у сумі 1 000 000 гривень та 10.12.2020р. у сумі 1 814 790.24 гривень, що сумарно дорівнює 2 814 790.24 гривень.

Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі, шляхом надання відповідачу коштів у сумі 2 814 790.24 гривень.

Заборгованість відповідача перед позивачем не погашена і станом на час розгляду справи становить 2 814 790.24 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1047 ЦК України передбачена письмова форма укладення договору позики.

У постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63 цс письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачем була надана боргова розписка від 10.12.2020 року. Оригінал розписки було досліджено судом.

Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Наявність у позивача оригіналу вказаного боргового документа є належним та допустимим доказом як факту отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_3 позики та його волевиявлення у строк до 10.12.2022 року повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобов`язання у повному обсязі.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.

На час розгляду справи відповідачем до суду не надано доказів часткового або повного виконання зобов`язання з повернення коштів ОСОБА_2 за договором позики від 10.12.2020 року, навпаки надано заяву про визнання позовних вимог.

Згідно інформації, розміщеної на офіційному інтернет-представництві Національного банку України, офіційний курс гривні щодо долара США станом на дату подачі позову 24.01.2023 року складає 36,568 гривень за 1 долар США.

Таким чином, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 100 000 доларів США, що еквівалентно 3 656 800 гривень (36,568 *100 000).

Відповідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини та норми діючого законодавства, визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми позики у вказаному розмірі є обґрунтованими та такими , що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки, при подачі позову, позивачем не було сплачено судовий збір, то правила ч.1 ст. 142 ЦПК України у даному випадку не застосовується, отже, відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача у дохід держави суд стягує судовий збір у розмірі 13 420 грн.

Керуючись ст. 525, 526, 530, 629, 1046,1047,1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10-13, 18, 77-81, 141, 200, 206, 258-259, 263-265, 275, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики (розпискою) від 10 грудня 2020 року у сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США, що еквівалентно 3 656 800 (три мільйона шістсот п`ятдесят шість тисяч вісімсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін :

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 06.04.2023 року

Суддя Я.В. Шестакова