Номер провадження: 22-ц/813/4938/23
Справа № 522/9117/22
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі

головуючого Воронцової Л.П.,

суддів: Базіль Л.В., Бездрабко В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2022 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив

У липні 2022 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом, який мотивувало тим, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 05.04.2011 року, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок, який у подальшому збільшився до 35000,00 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним і банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 14.06.2022 має заборгованість у розмірі 42940,86 грн., яка складається з: 34214,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т. ч. 34214,44 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8726,42 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05.04.2011 у розмірі 34214,44 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

27 січня 2023 року, не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк», засобами поштового зв`язку направило до суду апеляційну скаргу, в якій просило оскаржуване рішення скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог, ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Судові витрати покласти на відповідача.

Доводи апеляційної скарги скаржник обґрунтував тим, що:

- висновок суду про ненадання позивачем доказів погодження сторонами оплати процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентів спростовується наявною у матеріалах справи довідкою про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна 30 днів пільгового періоду від 05.04.2011 року, підписаною відповідачем;

- факт погодження сторонами істотних умов договору підтверджує також підписаний позивачем Паспорт споживчого кредиту);

- відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Справа переглядається апеляційним судом у частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за кредитним договором.

Приймаючи у даній справі рішення про відмову у задоволенні позовники вимог у частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами, суд першої інстанції виходив з того, що:

- інформація, викладена у паспорті споживчого кредиту в т.ч. щодо розміру відсоткової ставки, який підписаний відповідачем 02.07.2021 року, зберігає чинність та є актуальною лише до 17.07.2021 року, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача, а з його змісту незрозуміло чи стосується він укладеного 05 квітня 2011 року сторонами договору про надання банківських послуг;

- анкета-заява, підписана ОСОБА_1 , не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору, а отже, саме по собі її підписання відповідачем без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не може бути підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відсутності належних, допустимих та достатніх доказів того, що Умови та правила надання банківських послуг, що знаходяться у матеріалах справи є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки вони не містять підпису відповідача, неможливості врахування зазначеної у паспорті споживчого кредиту інформації як доказу підтвердження конкретних умов кредитування та недостатності як доказу заяви-анкети, підписаної відповідачем, з мотивів наведених у оскаржуваному рішенні, однак не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо непогодження сторонами оплати процентів за користування кредитними коштами, та розміру процентної ставки (3% на місяць).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду частково не відповідає.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 відповідно до укладеного з ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», договору б/н від 05.04.2011 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 43).

ОСОБА_2 надавались кредитні картки Універсальні, відповідно до умов наведеного вище договору: 05.04.2011 року, з терміном дій 10/14, 12.10.2012 року з терміном дій 07/16, 23.10.2013 року з терміном дій 12/16, 12.10.2015 року 03/19, 25.05.2017 року з терміном дій 05/21, 20.09.2017 року з терміном дій 05/21 та 02.07.2021 року з терміном дій 07/25.

З Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_2 вбачається, що 23.10.2020 встановлено кредитний ліміт у розмірі 35000,00 грн., який 13.10.2021 зменшено до 0,00 грн. (а.с. 41).

Як вбачається наявної у матеріалах справи довідки про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна 30 днів пільгового періоду, підписаної відповідачем 05.04.2011 року, сторони погодили істотні умови договору, а саме -розмір процентів за користування кредитом (3% на місяць) (а.с.44).

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором.

Користування ОСОБА_2 кредитними коштами підтверджується випискою по рахунку.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 14.06.2022 року має заборгованість у розмірі 42940,86 грн., яка складається у тому числі, і з 8726,42 грн. - заборгованості за простроченими відсотками (а.с.6-24).

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

Жодних заперечень стосовно наданого Банком розрахунку ОСОБА_2 ані у суду першої інстанції, ані апеляційному суду не надавав. Спростування ж наданих позивачем доказів є процесуальним обов`язком саме відповідача, а не суду (постанова ВС від 02.12.2020 року справа №284/157/20-ц).

Таким чином, посилання суду першої інстанції на зразкову справу та відсутність підстав вважати, що суттєві умови були узгоджені сторонами в цій справі є помилковими.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасовує у оскаржуваній частині та ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості за відсотками.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Згідно ч.8, ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Статтею 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Зважаючи, що ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні при зверненні до суду із апеляційною скаргою, скаржником не надавалось суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які воно понесло і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення із відповідача судового збору, сплачено за подання апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та частини судового збору, сплаченої позивачем, пропорційно до задоволеної апеляційним судом частини позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2022 року скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, ухвалити нове.

Стягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д) 8726,42 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) судовий збір за подачу позовної заяви, пропорційна задоволених вимог у розмірі 504,19 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) судовий збір за подачу апеляційної скарги, пропорційно задоволених вимог у розмірі 3 721,50 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді : Л.В. Базіль

В.О. Бездрабко