Справа № 196/967/22
№ провадження 2/196/166/2023
12 квітня 2023 року смт Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді: Костюкова Д.Г.,
за участю секретаря судового засідання: Дорошенко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду смт Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
До заяви про примусове виконання рішення ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» не надано виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 07.11.2005 за №6014 на ім`я ОСОБА_2 анульоване згідно з наказом МЮУ від 01.11.2021 №3897/5.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, та передбачає: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи:
- якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;
- за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.
При вчиненні виконавчого напису, нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Переліку.
26.11.2014р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».
Редакція Переліку на сьогодні передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.
Починаючи з 22.02.2017 року нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин.
У виконавчому написі зазначено, що заборгованість стягується за період з 11.01.2021 по 23.04.2021 у розмірі 35 940.11 грн. Однак у виконавчому написі не зазначено, коли саме настав строк платежу по кредитному договору, не вказана дата, не зазначено які платежі прострочено. Від відповідача жодного письмового повідомлення про порушення зобов`язання не отримував. Відповідача із заявою про примусове виконання рішення не надав розрахунок кредитної заборгованості, виписку з банківського рахунку.
Вказав, що ним понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 2300 грн.
У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 05.01.2023р., відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» прохало відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на наступні обставини. Щодо укладення Договору про надання коштів у позику вказали, що правила надання коштів у позику проходить в онлайн-режимі. Після ознайомлення клієнтом з умовами кредитування, він розпочинає реєстрацію на веб-сайті товариства, надає згоду на обробку персональних даних, створює особистий кабінет, після завершення реєстрації клієнт ще раз підтверджує умови кредитування, після чого клієнту надсилається одноразовий ідентифікатор, який є його електронним підписом. Після завершення реєстрації клієнт ще раз підтверджує умови кредитування. Датою укладення кредитного договору є дата одержання Товариством електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). Після укладення кредитного договору у електронній формі, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА" надає кредит шляхом безготівкового перерахування через платіжного провайдера суми кредиту на банківську картку клієнта. Тому 27.12.2020р. при укладенні кредитного договору позивачем було свідомо прийнято умови кредитного договору та укладено Договір №3411275 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту в розмірі 12 000 грн. У зв`язку із неналежним виконанням позивачем строків користування кредитом, застосування зниженої процентної ставки було відмінено та нарахування процентів здійснювалось за стандартною процентною ставкою. Відповідно до п.1.2 Договору позивач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 2300.00 грн. вони не погоджуються та вважають їх безпідставними та завищеними. Розмір витрат на правову допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи нескладність справи, ціну позову, принципи співмірності, розумності судових витрат, вважають, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2300.00 грн. є абсолютно необгрунтованими, завищеними та не є співмірним із вчиненими діями та ціною позову, а тому не підлягають задоволенню.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гагарський А.П. в судове засідання не з`явились, у позовній заяві позивач прохав здійснювати розгляд справи без його участі та участі його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Представник відповідача ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА" в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву прохав розглядати справу без участі представника та відмовити у задоволенні заявлених вимог у повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлено, що 27.12.2020р. між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено Договір №3411275 про надання споживчого кредиту, за умовами якого позичальнику було надано кредит в розмірі 12 000 грн. (а.с.31-37).
Згідно графіку платежів до договору про надання коштів у позику, на умовах споживчого кредиту №3411275 від 27.12.2020р. дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів 11.01.2021р., сума до оплати 14 907.00 грн. (а.с.38).
Заява про примусове виконання рішення за вих. №б/н від 29.07.2021р. направлено Приватному виконавцю Сидорук Л.В.(а.с.24).
25.08.2021р. приватним виконавцем Сидорук Л.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66589967 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА" заборгованості в розмірі 36 740.00 грн. (а.с.25-26).
25.08.2021р. приватним виконавцем Сидорук Л.В. винесено постанову ВП №66589967 про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 3 674.00 грн. (а.с.27-28).
25.08.2021р. приватним виконавцем Сидорук Л.В. винесено постанову ВП №66589967 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.29-30).
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 року № 2 "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні", при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.
Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові №6-887цс17 від 05.07.2017 року, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, яка міститься у постанові від 20.05.2015 року №6-158цс15, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.
З системного аналізу положень ст.88 Закону України "Про нотаріат" в сукупності з вище наведеними правовими позиціями Верховного суду України щодо їх застосування в контексті спірних правовідносин про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконання, вбачається, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а тому вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Позивач ставить під сумнів укладений в електронній формі Договір №3411275 від 27.12.2020р. про надання споживчого кредиту з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, так як договір не був посвідчений нотаріально, оскільки Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса передбачено вчинення виконавчого напису на підставі виключно нотаріально посвідчених договорів.
З огляду на вказані обставини слід також зазначити наступне.
Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.
З матеріалів справи вбачається, що договір, який було надано нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Окрім цього не надано всі витребувані документи, відсутній розрахунок заборгованості. Відсутня вимога про повернення боргу, без відповідного підтвердження, що дана вимога була надіслана та отримана боржником, а тому суд позбавлений можливості його дослідити та визначити механізм нарахування суми боргу, у тому числі відсотків за користування кредитом.
Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.
Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Таким чином нотаріус зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Матеріали справи відомостей про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення не містять.
Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно з частинами 2-3 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами 5,6 статті 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною (пункти 21, 28, 29, 44, 59 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Отже, у цій справі, з урахуванням наведених правових висновків Великої Палати Верховного Суду обґрунтованість і співмірність витрат на правничу допомогу повинна визначатись судом залежно від обсягу заперечень відповідача.
Відповідач у відзиві зазначив, що враховуючи нескладність справи, ціну позову, принципи співмірності, розумності судових витрат, він вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2300.00 грн є абсолютно необґрунтованими, завищеними та не є співмірними із вчиненими діями та ціною позову, а тому не підлягають задоволенню.
Суд зауважує, що такі заперечення відповідача є неконкретними і невмотивованими, оскільки здійснивши загальне посилання на неспівмірність витрат, відповідач не вказав конкретно, який саме розмір витрат він вважає співмірним із вчиненими діями та ціною позову. Відтак обов`язок доведення неспівмірності витрат ним не виконано.
Водночас, суд вважає, що витрати на правничу допомогу, здійснені позивачем, є підтвердженими і обґрунтованими детальним описом наданих послуг в акті виконаних робіт (наданих послуг) №1 (а.с.54-55), додатковою угодою №1 до договору про надання правової допомоги №1 від 09.08.2022р. (а.с.51), меморіальним ордером №355886188 від 09.08.2022р. (а.с.52), меморіальним ордером №395044276 від 14.12.2022р. (а.с.53). Суд вважає такі витрати пов`язаними з розглядом справи і, в контексті загальних заперечень відповідача, не вважає витрати в сумі 2300.00 грн. явно неспівмірними із вчиненими адвокатом діями і ціною позову. Тому такі витрати мають бути стягнуті з відповідача повністю.
Щодо судового збору, то оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. за подачу позовної заяви.
На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про нотаріат», ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 8 9, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.04.2023 року.

Суддя: Д.Г.Костюков