2/145/354/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2023 р. смт Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Вальчука В. В.

при секретарі Крикливій М.С.,

за участі позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачок ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Тиврів, за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Лінкевич Богдан Петрович до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,

встановив:

Позивачі вказують на те, що їм на праві власності належить квартира під номером АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Гніванської міської ради № 246 від 23 червня 2021 року АДРЕСА_2 .

В цій квартирі зареєстрований їх син та брат, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , колишній співмешканець позивачки ОСОБА_1 .

Відповідачі, як члени їх сім`ї, мали право користуватись належним їм житлом. Але з 1997 року і по теперішній час їх син та брат, ОСОБА_4 не проживає за місцем своєї реєстрації, їхнім житлом не користується. Особисте життя позивачки в даній справі, ОСОБА_1 , та її співмешканця, відповідача в даній справі, ОСОБА_5 , не склалось, їх стосунки розірвано, і з 2007 року і по теперішній час відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації, їх житлом не користується. Дані обставини підтверджуються актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17.08.2022 року.

На даний час вони мають намір оформити субсидію на оплату комунальних послуг, але реєстрація відповідачів в належному їм житлі перешкоджає це зробити, тому вони позбавлені можливості вільно користуватись та розпоряджатись належним їм на праві власності майном.

Просять визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування житлом в квартирі під номером АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, відтак з урахуванням вимог ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутність.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дала показання про те, що вона сусідка позивачок. ОСОБА_8 - син ОСОБА_1 , його немає з 1997 року, а ОСОБА_5 - її цивільний чоловік, якого немає з 2007 року. Вона з ними проживає на одному сходовому майданчику і за цей час жодного разу їх не бачила.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні дала показання, що вони сусіди. Знає, що син ОСОБА_1 - ОСОБА_4 не проживає в даній квартирі з 1997 року, а співмешканець ОСОБА_10 , із 2007 року. З цього часу вона їх не бачила. В квартирі проживає ОСОБА_1 . А вона ( ОСОБА_9 ) проживає там з 1977 року.

Вислухавши позивачку ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 та свідків, розглянувши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_1 та ОСОБА_11 на праві власності належить квартира під номером АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 23 грудня 2008 року (а.с. 9).

10.10.2010 року ОСОБА_12 вийшла заміж і змінила прізвище з " ОСОБА_13 " на " ОСОБА_14 ", що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 14).

Відповідно до рішення Гніванської міської ради № 246 від 23 червня 2021 року вулицю Терешкової в місті Гнівань Вінницького району, Вінницької області перейменовано на АДРЕСА_2 (а.с. 15).

В даній квартирі, за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , також ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , що стверджується довідкою державного реєстратора Гніванської міської ради від 16.08.2022 року (а.с. 12).

Відповідачі ОСОБА_4 з 1997 року, ОСОБА_5 з 2007 не проживають за місцем своєї реєстрації, даним житлом не користуються, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17.08.2022 року (а.с. 13).

Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання та проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Ч. 1 ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним в будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч.4 ст.156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи зазначені в ч.2 ст.64 цього ж Кодексу, а саме подружжя їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до норми ч.1статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно правової позиції Верховного суду України у постанові від 16.11.2016 року (справа № 6-709цс 16) зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушення права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення, ким саме спричинено порушення права. Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, у тому числі осіб, які не є членами його сім`ї.

Відповідачі вже не відносяться до членів сім`ї позивачів, постійно з ними не проживають та спільного господарства не ведуть і відповідно до норм статей 71 та 163 ЖК України втратили право на проживання в належній їм квартирі, оскільки ОСОБА_4 з 1997 року, а ОСОБА_5 з 2007 року і по теперішній час, не проживають в даній квартирі і підстав для збереження за ними права на користування належною нам квартирою немає.

Відповідно до постанови №5 пленуму ВССУ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад статті 71,72,116,156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісти відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи вищевикладені обставини, що підтверджуються зібраними по справі доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів є доведеними і такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.76-80, 89, 223, 263 - 265, 271 - 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.383, 391 ЦК України, ст.ст.71, 72, 116,153, 156 ЖК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задоволити повністю.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування житлом в квартирі під номером АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 14.04.2023 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Суддя Вальчук В. В.