ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4346/23 Справа № 199/4086/22 Суддя у 1-й інстанції - СПАЇ В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськавід 08 лютого 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська Дніпровської міської ради, про встановлення додаткового строку спілкування з дитиною, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська Дніпровської міської ради, про встановлення додаткового строку спілкування з дитиною.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та відповідачем 28.01.2012 р. був укладений шлюб, який був припинений в результаті його розірвання на підставі судового рішення. Від цього шлюбу вони мають спільну дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зараз проживає з відповідачем.

Під час чисельних судових процесів щодо визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини була укладена мирова угода, за умовами якої був визначений наступний порядок спілкування: перший місяць після затвердження мирової угоди судом, побачення мають відбуватися в 1 і 3 неділю місяця, 2 і 4 суботу місяця з 10:00 до 19:00 та кожен вівторок місяця з 18:00 до 20:30, у присутності матері відповідно до визначеного порядку, без обмежень у місці спілкування та перебування батька та дитини; другий місяць після затвердження мирової угоди побачення мають відбуватися в 1 і 3 неділю місяця, 2 і 4 суботу місяця з 10:00 до 20:30 та кожен вівторок місяця з 18:00 до 20:30, у присутності або без присутності матері за бажанням дитини, відповідно до визначеного порядку, без обмежень у місці спілкування та перебування батька та дитини; третій місяць після затвердження мирової угоди побачення мають відбуватися в 1 і 3 неділю місяця, 2 і 4 суботу місяця з 10:00 до 20:30 та кожну п`ятницю місяця з 18:00 до 20:30, без присутності матері за бажанням дитини, відповідно до визначеного порядку, без обмежень у місці спілкування та перебування батька та дитини; четвертий та подальші місяці після затвердження мирової угоди побачення мають відбуватися в 1 і 3 неділю місяця, 2 і 4 суботу місяця з 10:00 до 20:30 та кожну п`ятницю місяця з 18:00 до 20:30, без присутності матері за бажанням дитини, відповідно до визначеного порядку, без обмежень у місці спілкування та перебування батька та дитини.

Проте, незважаючи на умови мирової угоди, відповідач періодично чинила перешкоди позивачеві у спілкуванні з дитиною, у зв`язку з чим, він звертався до виконавчої служби з метою здійснення примусового виконання умов мирової угоди. Спілкування з дитиною поновлено та позивач зустрічається із сином, але вважає недостатнім для повноцінного спілкування раніше встановлений час.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути будь-які перешкоди у побаченнях позивача з дитиною ОСОБА_3 , встановивши такий порядок побачень позивача з дитиною:

1) з 1 по 14 липня кожного року, з можливістю виїзду за кордон для оздоровлення та культурного просвітництва, або за місцем проживання батька, з перенесенням зазначеного часу відпочинку у разі хвороби дитини до моменту її одужання, без присутності матері без обмежень у місці спілкування та перебування батька та дитини;

2) з 2 січня по 16 січня кожного року, з можливістю виїзду за кордон для оздоровлення та культурного просвітництва, з урахуванням освітнього процесу або за місцем проживання батька, з перенесенням зазначеного часу відпочинку у разі хвороби дитини до моменту її одужання, без присутності матері без обмежень у місці спілкування та перебування батька та дитини;

3) з 01 по 07 листопада кожного року, з можливістю виїзду за кордон для оздоровлення та культурного просвітництва, з урахуванням освітнього процесу або за місцем проживання батька, з перенесенням зазначеного часу відпочинку у разі хвороби дитини до моменту її одужання, без присутності матері без обмежень у місці спілкування та перебування батька та дитини;

4) з 01 по 07 листопада кожного року, з можливістю виїзду за кордон для оздоровлення та культурного просвітництва, з урахуванням освітнього процесу або за місцем проживання батька, з перенесенням зазначеного часу відпочинку у разі хвороби дитини до моменту її одужання, без присутності матері без обмежень у місці спілкування та перебування батька та дитини;

5) кожен 2 та 4 тиждень місяця з 10:00 години четверга до 10:00 годин понеділка з ночівлею за місцем проживання батька, з урахуванням розпорядку дня дитини, а також освітнього процесу, без присутності матері без обмежень у місці спілкування та перебування батька та дитини;

6) порядок спілкування, який встановлений ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/5231/20, винесеної 18.05.2021 р., в частині, що не суперечить додатковому часу спілкування з дитиною, залишити незмінним. Вирішити питання стосовно судових витрат.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськавід 08 лютого 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська Дніпровської міської ради, про встановлення додаткового строку спілкування з дитиною відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 28.01.2012 р., який був припинений в результаті його розірвання на підставі рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2019 р. по справі №199/6559/18 (а.с.6).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №984 (а.с. 7).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2021р. у справі №202/5231/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про встановлення побачень з дитиною, затверджено мирову угоду за умовами якої був визначений наступний порядок спілкування: перший місяць після затвердження мирової угоди судом, побачення мають відбуватися в 1 і 3 неділю місяця, 2 і 4 суботу місяця з 10:00 до 19:00 та кожен вівторок місяця з 18:00 до 20:30, у присутності матері відповідно до визначеного порядку, без обмежень у місці спілкування та перебування батька та дитини; другий місяць після затвердження мирової угоди побачення мають відбуватися в 1 і 3 неділю місяця, 2 і 4 суботу місяця з 10:00 до 20:30 та кожен вівторок місяця з 18:00 до 20:30, у присутності або без присутності матері за бажанням дитини, відповідно до визначеного порядку, без обмежень у місці спілкування та перебування батька та дитини; третій місяць після затвердження мирової угоди побачення мають відбуватися в 1 і 3 неділю місяця, 2 і 4 суботу місяця з 10:00 до 20:30 та кожну п`ятницю місяця з 18:00 до 20:30, без присутності матері за бажанням дитини, відповідно до визначеного порядку, без обмежень у місці спілкування та перебування батька та дитини; четвертий та подальші місяці після затвердження мирової угоди побачення мають відбуватися в 1 і 3 неділю місяця, 2 і 4 суботу місяця з 10:00 до 20:30 та кожну п`ятницю місяця з 18:00 до 20:30, без присутності матері за бажанням дитини, відповідно до визначеного порядку, без обмежень у місці спілкування та перебування батька та дитини (а.с. 13-16).

Постановою старшого державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) від 14.09.2021р. ВП №66809070 відкрито виконавче провадження на виконання Ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2021р. у справі №202/5231/20, яке Постановою від 01.11.2021р. закінчено. Але Постановою старшого державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) від 19.05.2022р. ВП №66809070 виконавче провадження відновлено (а.с.8-10).

Відповідно до акту обстеження умов проживання за №04/2003, який складений у липні 2022р. працівниками Служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, батько створив належні умови для перебування дитини з ночівлею. Облаштував кімнату для розвідку та відпочинку дитини. Зі слів батька він бажає більше проводити час з дитиною, піклуватися про його здоров`я (а.с.17).

На підставі висновку органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпропетровської міської ради щодо розв`язання спору «Про встановлення додаткового строку спілкування батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 » від 21.12.2022 р. №4/5, враховуючи вік дитини, для її відчуття захищеності та безпеки, які необхідні для повноцінного зростання та розвитку, моральної стабільності, так як дитина весь час проводить з матір`ю, в силу свого віку, є прив`язаною до неї, тому комісія вважає доцільним встановлення додаткового строку спілкування ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , наступним чином: 2 тижні у зимовий час, 2 тижні у літній період без присутності матері та за домовленістю між батьками (а.с. 65-68).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності, оскільки позивачем не доведено, що збільшення часу спілкування з сином відповідає інтересам малолітньої дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

На підставі ч. 1 ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За ч. 1, 2 ст. 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК.

При цьому за ч. 2 ст. 157 СК той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

На підставі ж ч. 3 ст. 157 СК той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

За ч. 2 ст. 159 СК суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (набула чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування кожних конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, вказано, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основні особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Також згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками.

За п. 2 ст. 10 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особливі відносини і прямі контакти з обома батьками. З цією метою і відповідно до зобов`язання Держав-учасниць за пунктом 2 статті 9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишити будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишити будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про спосіб участі батька чи матері у вихованні дитини, коли її батьки проживають окремо.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року.

Так на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року по справі № 712/10623/17.

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, оскільки батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а виїзд дитини за кордон на час військового стану у супроводі того з батьків, з ким дитина проживає та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею.

На підставі переліченого, колегія суддів вважає, що вкрай несприятливими наслідками для дитини буде вимушена необхідність повністю змінити своє соціальне становище та зв`язки, виключно для забезпечення участі у вихованні батьком, який відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» та Конвенції про права дитини не позбавлений можливості брати таку участь під час тимчасового проживання дитини за кордоном, оскільки це за встановлених особливих обставин буде суперечити найкращим інтересам дитини, бо запропонований позивачем спосіб участі батька у вихованні дитини перешкоджатиме нормальному розвиткові сина сторін.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом в постанові від 11 грудня 2019 року по справі № 463/6859/18.

Таким чином, на підставі переліченого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення, оскільки заявлені вимоги не відповідають найкращим інтересам малолітньої дитини.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо негативного впливу проживання дитини за кордоном, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки предмет розгляду справи є саме встановлення додаткового строку спілкування з дитиною, а не визначення місця проживання.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськавід 08 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: