Справа № 355/264/23
Провадження № 2/355/321/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чальцевої Т.В.

при секретарі Ющенко Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Баришівського районного суду Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до Баришівської державної нотаріальної контори Київської області про внесення змін до договору купівлі-продажу,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом мотивуючи тим, що в грудні 2022 року, з метою реєстрації свого права власності на квартиру АДРЕСА_1 він подав необхідні документи до Державної реєстраційної служби. Однак, у прийнятті заяви та проведенні реєстрації права власності йому було відмовлено з посиланням на розбіжності у поданих документах. Так, ним заявлено право на державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , а у відповідності до договору купівлі-продажу від 11.11.1993 року заявник придбав 1/3 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Просить суд визнати договір купівлі-продажу укладений між радгоспом «Березанський» та ОСОБА_2 посвідчений Баришівською районною державною нотаріальною конторою 11 листопада1993 року , зареєстрований в реєстрі за № 2501 такий, що укладений як купівля продаж квартири АДРЕСА_1 загальною площею 52,2 кв.м., житлова площа 36,3 кв. м.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 21 лютого 2023 року відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Баришівської районної державної нотаріальної контори Київської області про внесення змін до договору купівлі-продажу.

Проведення підготовчого судового засідання призначено на 14.03.2023р.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлені про час та дату судового розгляду, у судове засідання не з`явились, подали до суду заяву, в якій наполягають на задоволенні позову та просять розглядати справу без участі позивача та його представника.

Відповідач - представник Баришівської державної нотаріальної контори, будучи належним чином повідомлені про час та дату судового розгляду у судове засідання не з`явились, надавши суду заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника, позовні вимоги визнають.

Розгляд справи по суті проводиться за наявними у справі матеріалами у порядку ст. 279 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересі юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що відповідно до спільного рішення радгоспу «Березанський» та виконавчого комітету Баришівської районної ради народних депутатів позивачу була виділена ізольована квартира АДРЕСА_1 (а.с. 8).

В дану квартиру позивач вселився разом із своєю сім`єю в 1977 році ( а.с. 9, 21-22).

Проживаючи у даній квартирі, в період 1989-1990 років, з дозволу адміністрації радгоспу, позивачем за власні кошти, було проведено переобладнання даної квартири та її добудова, побудовано господарські будівлі, а саме - гараж.

Відповідно до спільного рішення адміністрації, Ради трудового колективу, профспілкового комітету радгоспу «Березанський» від 30 березня 1992 року, позивачу було дозволено придбати займану квартиру в особисту власність в зв`язку з чим, до 21.07.1992 року, відповідно до акту оцінки, він сплатив в касу господарства 4828 крб. (а.с. 10,11,12 )

11 листопада 1993 року державним нотаріусом Баришівської районної нотаріальної контори Маховкою Ю.І. був виготовлений та посвідчений договір купівлі-продажу, зареєстровано в реєстрі за №2501, згідно якого ОСОБА_2 купив, а радгосп «Березанський» від імені якого діяв ОСОБА_4 продав 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться в по АДРЕСА_3 (а.с. 8).

З метою реєстрації свого права власності на придбане житло, в березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до Відділу державної реєстрації. Однак, прийнятті документів та реєстрації права власності йому було відмовлено з посиланням на розбіжності в поданій ним заяви. Так в поданій заяві, ОСОБА_1 просить зареєструвати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а у відповідності до договору купівлі-продажу від 11 листопада 1993 року вбачається, що він придбав не квартиру, а 1/3 частину вказаного будинку, що не відповідає дійсності.

Рішенням Березанської міської ради №83 від 23.06.2022 року вулицю « ОСОБА_5 » перейменовано на вулицю «Богатирська» ( а.с. 23 -24).

Відповідно до технічного паспорту, загальна площа квартири АДРЕСА_1 , становить 522 кв.м., житлова площа 36.3 кв. м. (а.с. 15,16).

Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватись, розпоряджатись своєю власністю.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

За нормою ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У відповідності до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на

нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Положеннями ч.ч. 1, 4 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Так, за визначенням п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004р. (далі - Закон № 1952-IV від 01.07.2004р.), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1952-IV від 01.07.2004 р. державна реєстрація прав здійснюються на засадах гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV від 01.07.2004р., право власності як речове право на нерухоме майно підлягає державній реєстрації відповідно до вимог цього Закону.

Перелік підстав для державної реєстрації речових прав визначений ст. 27 вказаного Закону № 1952-IV від 01.07.2004р.

Відповідно до вимог вказаної статті, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі документів, що відповідно до законодавства, підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. При цьому, документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовим актам (ч. 1 ст. 22 Закону № 1952-IV від 01.07.2004р.)

Згідно ст.ст. 4, 27 вказаного Закону визначено, що державній реєстрації підлягають право власності державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, та проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації чи його дубліката.

У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено судам, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набуваються на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При тому діє презумпція правомірності набуття права власності на повне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Судом встановлено, що при укладанні договору купівлі квартири АДРЕСА_1 , були дотримані всі вимоги законодавства до правочинів: письмова форма, оплата та передача майна, нотаріальне посвідчення, його державна реєстрація в Переяслав-Хмельницькому бюро технічної інвентаризація. Разом з тим, в текстовому викладенні договору купівлі-продажу від 11.11.1993 року допущені помилки, які із-за відсутності такої юридичної особи як радгосп «Березанський» виправити не надається можливим.

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р., відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За таких обставин суд вважає за можливе захистити право власності ОСОБА_1 шляхом визнання договору купівлі-продажу, який укладений між радгоспом «Березанський» та ним, посвідчений Баришівською районною державною нотаріальною конторою 11 листопада 1993 року, зареєстрований в реєстрі за № 2501, таким що укладений як купівля-продаж квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,2 кв. м., житлова площа -36.3 кв. м.

На підставі вищевикладеного, керуючись, ст.41, 55 Конституції України, ст.ст. 3-6,11,15,208,209 ЦПК України, ст.ст.15, 220, 640,657 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Баришівської районної державної нотаріальної контори, про внесення змін до договору купівлі-продажу - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу, укладений між радгоспом «Березанський» та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), посвідчений Баришівською районною державною нотаріальною конторою 11 листопада 1993 року та зареєстрований в реєстрі за № 2501, дійсним і таким, що укладений як договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 загальною площею 52,2 кв.м., житлова площа 36,3 кв. м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського

районного суду Т. В. Чальцева