Справа № 463/4304/17
Провадження № 2/463/19/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді - Леньо С. І.

з участю секретаря - Станько Р.О.

представників позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи Львівське комунальне підприємство «Управитель», Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в м. Львові Львівської міської ради, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради про приведення горища багатоквартирного будинку до попереднього стану -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, який в подальшому неодноразово уточнювала, остаточно просила зобов`язати відповідачів за власні кошти привести до попереднього стану горище будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу внутрішніх стін, перегородок на горищі, стіни дворового фасаду та балкон над квартирою ОСОБА_4 АДРЕСА_2 , та забезпечити доступ мешканців будинку на все горище і зокрема над квартирою АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є власником квартири АДРЕСА_3 . У вказаному будинку наявне горище і всупереч вимогам чинного законодавства і без її згоди мешканці квартири АДРЕСА_4 цього будинку розпочали будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_4 шляхом приєднання до неї простору горища, в тому числі над її квартирою, хоча вона не надавала дозволу на проведення цієї реконструкції, а її підпис на відповідній заяві-згоді є підробленим. Внаслідок проведеної реконструкції в її квартирі утворились пошкодження, у неї відсутній доступ до горища та немає змоги ним користуватись, і тим самим порушуються її права.

Відповідач ОСОБА_6 не погодився та в особі повноважного представника подав відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. Зазначає, що незадовільний стан квартири позивача, як і будинку в цілому та горища зокрема існував до реконструкції, внаслідок чого воно було непридатним до використання. В свою чергу, реконструкція проводилась відповідно до чинного законодавства на підставі відповідних дозволів, після чого квартира здана в експлуатацію. Вказує, що приведення квартири до попереднього стану є неможливим без пошкодження конструктивних елементів будинку. Крім того, позов пред`явлено поза межами строку позовної давності, оскільки позивач знала про наміри реконструкції квартири ще з 2013 року. Просить в позові відмовити.

У відповіді на відзив представники позивача навели аргументи, аналогічні мотивам позову.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог частини першої статті 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору не було подано.

Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду.

Позовна заява поступила до суду 29.08.2017 та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи передана для розгляду судді Шереметі Г.І.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 17.10.2017 позовну заяву залишено без руху.

Після усунення недоліків ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 31.10.2017 відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 02.03.2018, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати і яка занесена до протоколу судового засідання (т.1 а.с.238) суд залучив до участі в справі як третіх осіб Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради та ЛКП «Управитель», попередня назва якого була ЛКП «503», що стверджується відповідною довідкою (т.1 а.с.202).

07.03.2018 представники позивача подали заяву про уточнення позовних вимог та скасування відповідних наказів Департаменту містобудування ЛМР. Проте, під час вирішення питання про прийняття цієї заяви представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні 05.04.2018 відмовився від неї в частині скасування наказів Департаменту містобудування ЛМР, про що міститься відповідний запис в журналі судового засідання (т.2 а.с.38).

Підготовче провадження закрито ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 05.04.2018 (т.2 а.с.40). Справа призначена до судового розгляду по суті. Згідно ухвали, сторони остаточно визначились з предметом спору і позивач остаточно просила зобов`язати відповідачів за власні кошти привести до попереднього стану горище будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу внутрішніх стін, перегородок на горищі, стіни дворового фасаду та балкон над квартирою ОСОБА_4 АДРЕСА_2 , та забезпечити доступ мешканців будинку на все горище і зокрема над квартирою АДРЕСА_2 .

За правилами, передбаченими частиною третьою статті 217 ЦПК України після оголошення головуючим судового засідання відкритим розгляд справи по суті розпочався 22.05.2018, що відображено в журналі судового засідання (т.2 а.с.84).

В подальшому, ухвалою від 22.05.2018 суд залучив до участі в справі співвідповідача ОСОБА_7 , який з 29.02.2016 є власником квартири АДРЕСА_4 . Клопотань про розгляд справи спочатку від залученого співвідповідача не надходило.

11.02.2019 представники позивача подали заяву про забезпечення позову (т.2 а.с.234). Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 11.03.2019 (т.2 а.с.235) таку заяву задоволено та в порядку забезпечення позову заборонено вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна квартири АДРЕСА_3 .

Після цього за клопотанням представників позивача ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 28.11.2019 (т.3 а.с.74) у справі призначено почеркознавчу експертизу.

Вказану ухвалу оскаржив представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Добушовський О.В. Постановою Львівського апеляційного суду від 06.08.2020 (т.3 а.с.191-192) апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28.11.2019 без змін.

У підсумку, матеріали справи повертались на адресу суду без проведення експертизи через відсутність тих чи інших документів, необхідних для її проведення. Проте, в своєму клопотанні № 2 від 20.07.2021 (т.3 а.с.232) представники позивача, за клопотанням яких і буда призначена експертиза, висловились про недоцільність її проведення і про те, що потреба в такій експертизі відпала. Також, в судовому засіданні 20.07.2021 представники позивача особисто відмовились від проведення цієї експертизи, що зафіксовано в протоколі судового засідання (т.3 а.с.236).

На підставі розпорядження керівника апарату Личаківського районного суду м. Львова № 1 від 18.01.2021 у справі проведено повторний автоматизований розподіл, після чого така передана в провадження судді Леньо С.І.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 16.06.2021 (т.3 а.с.224) справу прийнято до провадження та згідно частини дванадцятої статті 33 ЦПК України визначено, що відсутня необхідність повторно проводити підготовче засідання.

Після цього ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20.07.2021 витребувано в Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради інформаційну довідку з державного реєстру про право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_3 .

Витребувані документи надійшли на адресу суду 25.08.2021 (т.3 а.с.242, 243).

Також, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22.09.2021 витребувано в Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради реєстраційну справу на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_3 . Витребувані документи надійшли на адресу суду 04.01.2022 і долучені до матеріалів цивільної справи.

Після закінчення підготовчого засідання та початку розгляду справи по суті представники позивача неодноразово подавали заяви про уточнення позовних вимог. З огляду на приписи пункту 2 частини другої та частини третьої статті 49 ЦПК України, ухвалою від 04.08.2022, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати і яка занесена до протоколу судового засідання (т.4 а.с.48-49) суд відмовив в прийнятті таких заяв, оскільки їх подання можливе виключно до закінчення підготовчого засідання, а також суд роз`яснив стороні позивача право подати позов в загальному порядку.

В останньому судовому засіданні представниками позивача подано письмові пояснення (т.4 а.с.88-90), відповідно до яких останні просили також скасувати накази Департаменту містобудування, Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, договір дарування, розпорядження ЛРА ЛМР та реєстрацію права власності відповідача. З огляду на стадію розгляду справи суд не приймав цих пояснень як заяви про збільшення позовних вимог, а представник позивача в судовому засіданні підтвердив, що вказаний документ слід розцінювати виключно як письмові пояснення.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п. 22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента.

Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Справа слухалась у відкритому судовому засіданні, а сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи.

Одночасно з прийняттям справи до свого провадження суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін, в тому числі про обов`язок подати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів (т.3 а.с.225).

Крім того, пам`ятки про права та обов`язки неодноразово вручались попереднім складом суду.

Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Узагальнена позиція учасників справи.

Представники позивача під час виступу із вступним словом позовні вимоги підтримали, дали пояснення, аналогічні мотивам позову та просять такий задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Добушовський О.В. під час виступу із вступним словом проти обґрунтованості позову заперечив, оскільки реконструкція проведена на підставі дозвільних документів, які у встановленому законом порядку не скасовані. Просить в позові відмовити.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також треті особи представники ЛКП «Управитель», Інспекція ДАБК в м. Львові Львівської міської ради і ЛРА ЛМР в судове засідання не з`явились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник ЛРА ЛМР подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Інші учасники справи причин неявки не повідомили.

Оскільки учасникам справи була забезпечена можливість представити свою позицію, а строки для подання доказів завершились, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб які не з`явились на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Позиція суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи, заведеної на будинок АДРЕСА_1 , документи реєстраційної справи № 101, сформованої шляхом друку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно квартири за адресою АДРЕСА_5 , оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що позивач на підставі договору дарування від 26.06.2006 є власником квартири АДРЕСА_3 . Копія зазначеного договору долучена до матеріалів справи (т.1 а.с.6).

Відповідно до договору дарування квартири від 09.08.2014 (т.2 а.с.207-208), відповідач ОСОБА_6 відчужив квартиру АДРЕСА_3 на користь відповідача ОСОБА_5 .

В свою чергу, згідно договору дарування від 29.02.2016 (т.2 а.с.209), відповідач ОСОБА_5 відчужив квартиру АДРЕСА_3 на користь відповідача ОСОБА_7 , який є власником зазначеної квартири на даний час.

Квартира АДРЕСА_3 піддавалась реконструкції.

Так, наказом Департаменту містобудування ЛМР № А-375 від 28.11.2012 (т.1 а.с.215) затверджено відповідачу ОСОБА_6 вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції квартири АДРЕСА_3 за рахунок простору горища. Копії вимог до архітектурно-планувальної частини проекту теж долучені до матеріалів справи (т.1 а.с.217-218).

З огляду на зміну власника квартири АДРЕСА_3 згідно договору дарування від 09.08.2014, наказом Департаменту містобудування ЛМР № А-64 від 22.06.2015 (т.1 а.с.216) до наказу № А-375 від 28.11.2012 внесено відповідні зміни.

Крім того, відповідач ОСОБА_6 отримав позитивний висновок Управління охорони історичного середовища ЛМР щодо можливості здійснення реконструкції горища в будинку АДРЕСА_1 з влаштування квартири на площі існуючого горища (т.1 а.с.223), а також позитивний експертний звіт філії ДП «Укрдержбудекспертиза» від 22.04.2015 (т.1 а.с.221, 222) щодо розгляду проектної документації «Реконструкція квартири АДРЕСА_3 з розширенням за рахунок горища частини горищного простору».

До матеріалів справи також долучено копію заяви-згоди мешканців будинку АДРЕСА_1 щодо проведення відповідачем реконструкції (т.3 а.с.206). На вказаній заяві наявний підпис від імені позивача, проте, як зазначає остання, він їй не належить та є підробленим.

08.07.2015 ОСОБА_5 зареєстрував декларацію про початок виконання будівельних робіт № ЛВ 63 (т.1 а.с.219-220), а після проведеної реконструкції, 26.04.2016 новий власник квартири ОСОБА_7 зареєстрував декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ЛВ 65 (т.2 а.с.34-36). Згідно з цією декларацією, загальна площа квартири після реконструкції становить 192,9 кв.м., житлова площа 108,1 кв.м.

Вважаючи, що горище є спільною сумісною власністю усіх мешканців будинку і вказана реконструкція порушує її права як співвласника позивач звернулась до суду з цим позовом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

З огляду на факти справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування, для задоволення вимог пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд в першу чергу повинен вирішити питання щодо правильності обраного позивачем способу захисту.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права.

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Вказані положення кореспондуються зі змістом пунктів 2, 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

У частинах першій та другій статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно зі статтею 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Згідно пункту 2 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» документи, які надають дозвіл на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва.

У справі яка розглядається відповідачі провели реконструкцію своєї квартири за рахунок горища на підставі дозволу органу місцевого самоврядування, а саме наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради № А-375 від 28.11.2012.

Цим наказом відповідача також зобов`язано розробити проектну документацію, яка в подальшому отримала позитивний експортний звіт філії ДП «Укрдержбудекспертиза».

Також, 08.07.2015 зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт, а 26.04.2016 Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

За змістом частин першої, п`ятої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції, чинній на момент реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Згідно частини другої статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Право власності на реконструйовану квартиру відповідач зареєстрував у встановленому законом порядку, що стверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.2 а.с.61).

Отже, відповідачі розпочали роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_3 на підставі належно оформлених дозвільних документів та після реєстрації декларації реєстрації про початок виконання будівельних робіт, після чого об`єкт був зданий в експлуатацію.

В силу вимог другої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», такі документи вважаються чинними. Натомість, ні наказу від 28.11.2012 № А-375, ні декларації про початок виконання будівельних робіт і тим більше декларації про готовність об`єкта до експлуатації позивач у встановленому законом порядку не оскаржувала, що свідчить про неправильно обраний спосіб захисту.

Також, матеріали справи не містять доказів щодо можливості приведення у попередній стан горища без порушення цілісності основних конструктивних елементів житлового будинку, збереження його в належному технічному стані, відповідно діючим будівельним нормам та іншим державним нормам житлового будинку та без зменшення ринкової вартості житлового будинку. Наданий позивачем акт про пошкодження квартири від 05.09.2016 (т.1 а.с.19) суд до уваги не приймає, оскільки такий складено самим позивачем і її представниками і по суті відображає їхнє відношення до спору. Окрім як доводів позивача та її представників, ніщо не свідчить про те, що пошкодження в квартирі виникли саме внаслідок реконструкції квартири відповідачів.

При цьому, доводи представників позивача про те, що реконструкція порушує права власників інших квартир житлового будинку суд визнає безпідставними, оскільки докази на підтвердження повноважень на представництво інтересів інших співвласників житлового будинку у матеріалах справи відсутні.

Більше того, розпорядженням ЛРА ЛМР № 472 від 09.11.2017 (а.с.124 інвентаризаційної справи) затверджено висновок міжвідомчої комісії від 24.10.2017 та дозволено власнику здійснити перепланування квартири АДРЕСА_3 з розподілом її на три окремі квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 .

В подальшому, розпорядженням ЛРА ЛМР № 534 від 19.12.2018 (а.с.5 реєстраційної справи № 101) затверджено висновок міжвідомчої комісії від 11.12.2018 про відповідність здійсненого перепланування квартири АДРЕСА_3 з розподілом на три окремі квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 , після чого квартира АДРЕСА_4 має загальну площу 71,3 кв.м., квартира № 8 83,1 кв.м., квартира № 8-А 43,4 кв.м.

Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.3 а.с.243), на підставі вказаного розпорядження № 534 від 19.12.2018 за відповідачем ОСОБА_7 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 71,3 кв.м. Відповідно, станом на даний час існує три окремі квартири і як в попередньому випадку, вказані розпорядження у встановленому законом порядку не скасовані, що додатково підтверджує правильність висновків суду про неправильно обраний спосіб захисту.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05.06.2018 у справі № 338/180/17; від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16; від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц; від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц; від 06.04.2021 у справі № 925/642/19 та інших).

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 (пункт 148)).

Враховуючи, що у справі яка розглядається залишаються чинними дозвільні документи про початок та закінчення виконання будівельних робіт, а також про перепланування квартири відповідачів з її подальшим розподілом на три окремі квартири, сама по собі вимога про приведення горища до попереднього стану є передчасною та свідчить про неправильно обраний спосіб захисту, що зумовлює прийняття рішення про відмову в позові.

В такому випадку немає правового значення той факт, що підпис позивача на заяві-згоді мешканців будинку є підробленим, оскільки такій обставині слід надавати правову оцінку безпосередньо під час вирішення питання про скасування дозвільних документів, при видачі яких така заява-згода бралась до уваги.

З аналогічних підстав немає потреби додатково аналізувати аргументи сторони позивача щодо неможливості здійснення реконструкції будинку через його приналежність до пам`яток архітектури, оскільки така обставина також має досліджувати під час вирішення питання правомірності видачі дозвільних документів.

Щодо судових витрат.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати в силу вимог пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12,81,82,141,200,206,223,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 3, 5, 11, 15, 16, 317, 319, 331, 369, 382, 383 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_5 ), треті особи Львівське комунальне підприємство «Управитель» (м. Львів, вул. Богомольця, 2), Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в м. Львові Львівської міської ради (м. Львів, вул. Угорська, 7а), Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради (м. Львів, вул. К.Левицького, 67) про приведення горища багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355 ЦПК України, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 28.06.2023.

Суддя: Леньо С. І.