ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9629/23
провадження № 4-с/753/110/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кирик К. С.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

представник заявника - ОСОБА_2 ,

особа, бездіяльність якої оскаржуються - державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислав Андрійович,

представник органу державної виконавчої служби - Колесник А. С.,

заінтересована особа (стягувач) - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

представник заінтересованої особи - Щербина О. Ю.,

розглянувши у відкритому в судовому засіданні в залі суду м. Києві скаргу боржника ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

07.06.2023 боржник ОСОБА_1 (далі також - заявник, боржник) в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі також - відділ примусового виконання рішень, орган державної виконавчої служби) Яковенка В. А. у виконавчому провадженні № НОМЕР_4.

Скарга обґрунтована такими обставинами. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/2965/20-ц задоволено позов Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі також - стягувач) до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_1 26 502 632,50 дол. США.

На виконання рішення суду видано виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрите виконавче провадження № НОМЕР_5. У цьому виконавчому провадженні державний виконавець своєю постановою від 30.11.2020 наклав арешт на кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках в банківських установах, а постановами від 14.02.2022 звернув стягнення на пенсію та доходи боржника в АТ «Універсал банк», Державній навчально-науковій установі «Академія фінансового управління», Київському геріатричному пансіонаті та Державній установі «Інститут економіки та прогнозування Національної академії наук України» в розмірі 20% щомісяця до виплати загальної суми боргу.

У даному виконавчому провадженні державний виконавець відмовився знімати арешт з коштів боржника, на які заборонено звертати стягнення згідно із Законом України «Про виконавче провадження», а тому боржник оскаржив його бездіяльність до суду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.10.2022, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 24.05.2023, визнано протиправною бездіяльність державного виконавця щодо незняття арештів з рахунків боржника після отримання документального підтвердження їх призначення для зарахування заробітної плати і пенсії, а державного виконавця зобов`язано у дводенний строк з дня набрання ухвалою законної сили винести постанову про зняття арешту з карткових рахунків боржника № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк», № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк», № НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк».

В рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5 стягнуто 12 810,59 грн боргу та 1 281,02 грн виконавчого збору та в подальшому постановою державного виконавця від 01.02.2023 виконавчий документ повернено стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Водночас арешт з грошових коштів боржника, які містяться на рахунках спеціального призначення, не було знято.

16.05.2023 за заявою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відкрите виконавче провадження № НОМЕР_4, в рамках якого постановою державного виконавця від 16.05.2023 повторно накладено арешт на усі грошові кошти, які надходять на рахунки боржника, у тому числі і ті, що мають цільове призначення.

02.06.2023 боржник звернувся до державного виконавця із заявою про зняття арештів з грошових коштів на рахунках, на які відповідно до вимог законодавства арешт не накладається.

Посилаючись на те, що бездіяльність державного виконавця щодо нерозгляду вказаної заяви послугувала підставою для звернення до суду з цією скаргою, заявник просив:

?зупинити стягнення на підставі виконавчого листа № 753/2965/20-ц, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 11.11.2020 про стягнення з ОСОБА_1 26 502 632,50 дол. США до моменту набрання законної сили судовим рішенням у цій справі;

?визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Яковенка В. А. щодо залишення (незняття) арешту, накладеного на рахунки боржника постановою від 16.05.2023;

?зобов`язати державного виконавця винести постанову про зняття арешту з пенсійного карткового рахунку № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005) та з карткових рахунків, які використовуються для отримання заробітної плати, а саме: № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299); № НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк» (МФО 300335).

Ухвалою судді від 13.06.2023 відкрито провадження за скаргою та справу призначено до судового розгляду.

26.06.2023 від відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив на скаргу, у якому орган державної виконавчої служби заперечив проти задоволення її вимог вказуючи, що при винесенні постанови про арешт коштів боржника державний виконавець діяв правомірно, у відповідності до вимог статей 18, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження», а повноваження щодо повернення постанови виконавця без виконання у разі визначення рахунків зі спеціальним режимом використання покладено на банківську установу, у якій відкрито такі рахунки. За міркуванням органу державної виконавчої служби у даній конкретній ситуації в умовах воєнного стану боржник мав можливість захистити свої права шляхом звернення до державного виконавця із заявою про визначення одного поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій у розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує 2-х розмірів мінімальної заробітної плати, що передбачено пунктом 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 11.04.2023 № 3048-ІХ.

В судовому засіданні боржник та його представник вимоги скарги підтримали пославшись на наведені у ній обставини та обґрунтування.

Представники органу державної виконавчої служби та стягувача заперечували проти задоволення вимог боржника з підстав, наведених у відзиві на скаргу, вважали передчасним звернення боржника до суду з цією скаргою вказуючи, що відповідно до Закону України «Про звернення громадян» строк розгляду його заяви про зняття арештів з грошових коштів на рахунках становить 1 місяць.

Представник стягувача додатково мотивував свої заперечення тим, що матеріали скарги не містять належних доказів цільового призначення рахунків, на які накладено арешт, надані боржником документи не підтверджують відрахування 20% з його доходів на виконання рішення суду, а у прохальній частині скарги немає вказівки на номер виконавчого провадження, в рамках якого її подано.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали скарги та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

В провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва у цивільній справі № 753/2965/20-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 26 502 632,50 дол. США.

В рамках даного виконавчого провадження державний виконавець своєю постановою від 30.11.2020 наклав арешт на кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

На виконання цієї постанови було накладено арешт на кошти боржника, що знаходяться на рахунках, призначених для отримання заробітної плати та пенсії, а саме: № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005); № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299); № НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк» (МФО 300335).

Постановами державного виконавця від 14.02.2022 звернуто стягнення на пенсію та доходи боржника в АТ «Універсал банк», Державній навчально-науковій установі «Академія фінансового управління», Київському геріатричному пансіонаті та Державній установі «Інститут економіки та прогнозування Національної академії наук України» в розмірі 20% щомісяця до виплати загальної суми боргу.

01.08.2022 боржник звернувся до органу державної виконавчої служби із заявою про зняття арешту з грошових коштів на вказаних рахунках до якої, зокрема, додав копії довідок про доходи та виписки по картковим рахункам.

В.о. заступника директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень своїм листом від 22.08.2022 відмовив у задоволенні цієї заяви, після чого боржник оскаржив бездіяльність державного виконавця Мурихіна С. В. щодо незняття арешту з рахунків до суду в порядку, передбаченому статтями 447-449 ЦПК України (цивільна справа № 753/9581/22).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.10.2022 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С. В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 щодо незняття арешту з карткових рахунків боржника ОСОБА_1 після отримання документального підтвердження, що вказані рахунки призначені для зарахування на них заробітної плати та пенсії; зобов`язано головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С. В. у дводенний строк з дня набрання ухвалою законної сили винести постанову про зняття арешту з карткових рахунків боржника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005), № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299), № НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк» (МФО 300335).

Постановляючи вищевказану ухвалу суд виходив із того, що державний виконавець, діючи у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язаний був зняти арешт з коштів на рахунках боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надання боржником документів, які підтверджують, що на ці кошти заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а у разі недостатності наданих боржником документів для підтвердження спеціального призначення цих рахунків мав витребувати відповідну інформацію від банківських установ.

З таким висновком суду першої інстанції погодився Київський апеляційний суд, який своєю постановою від 24.05.2023 відмовив у задоволенні апеляційних скарг Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а ухвалу суду Дарницького районного суду м. Києва від 04.10.2022 залишив без змін.

Постановою державного виконавця від 01.02.2023 виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Зі змісту цієї постанови вбачається, що в рамках виконавчого провадження з боржника стягнуто борг за виконавчим документом в сумі 12 810,59 грн та виконавчий збір в сумі 1 281,02 грн.

Своє рішення державний виконавець мотивував тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними, а згідно з пунктом 10-2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

У подальшому, на виконання судового рішення у цивільній справі № 753/9581/22 державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5 винесено постанову від 12.06.2023 про зняття арешту з рахунків боржника ОСОБА_1 НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

09.05.2023 стягувач повторно пред`явив виконавчий лист № 753/2965/20-ц до примусового виконання шляхом подання заяви про примусове виконання рішення до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач зазначив відомості про кошти боржника на рахунках в АТ «УкрСиббанк», АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Райффайзен Банк» та просив накласти на них арешт.

16.05.2023 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4.

Постановою державного виконавця від цієї ж дати (16.05.2023) накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 24 502 632,50 дол. США.

На виконання цієї постанови знову було накладено арешт на кошти боржника, що знаходяться на рахунках, призначених для отримання заробітної плати та пенсії, а саме: № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005); № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299); № НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк» (МФО 300335), що підтверджується виписками по картковим рахункам і не оспорюється органом державної виконавчої служби та стягувачем.

02.06.2023 боржник в особі представника ОСОБА_2 звернувся до державного виконавця Яковенка В. А. із заявою про зняття арешту з грошових коштів на рахунках, що мають цільове призначення, до якої додав копії судових рішень у цивільній справі № 753/9581/22, довідок про доходи та виписок по картковим рахункам.

Представник органу державної виконавчої служби визнала, що станом на дату розгляду цієї справи заява боржника про зняття арешту з грошових коштів на банківських рахунках державним виконавцем не розглянута.

Даючи оцінку доводам скарги про неправомірну бездіяльність державного виконавця, суд виходить з наступного.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (статті 124, 129 Конституції України, стаття 18 ЦПК України).

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 10 Закону № 1404-VIII визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Право сторін виконавчого провадження на оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавця, надання додаткових матеріалів, заявлення клопотань, надання усних та письмових пояснень і заперечень проти клопотань інших учасників виконавчого провадження тощо передбачене нормою частини першої статті 19 Закону № 1404-VIII, а стаття 18 цього Закону зобов`язує виконавця розглядати такі заяви та клопотання в установлені законом строки.

Статтею 18 Закону № 1404-VIII також передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право отримувати від банків та інших фінансових установ, небанківських надавачів платіжних послуг, емітентів електронних грошей інформацію про наявність рахунків/електронних гаманців та/або стан рахунків/електронних гаманців боржника, рух коштів та операції за рахунками/електронними гаманцями боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

За приписами статті 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно з положеннями частини другої цієї норми забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

За змістом статті 70 Закону № 1404-VIII до таких рахунків відносяться, зокрема, рахунки, на які надходить заробітна плата, пенсія, стипендія та інші доходи боржника, розмір відрахувань з яких не може перевищувати 20 відсотків.

Відповідно до статті 56Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Підстави та порядок зняття арешту з майна (коштів) боржника регламентовані статтею 59 Закону № 1404-VIII.

Однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (пункт 1 частини четвертої цієї статті).

Відповідно до частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Тлумачення змісту наведених законодавчих положень в їх системній сукупності дає підстави для висновку, що постанова виконавця про арешт коштів на банківських рахунках боржникає обов`язковою для виконання, проте у разі, якщо на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення, банк зобов`язаний повідомити про це виконавця з наданням відповідного документального підтвердження, що є підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з таких коштів.

Такий же обов`язок виникає у виконавця і при поданні відповідного клопотання (заяви) боржником за умови надання ним документального підтвердження підстав для зняття арешту з коштів.

У разі ж недостатності наданих боржником документів для підтвердження підстав для зняття арешту з коштів на рахунку, виконавець, діючи у визначений Законом № 1404-VIII спосіб, має витребувати необхідну інформацію від банківської установи, за результатами розгляду якої прийняти відповідну постанову.

За обставинами справи установлено, що АТ «УкрСиббанк», АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Райффайзен Банк», прийнявши до виконання повторну постанову про арешт коштів боржника на рахунках, не повідомили державного виконавця про призначення цих рахунків для зарахування на них пенсії та заробітної плати, і тим самим порушили банківське законодавство та Закон № 1404-VIII.

Разом з тим із заявою про зняття арештів з грошових коштів на рахунках в банківських установах до державного виконавця звернувся боржник, який додав до неї не лише документи, які підтверджують, що були арештовані кошти на рахунках, на які надходить його заробітна плата та пенсія, а й чинне судове рішення, яким установлено, що рахунок № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» призначений для зарахування пенсії, яку боржник отримує від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, рахунок № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» призначений для зарахування заробітної плати за основним місцем роботи боржника в Київському геріатричному пансіонаті, а рахунок № НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк» - для зарахування заробітної плати за роботу за сумісництвом в Державній навчально-науковій установі «Академія фінансового управління».

Незважаючи на те, що відповідно до положень ЦПК України судовий розгляд скарги на рішення, дію або бездіяльність виконавця закінчується постановленням ухвали, а не рішення суду, повторна оцінка вже оцінених судом доказів у раніше розглянутій судовій справі між тими ж сторонами буде суперечити принципу правової визначеності як елементу засади верховенства права.

Перевірка законності судових рішень здійснюється в апеляційному та касаційному порядку, у зв`язку з чим доводи представника стягувача про незаконність судового рішення у цивільній справі № 753/9581/22 не заслуговують на увагу як явно необґрунтовані.

Нормою частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII чітко визначений строк, у який виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів, на які заборонено звертати стягнення, а відтак представники органу державної виконавчої служби та стягувача помилково посилаються на положення Закону України «Про звернення громадян».

Пунктом 7.4. розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 визначено, що контроль за правильним та своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється державним виконавцем за власною ініціативою, в тому числі за заявою стягувача шляхом перевірки правильності відрахувань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами та фізичними особами-підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, про що складається відповідний акт.

Отже у разі, якщо у стягувача виникло питання щодо правильного та своєчасного відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, останній не був позбавлений можливості звернутися з цього приводу до державного виконавця.

Даючи оцінку доводам представника органу державної виконавчої служби про те, що боржник необґрунтовано звернувся до суду з даною скаргою, оскільки мав можливість захистити свої права та інтереси шляхом звернення до державного виконавця із заявою про визначення одного поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій у розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує 2-х розмірів мінімальної заробітної плати, суд зауважує, що дійсно такі особливості організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану встановлені пунктом 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону № 1404-VIII в редакції Закону від 11.04.2023 № 3048-ІХ.

Водночас наявність альтернативного способу захисту прав та інтересів, до яких також належить і оскарження дій банківських установ щодо прийняття постанови про арешт коштів до виконання та неповідомлення державного виконавця про призначення належних боржнику рахунків для зарахування на них пенсії та заробітної плати, не має правового значення для вирішення даної справи, оскільки у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, відповідно до якого особа вправі самостійно обирати спосіб захисту порушеного права.

У даному випадку боржник, звернувшись до державного виконавця із заявою про зняття арешту з коштів на рахунках та надавши документальне підтвердження призначення цих рахунків для зарахування на них пенсії та заробітної плати, реалізував свої права, передбачені Законом № 1404-VIII, та не отримавши задоволення своїх вимог скористався своїм законним правом на оскарження бездіяльності державного виконавця у судовому порядку.

Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що неприйняттям рішення у формі постанови про зняття арешту з карткових рахунків боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від боржника заяви та документального підтвердження призначення вказаних рахунків для зарахування на них заробітної плати та пенсії державний виконавець діяв всупереч вимог Закону № 1404-VIII, тобто допустив неправомірну бездіяльність.

Неправомірною бездіяльністю державний виконавець порушив права боржника на отримання винагороди за працю та на соціальний захист, які підлягають захисту у спосіб, визначений статтею 451 ЦПК України - шляхом визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання державного виконавця винести постанову про зняття арешту з коштів на цих рахунках.

Підстав для задоволення вимог скарги про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа суд не вбачає, оскільки зупинення вчинення виконавчих дій належить до виключних повноважень виконавця, а вжиття судом заходів забезпечення скарги за аналогією із забезпеченням позову цивільний процесуальний закон не передбачає.

Керуючись статтями 450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 щодо незняття арешту з карткових рахунків боржника ОСОБА_1 не пізніше наступного робочого дня після отримання документального підтвердження, що вказані рахунки призначені для зарахування на них заробітної плати та пенсії.

Зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича не пізніше наступного робочого дня з дня набрання ухвалою законної сили винести постанову про зняття арешту з карткових рахунків боржника ОСОБА_1 , а саме: № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005); № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299); № НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк» (МФО 300335).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:

Ухвала підписана суддею 27.06.2023.