С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/791/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

12 квітня 2023 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представника Позивача - Воронкова О.М.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ІІ. Описова частина

21 липня 2015 року Позивач ПАТ «Правекс-Банк» (в подальшому - АТ «Правекс Банк») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові посилався на те, що 15 травня 2003 року між АКБ «Правекс-Банк» (в подальшому перейменовано в ПАТ «Правекс-Банк», АТ «Правекс Банк») та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №566-010/03Р, відповідно до умов якого Відповідач отримав в кредит в сумі 48000 доларів США строком до 15 травня 2013 року під 14% річних.

Додатковими угодами від 24 вересня 2004 року та від 29 вересня 2004 року з метою Кредитний договір був викладений сторонами у нових редакціях.

Позивач вказує, що свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а Відповідач своїх зобов`язань за договором не виконував, у зв`язку з чим станом на 23 червня 2015 року мав заборгованість за ним в розмірі 27024,74 доларів США, яка складалася з наступного:

- заборгованість за тілом кредиту - 31600,00 доларів CШA;

- заборгованість за відсотками - 14425,31 доларів США;

- неустойка (пеня) за прострочення сплати тіла кредиту - 1754268,79 гривень (еквівалент 80618,97 доларів США);

- неустойка за прострочення сплати процентів - 47890,06 гривень (еквівалент 2200,83 доларів США).

11 грудня 2015 року Позивачем подано Уточнену заяву №2 (Том 1, а.с. 140), в якій заборгованість Відповідача за пенею уточнена, зокрема викладено вимоги про стягнення:

- неустойки (пені) за прострочення сплати тіла кредиту - 265755,12 гривень (еквівалент 12208,13 доларів США);

- неустойка за прострочення сплати процентів - 121316,53 гривень (еквівалент 5572,98 доларів США).

Ухвалою суду від 14 серпня 2015 року відкрито провадження у справі під головуванням судді Шевченко Л.В. За розпорядженням керівника апарату суду від 23.09.2016 справу за результатами повторного автоматизованого розподілу справи її передано в провадження судді Коробенка С.В.

30 вересня 2015 року до суду надійшли заперечення ОСОБА_1 на позов, в яких він просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що Позивачем не надано жодного доказу у підтвердження того факту, що Відповідач фактично отримав та використав кредитні кошти (овердрафт) в сумі 48000 доларів США за Кредитним договором №566-010/03Р від 15.03.2003. Крім того, Відповідач-1 звернув увагу на пропуск Позивачем строків позовної давності за заявленими вимогами з огляду на положення п.4.4 Договору. Крім того, Відповідач зазначив, що в 2010 році Позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення усієї заборгованості достроково, позов було залишено без розгляду, тому якщо строк позовної давності відраховувати від вказаної події, до дня подання даного позову він теж закінчився.

18 листопада 2015 року до суду надійшов відзив Позивача на заперечення ОСОБА_1 проти позову.

06 вересня 2021 року до суду надійшли заперечення Позивача на заяву про застосування строку позовної давності, в яких зазначено, що строк кредитного договору розрахований до 15 травня 2013 року. Крім того, листом від 16 серпня 2013 року адресованим голові Правління ПАТ КБ «Правекс-Банк» про пропозицію реструктуризації заборгованості Відповідач визнав наявну у нього заборгованість, у зв`язку з чим строк позовної давності перервався. Відтак, на думку Позивача, позовні вимоги є обгрунтованими в повному обсязі.

У судовому засіданні 12 квітня 2023 року представник Позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Подав клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що його представник перебуває за межами країни, а тому не може взяти участь у розгляді справи.

Враховуючи тривалість перебування справи в провадженні суду, наявність у справі правової позиції Відповідача щодо заявлених позовних вимог, суд визнав за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів із постановленням відповідного рішення.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступне.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Судом встановлено, що 15 травня 2003 року між АКБ «Правекс-Банк», який в подальшому перейменовано в ПАТ «Правекс-Банк» (АТ «Правекс Банк»), та ОСОБА_1 був укладений Договір №566-010/03Р на обслуговування по кредитній банківській платіжній картці, відповідно до умов якого Відповідач отримав право використання овердрафту в межах 48000 доларів США строком до 15 травня 2013 року під 14% річних. При цьому згідно з п. 3.1 Договору Відповідач зобов`язався погашати заборгованість за овердрафтом шляхом внесення грошових коштів на рахунок рівними частинами по 400 доларів США до 10 числа щомісяця.

З виписки з банківського рахунку вбачається, що 19.05.2003 Відповідачу був виданий кредит на всю суму овердрафту в розмірі 48000 гривень. (Том 1, а.с. 111,123)

23 вересня 2004 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду, згідно з якою Договір між сторонами викладений в новій редакції з назвою «Кредитний договір №566-010/03Р», відповідно до якого сторонами було погоджено, що отримані Відповідачем грошові кошти є кредитом, отриманим до 15.03.2013, з поступовим збільшенням процентної ставки до 19% річних.

29 вересня 2004 року між Позивачем і Відповідачем був укладений ще один Договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору, згідно з яким була викладена оновлена редакція. (Том 1, а.с. 91-105)

На підставі частини першої статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття «зобов`язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України.

Пунктом 4.4 Кредитного договору в остаточній його редакції визначено, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у пункті 1.2 цього договору, припиняється достроково на 10-ий день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Згідно з пунктом 6.1.7 зазначеного договору, позичальник зобов`язався у разі виникнення подій, зазначених, зокрема у п. п. 4.4 цього договору, достроково погасити заборгованість за кредитом та відсотками у повному обсязі, а також сплатити пеню і штраф.

Отже, сторони кредитних правовідносин на власний розсуд врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання у відповідності до статті 1050 ЦК України.

Аналіз змісту пункту 4.4 кредитного договору свідчить, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, оскільки у такому повідомленні банк не вимагає дострокового виконання зобов`язань.

Отже, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання, така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін, а подальше направлення чи не направлення банком вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту на цю зміну строку не впливає.

З розрахунку заборгованості вбачається, що після підписання додаткової угоди 29 вересня 2004 року Відповідач до 01.10.2004 не погасив існуючої на той час заборгованості за тілом кредиту в загальному розмірі 1200 доларів США та не сплатив черговий щомісячний обов`язковий платіж в сумі 400 доларів США.

У зв`язку з чим у позичальника 11 жовтня 2004 року виникло прострочення з погашення заборгованості за кредитом за Договором в редакції від 29.09.2004.

Відтак, на підставі пункту 4.4 Кредитного договору 11 жовтня 2004 року строк користування кредитом припинився.

Отже, відповідно до умов договору, змінився й строк виконання зобов`язання у зв`язку з невиконанням позичальником його умов.

У постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року (справа № 6-1174цс16) міститься правовий висновок про те, що, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення і позичальник повинен звернутися до суду на захист свого порушеного права протягом трьох років саме з цієї дати.

Після зміни строку виконання зобов`язання (11 жовтня 2004 року) всі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.4 кредитного договору позичальник зобов`язаний був повернути кредит у повному обсязі до цієї дати.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Зі розрахунку заборгованості вбачається, що 29 грудня 2004 року Відповідачем було здійснене часткове погашення заборгованості в розмірі 1200 доларів США, що свідчить про визнання ним свого боргу, у вказану дату трирічний строк позовної давності перервався і розпочався заново.

З огляду на таке строк позовної давності закінчився 29 грудня 2007 року. Будь-яких обставин, які б свідчили про переривання строку позовної давності в цей період судом не встановлено.

Подальші дії як Позивача (подання 22.02.2010 позову про стягнення заборгованості за договором), так і Відповідача, які виражалися в частковому погашенні кредиту (01.06.2009 в сумі 10000 доларів США) та в участі у переговорному процесі щодо реструктуризації заборгованості (лист від 16.08.2013 - Том 1, а.с. 125; лист від 17.05.016 - Том 1, а.с. 237), не можуть свідчити про переривання строку позовної давності, оскільки не може бути перерваним строк, який закінчився.

Отже, Позивач звернувся до суду з позовом в 2015 році, тобто з пропуском позовної давності, про застосування наслідків спливу якого просив Відповідач, атому суд приходить до висновку, що звернення з позовом в частині стягнення заборгованості, яка виникла до 11 жовтня 2004 року, відбулося поза межами позовної давності, що є підставою для відмови у позові в цій частині.

Що стосується вимог про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими після 11.10.2004, то суд звертає увагу на наступне.

Після спливу строку кредитування в порядку частини другої статті 1050 ЦК України у Позивача відсутнє право нараховувати проценти за кредитом. Тому вимоги Позивача про стягнення процентів, які нараховані після 10 жовтня 2004 року, є необґрунтованими, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 257, 525, 526, 530, 553, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Судові витрати покласти на Акціонерне товариство «Правекс Банк».

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: Акціонерне товариство «Правекс Банк», адреса: м. Київ, вул. Кловський Узвіз, 9/2, ;

Відповідач: ОСОБА_1 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя: