КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №357/1296/23 Головуючий у суді І інстанції: Ярмола О.Я.
провадження №22-ц/824/6522/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Олійника В.І., Кулікової С.В.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Національної академії внутрішніх справ на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2023 року про відмову відкритті провадження у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення боргу із урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від суми заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії внутрішніх справ 81610,73 грн, з яких: 80111,65 грн - вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі; 181,79 грн - встановлений індекс інфляції; 217,29 грн - 3% річних від простроченої суми заборгованості, а також судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.01.2021 року сторони уклали договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався протягом року з дня підписання договору сплатити 80111,65 грн витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, однак договірні зобов`язання відповідач не виконав та всупереч умовам договору добровільно не відшкодував академії вказані витрати, які позивач просить стягнути з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2023 року відмовлено у відкритті провадження.

Роз`яснено позивачу право на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Національна академія внутрішніх справ подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги позивач обгрунтовував тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що між сторонами виникли правовідносини щодо проходження публічної служби відповідачем, не з`ясувавши при цьому у повному обсязі всіх обставин справи та не врахувавши безпосередньо предмету і суб`єктного складу спору.

Вважає, що суд першої інстанції відмовивши у відкритті провадження необґрунтовано та помилково посилався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 12.12.2018 року у справі № 804/285/16.

Зазначив, що у даній справі проходження або звільнення зі служби не є предметом спору. Предметом спору є невиконання відповідачем умов договору про розстрочення суми відшкодування витрат. Спір у даній справі випливає із договірних правовідносин, а договірні правовідносини між сторонами, однією з яких є фізична особа, регулюються ЦК України.

Судом не враховано, що спір щодо невиконання умов договору розстрочення не відноситься до категорії справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Також зазначав, що спір стосується саме невиконання умов цивільно-правового договору, сторони спору не є суб`єктами владних повноважень, а сам договір не стосується проходження публічної служби, у зв`язку з чим даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спір виник з приводу проходження (публічної) служби, а саме з приводу невиконання відповідачем договору про розстрочення відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням його у Національній академії внутрішніх справ, у зв`язку з чим дійшов до висновку, що розгляд цієї справи віднесений до компетенції адміністративного суду.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу».

За змістом частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Одним з видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів.

Спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, навчаючись у вищому навчальному закладі - Національна академія внутрішніх справ, особа проходить військову службу, яка відповідно до зазначених норм КАС України вважається публічною службою.

Висновок про необхідність розгляду даної категорії справ у порядку адміністративного судочинства викладений, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від12.12.2018 у справі №804/285/16, від 30.01.2019 у справі №810/2610/16, від 13.03.2019 у справі №723/18/17 та від 10.04.2019 у справі №705/1664/17.

Встановлено, що позивач звернувся з позов до суду першої інстанції про стягнення боргу (витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ) із урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від суми заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.01.2021 року сторони уклали договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався протягом року з дня підписання договору сплатити 80111,65 грн. витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, однак договірні зобов`язання відповідач не виконав та всупереч умовам договору добровільно не відшкодував академії вказані витрати, які позивач просить стягнути з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Суд апеляційної інстанції вважає, що у відповідача виник обов`язок по сплаті витрат, пов`язані з утриманням у Національній академії внутрішніх справ, та спори щодо цих відносин підлягають розгляду в адміністративній юрисдикції. Укладення договору про розстрочення цих витрат, лише відтерміновує строк сплати зазначених витрат. Отже зазначений спір про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ не може бути віднесений до цивільної юрисдикції, оскільки випливає з проходження публічної служби.

Відповідно до положень Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Професійне навчання поліцейських складається з:1) первинної професійної підготовки; 2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання; 3) післядипломної освіти; 4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Поліцейські, у тому числі слухачі та курсанти вищих навчальних закладів із специфічними умовами, які здійснюють підготовку поліцейських, та які перебувають на військовому обліку військовозобов`язаних, на час служби в поліції знімаються з такого обліку і перебувають у кадрах поліції.

Відповідно до Статуту Національної академії внутрішніх справ, Академія є державним вищим навчальним закладом із специфічними умовами навчання, має статус національного вищого навчального закладу, перебуває у сфері управління Міністерства внутрішніх справ України, одним із напрямків діяльності якої є первинна професійна підготовка осіб, зарахованих на денну форму навчання за державним замовленням, та післядипломна освіта кадрів МВС, Національної поліції України, інших центральних органів виконавчої влади, установ, організацій.

Виходячи з викладеного, навчаючись у вищому навчальному закладі із специфічними умовами, які здійснюють підготовку поліцейських, особа зараховується до кадрів поліції, яка відповідно до вищенаведених норм КАС України вважається публічною службою.

У постанові від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 липня 2020 року у справі № 409/932/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 185/10751/18.

Суд апеляційної інстанції, погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження, оскільки ОСОБА_1 не виконав свого обов`язку по сплаті коштів, пов`язаних з утриманням його у НАВС, а тому спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що спір виник у результаті невиконання відповідачем ОСОБА_1 цивільно-правової угоди щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утримання його у НАВС, у зв`язку з чим вирішення цього спору належить до компетенції цивільного суду, оскільки як зазначила Велика Палата Верховного Суду у вказаних постановах від 12.12.2018 року, 30.01.2019 року, 13.03.2019 року та від 10.04.2019 року, спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів зауважує, що природа коштів, а саме обов`язок відповідача їх сплати на підставі договору про розстрочення суми відшкодування витрат, не змінює тієї обставини, що такі кошти стягуються, у зв`язку з проходженням військової служби, яка у відповідності до вимог закону відноситься до публічної служби. А як вказувалося вище, спір щодо проходження публічної служби вирішується судом в порядку адміністративного судочинства.

Укладений між сторонами договір лише визначає порядок та строки повернення коштів і не змінює природу правовідносин щодо цих коштів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у відкритті провадження та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «12» квітня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді В.І. Олійник

С.В. Кулікова