Справа № 148/1512/22
Провадження №2/148/67/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

( Заочне )

05 квітня 2023 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Григоренко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача, від імені та в інтересах позивача, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов мотивований тим, що 14.08.2022 по вул. Гагаріна, м. Тульчин, Вінницька область, відбулося ДТП за участю автомобілів «MERSEDES» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та «BMW» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження. Автомобіль «BMW» державний номерний знак НОМЕР_2 , належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Дії водія ОСОБА_3 застраховані ПРАТ УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-205973029 згідно відмітки у зробленої відповідачем ОСОБА_3 у повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

На місці зіткнення транспортних засобів між сторонами автопригоди відповідачем ОСОБА_3 та водієм ОСОБА_4 був укладений «Європротокол», без виклику працівників поліції.

В повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду, зафіксовано: час та місце зіткнення, учасники даної події - водії транспортних засобів, пошкоджені транспортні засоби, розташування автомобілів, а також, встановлення винуватця даної пригоди. Відповідач по справі на місці ДТП визнав свою вину у пошкодженні транспортного засобу позивача.

Крім того, 15.08.2022 транспортний засіб позивача доставлений на огляд до одного з відділень ПРАТ УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп», де його було оглянуто, складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) та проведена ремонтна калькуляція, згідно якої, вартість ремонту складає 4090,20 грн.

У подальшому, між ПРАТ УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» та позивачем була підписана заява про досягнення згоди в частині розміру і способу здійснення страхового відшкодування від 23.08.2022, згідно якої, позивачу на відшкодування збитків заподіяного внаслідок дій відповідача Страховик ПРАТ УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» (далі - Страховик) зобов?язується перерахувати кошти в сумі 1490,20 грн.

Різниця між розрахованим матеріальним збитком (згідно ремонтної калькуляції) та отриманою сумою відшкодування матеріальних збитків, позивачем від Страховика складає 2600 грн., яка пояснюється тим, що полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-205973029 між Страховиком та відповідачем - ОСОБА_3 був передбачений розмір франшизи в сумі 2600 грн. Дана обставина підтверджується самою заявою про досягнення згоди в частині розміру і способу здійснення страхового відшкодування від 23.08.2022, а також відповіддю на адвокатський запит від 19.09.2022.

Представник позивача зазначає, що сума яка була розрахована Страховиком, згідно ремонтної калькуляції не покриває витрат, які позивач понесла в зв`язку з ремонтом транспортного засобу.

Так, на відновлення пошкодженого автомобіля, було витрачено 8000 грн., що підтверджується актом виконаних робіт № 0000252 від 07.09.2022 та квитанцією до прибуткового касового ордеру №456 від 07.09.2022, про оплату вартості виконаних робіт, згідно зазначеного акту.

Враховуючи те, що відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищує суму, яка була відшкодована страховою компанією, тому вказана різниця має бути стягнута з відповідача.

Позивач в усному порядку зверталась до відповідача про відшкодування матеріальних збитків заподіяних внаслідок його дій, але отримала категоричну відмову і послання до суду.

Вказані обставини стали причиною звернення представника позивача до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача, різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка позивачем одержана від Страховика, а саме 6509,80 грн. Також, просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом надсилання смс-повідомлення, також повідомлявся через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відомостей про причину своєї неявки до суду не надав, у встановлений судом строк відзив не подав.

За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, 14.08.2022 о 11:35 год., по вул. Гагаріна, 5, м. Тульчин, Вінницька область, відбулося ДТП за участю автомобілів «Мерседес Бенз» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та «BMW» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , та відповідно до положень норми ч. 33.2 ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» між учасниками ДТП було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, в якому відповідач вину у скоєнні ДТП визнав (а.с. 6).

Згідно акту виконання робіт № НФ 0000252 від 07.09.2022, загальна вартість ремонту автомобіля «BMW 318D» державний номерний знак НОМЕР_2 складає 8000 грн. (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 12.06.2020 Ужгородським міським відділом ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зареєстрували шлюб за актовим записом №239. Позивач змінила прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (а.с. 8).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , зареєстрованого 25.08.2016 органом - Центр 0544, ОСОБА_6 є власницею автомобіля «BMW 318D» державний номерний знак НОМЕР_2 , білого кольору (а.с. 9).

Відповідно до відповіді ПАТ «Українська страхова компанія «княжа Вієнна Іншуранс Груп» на адвокатський запит від 12.09.2020 адвоката Ковальова Вадима, у якій зазначено, що відповідно до калькуляції № 22-0603225 від 15.08.2022, розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, становить 4090,20 грн. Однак, ОСОБА_1 із представником ПАТ «Українська страхова компанія «княжа Вієнна Іншуранс Груп» досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування в розмірі 1490,20 грн., що засвідчено у заяві щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 23.08.2022 та страхове відшкодування на користь позивача здійснено 25.08.2022 (а.с. 10).

Згідно акту огляду транспортного засобу від 15.08.2022, пошкоджений автомобіль «BMW 318D» державний номерний знак НОМЕР_2 , був оглянутий спеціалістом відділу врегулювання ОСОБА_9 та встановлено характер пошкоджень (а.с. 11).

Відповідно до проведеної ремонтної калькуляції № 22-0603225 від 15.08.2022 та розрахунку суми страхового відшкодування до справи № 25 від 25.08.2022, вартість ремонтних робіт становить 4090,20 грн., (а.с. 12, 14).

Відповідно до положень норми ч. 33.2 ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другою ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Такі висновки вбачаються із постанови ВП ВС від 04.07.2018 у справі №14-176цс18, а також відображено в постанові ВС від 26.06.2019 у справі №712/7242/16-ц.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлена франшиза. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (пункт 12.1).

Відповідно до статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6).

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачці виплачено у якості страхового відшкодування матеріальної шкоди від пошкодження їй транспортного засобу 1490,20 грн., що підтверджується відповіддю ПАТ «Українська страхова компанія «княжа Вієнна Іншуранс Груп» на адвокатський запит від 12.09.2020 адвоката Ковальова Вадима (а.с. 10) у той час, як розмір франшизи вказаного страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування №ЕР-205973029, визначено в розмірі 2600 грн.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, так як, сума франшизи розміром 2600 грн., відшкодована страхувальником частково, а саме: 1490,20 грн., тому, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення: 1109,80 грн., (2600 грн. 1490,20 грн. = 1109,80 грн.).

При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із проведенням експертизи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, враховуючи, що позов задоволено частково лише в частині стягнення матеріальної шкоди, зокрема, франшизи 1109,80 грн., що становить 13,8 % від заявлених вимог, тому на користь позивача слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам в сумі 137 грн.

Вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

Представник позивача у позовній заяві просив понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу стягнути з відповідача.

В матеріалах справи наявний договір № 56-К від 08.09.2022, про надання професійної правничої допомоги та розрахунок витрат на правничу допомогу з урахуванням виконаних робіт (а.с. 15, 16, 18), де визначено адвокатський гонорар у розмірі 8000 грн.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої та четвертої вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язуються здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановлені розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неменучими, а їхній розмір обгрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" від 23.01.2014).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі нею понесені витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами, справедливості та верховенства прав, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Таким чином, оцінивши співмірність витрат за складністю справи та обсяг виконаних робіт, суд прийшов до висновку, що критерію реальності витрат на правову допомогу, розумність їхнього розміру відповідає сума витрат на професійну правничу допомогу надану ОСОБА_1 у розмірі 2000 грн.

Керуючись ст. 15, 16, 22, 1166, ч. 1, 2 ст. 1187, 1188, 1192, 1192 ЦК України, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , матеріальні збитки, заподіяні пошкодженням майна, у розмірі 1109,80 (однієї тисячі сто дев`ять) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 137 (сто тридцять сім) гривень, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто Тульчинським районним судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: