Справа № 484/3230/22
Провадження № 2/484/97/23 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.04.2023 р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Панькова Д.А.

секретаря судового засідання - Кузьменко Ю.О.

а участю представників сторін Сотської С.О., Шалару О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Шалару Олексій Ілліч до ОСОБА_2 , про розподіл майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Сотська Світлана Олексіївна до ОСОБА_1 , про визнання майна особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розділити спільне майно набуте ними за час шлюбу.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 19 листопада 2016 року між ними з відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про що 19.11.2016 р. в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено запис № 383.

Від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Подружнє життя не склалося, тому 09.08.2022 р. рішенням Первомайського міськрайонного суду вищевказаний шлюб було розірвано.

На сьогоднішній день, залишилося не вирішеним питання щодо розподілу спільного майна подружжя, яке складається з: трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , автомобіля марки Mitsubishi Lancer (VIN-код: НОМЕР_1 ), державний номер НОМЕР_2 , 2007 року випуску, що зареєстровані за відповідачем, та іншого рухомого майна.

Право власності на квартиру підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 309191371 від 07.09.2022 р. (оригінал договору купівлі-продажу квартири від 12.06.2017р., реєстровий номер 2689 знаходиться у відповідача).

Право власності на автомобіль підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (оригінал знаходиться у відповідача).

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 2 ст. 65 Сімейного кодексу України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 ст. 61 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Як роз`яснено в п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Таким чином, оскільки зареєстровану за Відповідачем трикімнатну квартиру, автомобіль та інше майно, що зазначено у Додатку 1 до даного позову, отримано у власність у період шлюбу, тому вищевказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а отже є предметом поділу.

Згідно з ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК майном, як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Частиною 4 ст. 65 СК передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 01.09.2022 року, яка сформована відповідно до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку (затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 17 травня 2018 року за № 658) оціночна вартість об`єкта оцінки, а саме: трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , складає 264171,96 (двісті шістдесят чотири тисячі сто сімдесят одна) грн. 96 коп.

Відповідно до звіту № 6390 про оцінку транспортного засобу від 07.09.2022 р. середня ринкова вартість автомобіля марки Mitsubishi Lancer, державний номер НОМЕР_2 , 2007 року випуску у становить 175160 (сто сімдесят п`ять тисяч сто шістдесят) грн. 00 коп.

Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Також, відповідно до Правового висновку Верховного Суду України щодо присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні у справі №6-2925 цс 15, предметом якої був спір про присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні, випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюється ст. 364 ЦК України.

Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є спільною частковою власністю.

Якщо виділ частки із спільного майна не допускається або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 можливо поділити шляхом виділення в натурі відповідної частки. Частки подружжя є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Щодо автомобіля марки Mitsubishi Lancer, позивачка зазначила, що він також є спільним майном подружжя, оскільки придбаний в період шлюбу. Так як, автомобіль являється річчю неподільною, виділити свою частку з вказаного майна неможливо, спільне володіння і користування ним наразі є неможливим, та вона має намір на припинення права власності своєї частки в даному майні шляхом компенсації вартості його частки за рахунок іншого спільного майна. Також зазначила, що даний автомобіль знаходиться у фактичному користуванні відповідача, який використовує його у своїх особистих цілях, тому бажано визнати право власності на вказаний автомобіль за ним, оскільки позивачка не має посвідчення водія, та не користується даним автомобілем, та, відповідно, стягнення з відповідача вартості частки, право власності на яку припиняється. Сплатити зазначену компенсацію відповідач має можливість, оскільки працює, отримує достойну заробітну плату. В результаті такого поділу автомобіля, відповідач отримає право власності на весь автомобіль, буде єдиним власником, зможе самостійно розпоряджатися та користуватися даним майном. Таке припинення не завдасть ніякої шкоди його інтересам.

Щодо іншого спільного майна подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, кожному із сторін повинно бути виділено додаткового спільного майна на суму 39500,00 грн. (79000 грн./2 = 39500 грн.).

Позивачка пропонує розподілити додаткове спільне майно наступним чином: право власності на додаткове спільне майно подружжя переходить повністю до позивачки, а остання в свою чергу віддає свою частку у праві власності на автомобіль, та Відповідач доплачує Позивачці грошову компенсацію у різниці між сумами у наступному розмірі: вартість 1/2 частини автомобіля (відповідно до звіту експерта) складає: 175160/2 = 87580,00 грн.; вартість 1/2 частини додаткового спільного майна подружжя складає - 79000,00/2 = 39500,00 грн.

Отже, ОСОБА_2 повинен буде сплатити позивачці грошову компенсацію, яка складається з різниці сум: 87580,00 - 39500,00 = 48080,00 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просить розділити спільне майно подружжя таким чином: визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки Mitsubishi Lancer, державний номер НОМЕР_2 , 2007 року випуску; виділити ОСОБА_1 у власність рухоме майно: пральну машинку LG Inverter (Модель: LG FH0C3LD) Direct Drive 5 kg; телевізор Xiaomi Mi TV P1 32 Black; холодильник Liberton (Модель: LRD 150-206); мультиварку Grunhelm (Модель: mc-22sb); ліжко двоспальне дерев`яне; шафу-купе дерев`яну з дзеркалами; диван двоспальний; та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частки позивача у вартості відчуженого спільного майна, автомобіля Mitsubishi Lancer, з урахуванням вартості виділеного рухомого майна, у сумі 48080 грн. Крім того просила судові витрати покласти на відповідача.

З огляду на викладене, оскільки добровільної згоди між позивачкою та відповідачем щодо поділу спірного домоволодіння, набутого за час проживання у шлюбі, не досягнуто, позивач звернулася із даним позовом.

12.10.2022 р. на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява з вимогою про визнання його особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_1 вартістю 319500 грн. та зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 12.06.2017 року, індексний номер 2586. Свою вимогу він обґрунтував тим, що зазначена квартира була придбана в період шлюбу, але за його особисті кошти, які він отримав від батька ОСОБА_4 .

Так, 07.06.2017 року ОСОБА_4 , який є власником земельної ділянки у орендаря ОСОБА_5 , отримав наперед орендну плату в сумі 420000 грн. за використання земельної ділянки.

З моменту укладення шлюбу і по день придбання квартири 12.06.2017 року сторони спільних коштів не мали, так як не працювали, доходів з інших джерел не отримували.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які придбане майно було набуте (джерело набуття).

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу з колишньою дружиною, проте за особисті кошти позивача, то на таке майно не поширюється правовий режим спільного майна (такий висновок зробив ВС у постанові від 22.02.2021 року у справі № 756/2527/16-ц).

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Отже, оскільки джерелом придбання квартири були особисті кошти, а не спільні сумісні кошти колишнього подружжя, то спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

У відзиві на зустрічну позовну заяву, який надійшов 08.12.2022 р., представник позивача вказав, що в п.п. 2.4. п. 2 Договору купівлі-продажу квартири від 12.06.2017 року зазначено: «Покупець заявляє, що грошові кошти, які були сплачені Продавцю за нерухомість, є спільною сумісною власністю з дружиною ОСОБА_1 , яка надала свою згоду на укладення цього договору, що підтверджується її заявою, яка додається до примірника договору що зберігається у справах нотаріуса».

В п.п. 6.7 п. 6 Договору купівлі-продажу квартири від 12.06.2017 року зазначено: «Сторони стверджують, що вільно володіють українською мовою, текст договору ними прочитаний, зміст однаково зрозумілий і відповідає дійсним намірам сторін, договір укладається не під впливом помилки, насильства, обману, тяжких для них обставин, не приховує інший правочин, шрифт, яким надруковано текст договору, задовольняє, про правові наслідки укладення цього договору, нотаріусом попереджені, зміст статей, зазначених у тексті цього договору роз`яснений, укладання цього договору не суперечить інтересам держави та суспільства, їх моральним засадам».

Тобто, з вищезазначеного вбачається, що кошти, за які була придбана квартира, були спільною сумісною власністю ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , а не особистими коштами ОСОБА_2 .

Матеріали справи не містять допустимих доказів того, що позивачу його батько подарував кошти на придбання квартири. Також матеріали справи не містять доказів того, що кошти, за які були придбана квартира перебували у особистій приватній власності позивача з інших підстав.

Необхідно також виходити з того, що всі кошти, які існують в сім`ї на час шлюбу за відсутності належних та допустимих доказів того, що вони належать одному із подружжя на праві особистої приватної власності - є спільними сумісними коштами подружжя. Сам по собі факт надання цих коштів родичами одного із подружжя не може бути підставою для визнання цих коштів особистою приватною власністю цього подружжя. Навіть якщо ці кошти надавались для придбання квартири, то вважається, що квартира набувалась для сім`ї, оскільки позивач перебував у шлюбі.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Також, 26.12.2022 р. представником ОСОБА_2 було надано відповідь на відзив, де він з вказаними доводами відповідача не погоджується, так як ОСОБА_1 вважає, що всі кошти які існують в сім`ї на час шлюбу, за відсутністю належних та допустимих доказів, що батько позивача подарував кошти, за які була придбана квартира, а перебували у приватній власності позивача з інших підстав є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом його придбання під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя (такі висновки зроблені Верховним Судом України у постановах по справі № 6-846 цс 16 від 12.10.2016 року, № 6-1568 цс 16 від 07.12.2016 року, № 6-399 цс 17 від 05.04.2017 року, справа № 214/1520/15-ц від 24.10.2018 року).

Шлюб подружжя уклало 19.11.2016 року, договір купівлі-продажу будинку був посвідчений 12.06.2017 року. Спірна квартира відповідно до договору була куплена за 319500 грн.

Сторони доходів не мали, так як не працювали. ОСОБА_1 не надала доказів щодо наявності у подружжя інших спільних коштів, заощаджень чи коштів на депозитному рахунку, кредитів тощо, які були використані для придбання квартири.

На думку ОСОБА_2 та його представника, не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 , що в договорі купівлі-продажу зазначено, що кошти, які сплачені за нерухомість є спільною сумісною власністю з дружиною, яка надавала свою згоду на укладення договору, оскільки надання згоди при укладенні договорів купівлі-продажу, дарування сторін, які перебувають у шлюбі є обов`язковим. Походження коштів в договорі купівлі-продажу не зазначаються.

Отже, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було придбане.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

В судовому засіданні представники сторін підтримали вищевикладені вимоги своїх позовів.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані і підлягають задоволенню, в той час як у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до норм частин 1 та 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

В силу ст. 60 СК України все майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Поділ майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно п. 24. тієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.11.2016 по 09.08.2022 року.

У шлюбі народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час шлюбу відповідач ОСОБА_2 придбав за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 12.06.2017 року квартиру, яка складається із 3 (трьох) кімнат, загальною площею 44,6 кв.м., жилою площею 29,9 кв.м., та розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім вказаної квартири позивач просить суд розділити рухоме майно, а саме пральну машинку LG Inverter (Модель: LG FH0C3LD) Direct Drive 5 kg, вартістю 8500 грн.; телевізор Xiaomi Mi TV P1 32 Black вартістю 9000 грн.; холодильник Liberton (Модель: LRD 150-206) вартістю 14000 грн.; мультиварку Grunhelm (Модель: mc-22sb) вартістю 2500 грн.; ліжко двоспальне дерев`яне вартістю 20000 грн.; шафу-купе дерев`яну з дзеркалами вартістю 15000 грн.; диван двоспальний вартістю 10000 грн. та автомобіль марки Mitsubishi Lancer (VIN-код: НОМЕР_1 ), державний номер НОМЕР_2 , 2007 року випуску.

Позивач стверджує, що це рухоме майно придбане у шлюбі, і просить все за виключенням автомобіля виділити їй в рахунок частки у спільному майні, а автомобіль залишити у власності відповідача, стягнувши з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію частки позивача у вартості спільного майна, автомобіля Mitsubishi Lancer, з урахуванням вартості виділеного рухомого майна, у сумі 48080 грн.

Представник відповідача підтвердив, що все рухоме майно дійсно було придбане у шлюбі і не заперечував проти вимог позивача в цій частині, в тому числі і щодо виплати компенсації частки позивачу. Повідомив, що автомобіль на час розгляду справи вже проданий відповідачем іншій особі.

Отже, в частині розподілу рухомого майна сторони дійшли певної згоди, а тому суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині, оскільки вартість майна і рівність часток сторін повністю відповідає приведеним вище розрахункам позивача.

Спір між сторонами виник саме щодо визнання спільним майном подружжя квартири.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, так як вважає, спірну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , особистою власністю, про що було подано зустрічний позов.

Відповідач заявляє, що квартира була придбана в період шлюбу, але за його особисті кошти, які він отримав від батька ОСОБА_4 .

Приватною агрофірмою «Схід» суду надано копії договору позики та копії розписки від 07.06.2017 року, відповідно до яких батько відповідача ОСОБА_4 в той день отримав позику в сумі 420000 грн. для придбання квартири сину (про це зазначено у розписці).

З наведених документів вбачається, що таким чином батько відповідача отримав наперед орендну плату за землю, що перебуває в оренді ПА «Схід».

В той же час, суд звертає увагу на те, що під час придбання квартири 12.06.2017 року нотаріус з`ясовував у покупця, ОСОБА_2 кому належать грошові кошти сплачені за квартиру, і покупець заявив, що грошові кошти є спільною сумісною власністю з дружиною, ОСОБА_1 , яка надала свою згоду на укладання цього договору. Про це зазначено у п. 2.4. Договору купівлі-продажу.

Наведене свідчить про те, що сторони, на той час чоловік та дружина, на момент купівлі квартири погодили, що вона буде придбана як спільне сумісне майно та зафіксували своє рішення з цього приводу у нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу.

Надані суду докази отримання батьком відповідача в позику грошових коштів 07.06.2017 року для придбання квартири сину, не доводять переконливо факт придбання спірного майна відповідачем за свої особисті кошти, а тому підстав для задоволення зустрічного позову та визнання майна особистою власністю немає.

За такого слід здійснити розподіл спільного майна подружжя, квартини, визнавши за кожним право власності на її частини.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати, які складаються з судового збору в сумі 2591 грн. 66 коп., витрат на послуги експерта-оцінювача в сумі 700 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн., а всього стягнути судові витрати в сумі 8291 грн. 66 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІНПП - НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІНПП - НОМЕР_4 ) про розподіл майна подружжя - задовольнити частково.

Здійснити розподіл спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, яка складається із 3 (трьох) кімнат, загальною площею 44,6 кв.м., жилою площею 29,9 кв.м., та розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, яка складається із 3 (трьох) кімнат, загальною площею 44,6 кв.м., жилою площею 29,9 кв.м., та розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділити позивачу ОСОБА_1 у власність наступне рухоме майно загальною вартістю 79000 грн., а саме:

пральну машинку LG Inverter (Модель: LG FH0C3LD) Direct Drive 5 kg, вартістю 8500 грн.;

телевізор Xiaomi Mi TV P1 32 Black вартістю 9000 грн.;

холодильник Liberton (Модель: LRD 150-206) вартістю 14000 грн.;

мультиварку Grunhelm (Модель: mc-22sb) вартістю 2500 грн.;

ліжко двоспальне дерев`яне вартістю 20000 грн.;

шафу-купе дерев`яну з дзеркалами вартістю 15000 грн.;

диван двоспальний вартістю 10000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частки позивача у вартості відчуженого спільного майна, автомобіля Mitsubishi Lancer, з урахуванням вартості виділеного рухомого майна, у сумі 48080 (сорок вісім тисяч вісімдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 2591 грн. 66 коп., витрат на послуги експерта-оцінювача в сумі 700 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн., а всього стягнути судові витрати в сумі 8291 (вісім тисяч двісті дев`яносто одну) грн. 66 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання майна (квартири) особистою приватною власністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Дата складання повного тексту рішення - 14.04.2023 року.

Суддя: