Справа № 204/4959/23
Провадження № 2/204/1909/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Воронько А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 21 лютого 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 453, яким звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_2 на праві власності належало нерухоме майно - квартира за адресою: АДРЕСА_1 . 16 квітня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № DZL0G9, відповідно до якого позичальник 16 квітня 2008 року отримала кредит у розмірі 75 750,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17 квітня 2018 року. Згідно заяви ОСОБА_2 від 08 серпня 2008 року кредитний договір № DZL0G9 переведено з валюти гривня в валюту долар США та укладено Додаткову угоду до кредитного договору. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 5 602,85 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Дане майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 17 квітня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. за реєстровим № 1763, передане в іпотеку Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк». ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент смерті ОСОБА_2 в неї був неповнолітній син ОСОБА_1 , який і прийняв всю спадщину. ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_2 на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Разом з тим, під час ознайомлення представником ОСОБА_1 - адвокатом Солдаткіним О.С. з матеріалами цивільної справи № 209/1570/22 в Дніпровському районному суді м. Дніпродзержинська, де відповідачем є матір ОСОБА_1 , яка померла, було виявлено виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, зареєстрований в реєстрі за № 453, виданий 21 лютого 2019 року, відповідно до якого звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, задоволено вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у розмірі: заборгованість за кредитом - 43 134,00 долари США, заборгованість за відсотками - 33 184,23 долари США, комісія - 7 190,19 доларів США; пеня - 139 416,05 доларів США, що всього становить 222 925,37 доларів США, що за курсом НБУ на 22 грудня 2018 року становить 6 115 719,89 грн. Витрати, пов`язані зі вчиненням виконавчого напису 3 500,00 грн. Всього з урахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису становить 6 119 219,89 грн. Строк, за який провадиться стягнення - десять років вісім місяців шість днів, а саме з 16 квітня 2008 року по 22 грудня 2018 року. Виконавчий напис має бути пред`явлений до виконання протягом трьох років з дня його вчинення, згідно ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, ознайомившись з даним виконавчим написом, позивач вважає, що він був вчинений у порушення положень чинного законодавства, відповідачем було порушено процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса, який повинен вчинятись лише за умови відсутності спору між кредитором та боржником щодо розміру заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, в той час коли нотаріус провела стягнення за період коли боргу не існувало. Крім того, нотаріусом було порушено вимоги ст. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.ст. 257, 258 ЦК України, а саме: з дня виникнення права вимоги минуло більше ніж три роки. Крім того, між сторонами до дати вчинення виконавчого напису вже тривали судові спори, в тому числі і щодо суми боргу позичальниці перед банком. Нотаріусом також порушено п.п. 2.3., 3.5 ст. 16 Порядку щодо неотримання боржником від відповідача вимог про усунення порушень кредитного договору. Таким чином, означений виконавчий напис нотаріуса повинен бути визнаний в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2013 року у справі № 2-204/323/13 в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення - відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2013 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2013 року - залишено без змін. Пізніше кредитодавцем було подано новий позов до суду. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 березня 2014 року у справі № 209/203/14-ц вирішено задовольнити позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 2 385,65 доларів США, яка складається з наступного: 1 106,42 доларів США - заборгованість за кредитом; 246,13 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 56,11 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 833,59 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи, відповідно до договору: 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина); 112,11 доларів США - штраф (процентна складова), що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.10.2013 року складає 19061,36 грн. за кредитним договором № DZL0G9 від 16 квітня 2008 року, а також 229,40 грн. сплаченого судового збору, а всього 19 290,76 грн. Тобто, судом станом на 2014 рік було стягнено з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № DZL0G9 від 16 квітня 2008 року. В обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису. Підставами даного позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є наступні: відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання; не направлення стягувачем письмової вимоги боржнику про усунення порушення виконання зобов`язання; відсутність доказів отримання боржником такої вимоги; відсутність факту безспірності заборгованості боржника; наявність судових рішень щодо стягнення заборгованості за цим же договором у той же період часу. Звертає також увагу на строк, за який провадиться стягнення за виконавчим написом нотаріуса - десять років вісім місяців шість днів, а саме з 16 квітня 2008 року по 22 грудня 2018 року, тобто, з дати укладення кредитного договору. В той же час, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 березня 2014 року вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 2 385,65 доларів США за кредитним договором № DZL0G9. Тобто, заборгованість за даним договором була врахована і в судовому рішенні, і у виконавчому написі нотаріуса. Також, згідно з п. 1.3. кредитного договору № DZL0G9 від 16 квітня 2008 року термін повернення кредиту встановлений до 16 квітня 2018 року, однак відповідач 11 лютого 2014 року звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав за кредитним договором, тож право нарахування процентів за договором з цього моменту є припиненим. Таким чином, нарахування процентів здійснено відповідачем після закінчення строку дії договору, що суперечить вимогам чинного законодавства України, а сума заборгованості зазначена у виконавчому написі не може вважатись безспірною, що тягне за собою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також, матеріали справи не містять доказів вручення боржнику та майновому поручителю вимоги про повернення заборгованості за договором позики, вимога спадкоємцю померлого ОСОБА_2 - ОСОБА_1 не надсилалась. Крім того, у зв`язку з розглядом вказаної справи позивач поніс витрати на правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

У судове засідання представник позивача Солдаткін О.С. не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

16 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_2 було укладено Договір про іпотечний кредит № DZL0G9, відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 210 080,00 грн., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (а.с. 26-28).

В подальшому, між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду до Договору про іпотечний кредит № DZL0G9 від 14.06.2008р. та переведено кредит з валюти гривня в валюту долар США, Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 08 серпня 2008 року по 16 квітня 2018 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 45 187,17 доларів США на придбання нерухомості (а.с. 30-32).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 уклали Договір іпотеки № DZL0G9, згідно з яким ОСОБА_2 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 45,40 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі продажу, обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 328 250,00 грн.

Вищевказані обставини встановлені у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2013 року по справі № 419/7645/12 (провадження № 2/204/323/13), залишеному без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2013 року (а.с. 34-35), а тому вони не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

У жовтні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звертався до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення. Однак, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2013 року по справі № 419/7645/12, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/30370109, у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення, було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2013 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2013 року було залишено без змін.

Крім того, у 2014 році Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зверталось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 березня 2014 року по справі № 2009/203/14-ц було задоволено позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 2 385,65 доларів США, яка складається з наступного: 1 106,42 доларів США - заборгованість за кредитом; 246,13 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 56,11 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 833,59 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи, відповідно до договору: 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина); 112,11 доларів США - штраф (процентна складова), що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.10.2013 року складає 19 061,36 грн. за кредитним договором № DZL0G9 від 16.04.2008 року, а також 229,40 грн. сплаченого судового збору, а всього 19 290,76 грн. (а.с. 36-37).

Судом також встановлено, що 21 лютого 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 453, про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , що на підставі договору іпотеки, посвідченого 17.04.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. за реєстровим № 1763, передане в іпотеку Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк», та яким за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» шляхом перерахування коштів у загальному розмірі 222 925,37 доларів США, що за курсом НБУ на 22.12.2018 року становить 6 115 719,89 грн. (з яких: заборгованість за кредитом 43 134,90 доларів США, заборгованість за відсотками 33 184,23 долари США, комісія 7 190,19 доларів США, пеня 139 416,05 доларів США), а також витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису у розмірі 3 500,00 грн., строк за який провадиться стягнення 10 років 8 місяців 6 днів, а саме з 16 квітня 2008 року по 22 грудня 2018 року. Всього з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 6 119 219,89 грн. (а.с.22).

Разом з цим, судом встановлено, що 15 листопада 2016 року, тобто ще до вчинення приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною виконавчого напису від 21 лютого 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 453, ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 16 листопада 2016 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 17 485 (а.с. 18).

Позивач ОСОБА_1 є сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 118 (а.с. 15 (зворотній бік)).

При цьому, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сеідової В.О. з заявою, в якій зазначено, що спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , він прийняв згідно з п. 4 ст. 1268 ЦК України, оскільки на день смерті спадкодавця був неповнолітнім (а.с. 19), 10 березня 2023 року було заведено спадкову справу № 21/2023 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71757391 від 10 березня 2023 року (а.с. 18 (зворотній бік)). З довідки № 135/02-14 від 10 березня 2023 року, виданої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою В.О., вбачається, що згідно даних спадкової справи № 21/2023 склад спадкоємців станом на 10 березня 2023 року є наступним: син - ОСОБА_1 (а.с. 19 (зворотній бік)).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 21 лютого 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 453, вчинений з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, заборгованість є спірною, строк, за який проводиться стягнення, становить більше 10 років, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, звернувшись до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, за результатами якого 11 березня 2014 року судом було ухвалено рішення, а також відсутні докази отримання боржником письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення виконавчих написів регламентовано главою 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Згідно п. 1.1 глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Пунктом 1.2 глави 16 Розділу ІІ вказаного Порядку визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пункт 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачає можливість стягнення заборгованості за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Згідно п. 3.1 глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року № 2, а саме пункту 13, вбачається, що при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум, в тому числі за наслідками звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, або витребування від боржника майна.

Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Слід враховувати, що боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

З аналізу вищевказаних норм законодавства вбачається, що при здійсненні виконавчого напису нотаріус повинен пересвідчитись та перевірити безспірність заборгованості боржника. Також обов`язковій перевірці підлягає встановлення строку, з якого у кредитора виникло право вимоги до боржника і чи не сплинув вказаний строк на момент звернення з відповідною заявою до нотаріуса.

Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними та беззаперечними, та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Як вже було зазначено вище, оскаржуваний виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, зареєстрований в реєстрі за № 453, про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , був вчинений більш ніж через два роки після смерті боржника ОСОБА_2 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказаний факт, на переконання суду, є самостійною підставою для визнання такого виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даним позовом як спадкоємець ОСОБА_2 , у позовній заяві наполягав на тому, що заборгованість за кредитом є спірною, жодних письмових вимог про усунення порушення виконання зобов`язання ні ОСОБА_2 за життя, ні він після смерті останньої, не отримували.

При цьому відповідач не надав суду документів, які б спростовували такі твердження позивача та не надав доказів на підтвердження існування безспірної заборгованості ОСОБА_2 .

Крім того, як вже було зазначено вище, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 березня 2014 року по справі № 209/203/14-ц було стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 2 385,65 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.10.2013 року складає 19 061,36 грн., за кредитним договором № DZL0G9 від 16.04.2008 року, а також 229,40 грн. сплаченого судового збору, а всього 19 290,76 грн. Разом з цим, в оскаржуваному виконавчому написі зазначено, що строк, за який провадиться стягнення, становить 10 років 8 місяців 6 днів, а саме з 16 квітня 2008 року по 22 грудня 2018 року. Викладене дає підстави вважати, що стягнута рішенням суду по справі № 209/203/14-ц заборгованість за кредитним договором № DZL0G9 від 16.04.2008 року була стягнута і за оскаржуваним виконавчим написом.

Викладене дає суду достатньо підстав вважати, що зазначений в оспорюваному виконавчому написі період та сума заборгованості позбавлені ознак безспірності.

Крім того, ухвалою суду від 06 квітня 2023 року судом було відкрито провадження у вказаній цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 . У вказаній ухвалі було роз`яснено та запропоновано відповідачу Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» подати протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали відзив на позов та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, однак не пізніше, ніж у місячний строк з дня поставлення даної ухвали (а.с. 52).

Копію вищевказаної ухвали суду та позовну заяву з додатками відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» отримав 21 квітня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи (а.с. 61).

Однак, у встановлений ухвалою суду від 06 квітня 2023 року строк, відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» відзив на позов не надав та не подав відповідних доказів, які б підтверджували можливі заперечення відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у вказаній справі, однак відзив на позов не надав, не подавав відповідних доказів, які б підтверджували можливі заперечення відповідача, а також не повідомив про причини неподання відзиву та доказів, а тому суд вважає, що відповідач не подав відзив у встановлений судом строк та докази без поважних причин.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що саме відповідач, звертаючись до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. з заявою про вчинення виконавчого напису зобов`язаний був подати увесь необхідний пакет документів для вчинення виконавчого напису.

За таких обставин, приймаючи до уваги неподання відповідачем без поважних причин відзиву на позов, а також доказів, які б підтверджували можливі заперечення відповідача, суд розцінює такі дії відповідача, як визнання ним обставин, на які позивач ОСОБА_1 посилається в обґрунтування позовних вимог.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Під час розгляду справи належних доказів, у розумінні ст.ст. 12, 77, 81 ЦПК України, що відповідачем було надано нотаріусу всі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості за кредитним договором, стороною відповідача надано не було.

За таких обставин, враховуючи встановлені обставини справи та обставини, на яких наполягає позивач, беручи до уваги спірність заборгованості, з урахуванням того, що відповідачем не було подано у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та докази, які б підтверджували можливі заперечення відповідача, а також з урахуванням того, що позичальник ОСОБА_2 померла більш ніж за два роки до вчинення оскаржуваного виконавчого напису, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 21 лютого 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 453, слід визнати таким, що не підлягає виконанню, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Солдаткін О.С., що підтверджується Договором № 10/03 про надання професійної правничої допомоги від 10 березня 2023 року (а.с. 37 (зворотній бік) - 38).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

З пункту 3.1 укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Солдаткіним О.С. Договору № 10/03 про надання професійної правничої допомоги від 10 березня 2023 року вбачається, що адвокат та клієнт погодили наступні види та вартість правничої (правової) допомоги (розмір гонорару) по справі: консультація клієнта по справі 3 000,00 грн., підготовка позовної заяви та подання позову до суду 9 000,00 грн.

Разом з цим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Солдаткіна О.С., що додатково підтверджується також Актом № 1 прийняття передачі наданих послуг від 10 березня 2023 року (а.с. 38 (зворотній бік)) та Актом № 2 прийняття передачі наданих послуг від 14 березня 2023 року (а.с. 39), а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі.

Але, з урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 12 000,00 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.

Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, вартість послуг з надання юридичної консультації та підготовки позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є очевидно завищеною та такою, що не відповідає складності виконаних адвокатом робіт.

Враховуючи складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та значення справи для сторін, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь позивача ОСОБА_1 6 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а отже вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задоволенні, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 1, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, та керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 81, 82, 133, 137, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 21 лютого 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 453, про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , що на підставі договору іпотеки, посвідченого 17.04.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. за реєстровим № 1763, передане в іпотеку Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк», та яким за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» шляхом перерахування коштів у загальному розмірі 222 925,37 доларів США, що за курсом НБУ на 22.12.2018 року становить 6 115 719,89 грн., а також витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису у розмірі 3 500,00 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні, 60 копійок), та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. (шість тисяч гривень, 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез