ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року м. Чернівці Справа № 718/6/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар: Скрипка С.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: акціонерне товариство «Альфа-Банк», приватний нотаріус Душинська Ніна Валеріївна,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 січня 2023 року, постановлену під головуванням судді Масюк Л.О., -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про забезпечення позову, в якій просила заборонити відчуження житлового будинку та земельної ділянки площею 0,10 га. кадастровий №:02:002:0815, що знаходяться по АДРЕСА_1 , та належать на праві власності ОСОБА_2 , а також заборонити суб`єктам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вносити відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме на вказані житловий будинок та земельну ділянку.

В обґрунтування заяви вказувала, що на розгляді в суді перебуває справа за її позовом про визнання недійсними договорів уступки права вимоги та витребування майна.

Зазначала, що вже зверталася до суду із заявою про накладення арешту на спірне майно, однак суд відмовив в задоволенні такої, що в свою чергу, зумовило звернення із вказаною заявою.

Оскільки спір стосується витребування житлового будинку та земельної ділянки, які зареєстровані за ОСОБА_2 , яка має необмежені права у Провадження №22-ц/822/266/23

відчуженні такого, що, в свою чергу, в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а у разі відчуження також може призвести до безконтрольного збільшення кола осіб, які можуть претендувати на спірне майно, а тому просила клопотання задовольнити.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 січня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджаючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, вважає незаконною та необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначає, що висновки суду є формальними, оскільки в клопотанні про забезпечення позову зазначено обґрунтування необхідності вжиття такого заходу з урахуванням предмету спору, не надано оцінки обраному позивачем способу захисту, а саме витребування майна та необмеженій можливості відповідача відчужити спірне майно протягом розгляду справи, чи одразу після винесення рішення про витребування майна, не надано оцінки обставинам та доказам, що свідчать про недобросовісні дії відповідачки та вчинення дій із виселення позивача та членів її сім`ї, що вже вказує на намір відповідача вчинити дії із розпорядження спірним майном.

Стверджує, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Вказує на норми процесуального права, що регулюють спірні відносини, та практику Верховного Суду і просить ухвалу суду скасувати й ухвалити постанову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які прийняли участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Мотивація ухвали побудована на тому, що сам факт подання позову ОСОБА_1 ще не свідчить про реальну загрозу відчуження майна (земельної ділянки та житлового будинку) відповідачкою ОСОБА_2 з метою ухилення від виконання судового рішення, а посилання в заяві на існуючий спір між сторонами не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, суд вказав, що вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення позову в даному конкретному випадку, останнім не встановлено та заявником (позивачем) не зазначено обґрунтування необхідності вжиття заходу забезпечення заявленого позову.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 із позовними вимогами про витребування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,10 га. кадастровий №:02:002:0815, що знаходяться по АДРЕСА_1 та визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за кредитним договором від 30.11.2009 року №SME0012397-1.

У січні 2023 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження житлового будинку та земельної ділянки площею 0,10 га. кадастровий №:02:002:0815, що знаходяться по АДРЕСА_1 , та належать на праві власності ОСОБА_2 , а також заборонити суб`єктам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вносити відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме на вказані житловий будинок та земельну ділянку.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, а п.4 забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 с.150 ЦПК України).

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму ВСУ №9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову має бути співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 зазначила про те, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суд першої інстанції, вказуючи на недоведеність наявності підстав для забезпечення позову, не врахував, що на час розгляду клопотання невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірних житлового будинку та земельної ділянки створював умови для зміни власників, тому слід було дійти висновку про те, що вказане спірне майно, яке є безпосереднім предметом спору, могло бути відчужене, що істотно б ускладнило чи унеможливило виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких Мазур Г.Б. звернулася до суду в рамках визначених заявником учасників справи.

Враховуючи те, що між сторонами виник спір, який має майнових характер, без вказаного забезпечення позову могло утруднитись виконання можливого рішення суду, про що містилися обґрунтування в клопотанні про це, тому суд першої інстанції безпідставно не забезпечив позов зазначеним способом, та дійшов помилкового висновку про те, що підстави для забезпечення позову відсутні.

Вирішуючи питання наявності підстав для забезпечення позову на стадії перегляду оскаржуваного судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ч.1 ст.209 ЦПК України).

Частина 3 ст.258 ЦПК України визначає, що розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).

Зазначена норма міститься в розділі V ЦПК України «Перегляд судових рішень».

Наведені норми процесуального права дають підстави зробити висновок, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, однак саме до винесення рішення суду в суді першої інстанції по суті спору, у якому вирішується питання про це.

Як вбачається з ЄДРСР 27 березня 2023 року Кіцманським районним судом Чернівецької області винесено рішення у цій справі по суті позовних вимог, яким в задоволенні позову адвоката Фодчук О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ТОВ ФК «ЕЛ.ЕН. ГРУП», треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: АТ «Сенс-Банк», приватний нотаріус Душинська Н.В., про визнання недійсними договорів уступки права вимоги та витребування майна - відмовлено.

За вказаних обставин і з урахуванням того, що розгляд справи завершено, колегія суддів доходить висновку, що заява ОСОБА_1 , подана під час розгляду справи в суді першої інстанції про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Колегія суддів звертає увагу заявника, що згідно п.7 ч.1 ст.365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, крім іншого, за клопотанням учасників справи вирішує питання щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, сторона заявника не позбавлена можливості ініціювати питання щодо забезпечення позову перед судом апеляційної інстанції в разі оскарження рішення суду по суті спору.

Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, що є підставою для скасування судового рішення про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову, про те за результатами перегляду оскаржуваної ухвали відпали підстави для забезпечення позову у зв`язку із завершенням розгляду справи.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 січня 2023 року скасувати та ухвалити постанову.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Височанська Н.К.

Перепелюк І.Б.