Справа № 382/1382/18
Провадження №2/382/25/23
УХВАЛА

Іменем України

06 квітня 2023 року Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого Кисіль О. А.

при секретарі Твердохліб Г. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури в інтересах держави до Яготинської міської ради Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, голови ФГ «ЛІРА-АГРО» Лісової Ірини Володимирівни про визнання недійсними наказів, недійсними рішень суб`єктів владних повноважень та визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок укладених між суб`єктом владних повноважень та ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовом до Яготинської міської ради Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, голови ФГ «ЛІРА-АГРО» Лісової Ірини Володимирівни про визнання недійсними наказів, недійсними рішень суб`єктів владних повноважень та визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок укладених між суб`єктом владних повноважень та ОСОБА_1 ..

Представник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про закриття провадження по даній справі, оскільки у серпні 2018 року позивач пред`явив позов до Яготинської міської ради Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 про визнання недійсними наказів, недійсними рішень суб`єктів владних повноважень та визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок. При цьому посилався на те, що ОСОБА_1 у 2015-2016 році звернулась до Яготинської міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Київській області як фізична особа з метою отримання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення під ведення фермерського господарства на території Яготинської міської ради та Годунівської сільської ради Яготинського району.

Рішеннями Яготинської міської ради від 17.03.2016, 15.12.2016 року та наказами Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 23.05.2016 року затверджено документацію із землеустрою на вказані земельні ділянки, після чого з ОСОБА_1 укладено договори оренди строком на 15 років. Однак, вказані рішення, на думку позивача, видані з порушенням вимог ст.7 Закону України «Про фермерське господарство», ст. ст. 116, 121, 123, 134 Земельного кодексу України, оскільки земля на підставі спірних рішень та наказів передана без проведення конкурсу (земельних торгів), оскільки відповідно до вказаних норм закону громадянин право на отримання земельної ділянки державної власності може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах. ОСОБА_1 своє право на отримання земельної ділянки державної власності вже реалізувала у 2013 році. На підставі рішення Яготинської міської ради №2207-39-VI від 31.10.2013 року їй було передано в оренду ряд земельних ділянок для ведення фермерського господарства, після чого вона в грудні 2013 року створила фермерське господарство «ЛІРА-АГРО» та визначена його керівником, а тому вже не мала права на отримання на поза конкурсній основі для ведення фермерського господарства інших земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України вказано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних і земельних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 12 ГПК України судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Відтак, розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів здійснено відповідно до змісту правовідносин та суб`єктного складу учасників.

Згідно з ч.5, 6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, Великою Палатою Верховного Суду у справі №922/1830/19 переглядалось судове рішення у подібних правовідносинах і стосувалося юрисдикції спорів про надання фізичній особі, яка вже мала створене на земельній ділянці державної/комунальної власності фермерське господарство, повторно земельної ділянки для ведення фермерського господарства, без проведення земельних торгів.

Ухвалою від 03.12.2020 справу № 922/1830/19 було вирішено передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від її правового висновку, висловленого в постановах від 20 березня 2019 року у справі № 619/1680/17-ц, від 3 квітня 2019 року у справі № 621/2501/18, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18, від 12 травня 2020 року у справі № 357/1180/17, щодо цивільної юрисдикції спорів про повторне надання фізичній особі земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1830/19 від 05.10.2022, зокрема «п 6.19. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

6.24. Статтею 20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем. Спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами розглядаються господарськими судами.

6.33. Фермерські господарства створюються для вироблення товарної сільськогосподарської продукції, здійснення її переробки та реалізації з метою отримання прибутку.

6.34. За положенням статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

6.35. Таким чином, і відповідно до статті 1 Закону № 973-IV, і відповідно статті 42 ГК України фермерське господарство є формою підприємницької діяльності, а надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення власної підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб.

6.36. Тобто земельні відносини, які є основою створення та діяльності фермерського господарства, проходять у динаміці два етапи:

1) отримання засновником фермерського господарства права (власності або оренди) на землю як передумова створення фермерського господарства;

2) створення фермерського господарства, внаслідок чого особу засновника заміщує фермерське господарство як землекористувач, який веде господарську діяльність на земельній ділянці.

6.37. Цей комплекс відносин є нерозривним, одне не існує без іншого в межах легітимної процедури створення фермерського господарства.

6.38. Хоча, як зазначалося вище, земельна ділянка надається фізичній особі, однак метою надання є подальше створення фермерського господарства як суб`єкта підприємництва (господарювання) з переданням цьому суб`єкту земельної ділянки. Отже, в процесі створення фермерського господарства його засновник має обмежені правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення фермерського господарства, що і буде користувачем цієї землі.

6.39. Аналізуючи відносини щодо створення фермерського господарства і набуття ним права власності (користування) землею, можна зробити висновок, що de jure отримує землю фізична особа - засновник фермерського господарства, однак de facto він діє в інтересах створюваного ним фермерського господарства.

6.40. У спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці - зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб- підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання.

6.65. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 619/1680/17-ц, від 3 квітня 2019 року у справі № 621/2501/18, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18, від 12 травня 2020 року у справі № 357/1180/17, стосовно належності до цивільної юрисдикції спорів про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

6.67. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики Велика Палата Верховного Суду зазначає, що спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство.»

Враховуючи наведене, а також те, що спір у даній справі виник за аналогічних правовідносин, вважаємо, що розгляд даної справи підлягає в порядку господарського судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України провадження по справі підлягає закриттю, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти даного клопотання з огляду на висновки Верховного Суду викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1830/19 від 05.10.2022.

Представник Яготинської міської ради Київської області звернувся із заявою про розгляду справи у його відсутність.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи належним чином повідомлений.

Так, відповідно до ухвали судді Яготинського районного суду від 13.08.2018 року було відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури в інтересах держави до Яготинської міської ради Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, голови ФГ «ЛІРА-АГРО» Лісової Ірини Володимирівни про визнання недійсними наказів, недійсними рішень суб`єктів владних повноважень та визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок укладених між суб`єктом владних повноважень та ОСОБА_1 , з підстав того, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 08.11.2018 року вказану ухвалу було скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Відповідно до ухвали судді Яготинського районного суду від 17 грудня 2018 року було відкрито провадженні по даній справі.

Відповідно до ухвали Яготиснькго районного суду Київської області від 12 червня 2020 року провадження по даній справіі було закрито, з огляду на те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно постанови Київського апеляційного суду від 16.11.2020 року вказану ухвалу було скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Так, статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, за змістом частини першої якої вони розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1830/19 від 05.10.2022, вбачається, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Фермерські господарства створюються для вироблення товарної сільськогосподарської продукції, здійснення її переробки та реалізації з метою отримання прибутку. За положенням статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Таким чином, і відповідно до статті 1 Закону № 973-IV, і відповідно статті 42 ГК України фермерське господарство є формою підприємницької діяльності, а надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення власної підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Тобто земельні відносини, які є основою створення та діяльності фермерського господарства, проходять у динаміці два етапи: 1) отримання засновником фермерського господарства права (власності або оренди) на землю як передумова створення фермерського господарства; 2) створення фермерського господарства, внаслідок чого особу засновника заміщує фермерське господарство як землекористувач, який веде господарську діяльність на земельній ділянці. Цей комплекс відносин є нерозривним, одне не існує без іншого в межах легітимної процедури створення фермерського господарства.

Хоча, як зазначалося вище, земельна ділянка надається фізичній особі, однак метою надання є подальше створення фермерського господарства як суб`єкта підприємництва (господарювання) з переданням цьому суб`єкту земельної ділянки. Отже, в процесі створення фермерського господарства його засновник має обмежені правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення фермерського господарства, що і буде користувачем цієї землі. Аналізуючи відносини щодо створення фермерського господарства і набуття ним права власності (користування) землею, можна зробити висновок, що de jure отримує землю фізична особа - засновник фермерського господарства, однак de facto він діє в інтересах створюваного ним фермерського господарства. У спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці - зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб- підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 619/1680/17-ц, від 3 квітня 2019 року у справі № 621/2501/18, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18, від 12 травня 2020 року у справі № 357/1180/17, стосовно належності до цивільної юрисдикції спорів про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики Велика Палата Верховного Суду зазначає, що спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство.

Перевіривши матеріали справи, враховуючи вище викладене, та те, що ОСОБА_1 є головою ФГ «ЛІРА-АГРО» з 24.12.2013 року відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, а не фізичною особою яка бажає створити фермерське господарство, тобто ОСОБА_1 будучи вже головою ФГ «ЛІРА-АГРО» отримувала рішення про передачу земельних ділянок, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відносно земельної ділянки, як і договори оренди відносно земельних ділянок, про що також і зазначено в позовній заяві, що дані земельні ділянки були отримані ОСОБА_1 будучи вже головою ФГ «ЛІРА-АГРО». Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 зверталася вдруге за отриманням земельної ділянки для особистих своїх цілей чи то для створення нового фермерського господарства, будучи вже головою ФГ «ЛІРА-АГРО», а також враховуючи що спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство, та враховуючи постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1830/19 від 05.10.2022, клопотання про закриття провадження по даній справі, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі 382/1382/18 за позовом заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури в інтересах держави до Яготинської міської ради Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, голови ФГ «ЛІРА-АГРО» Лісова Ірина Володимирівна про визнання недійсним рішень, наказів та договорів оренди земельних ділянок, в зв`язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 07.04.2023 року.

Суддя О. А. Кисіль