Справа № 712/3464/23
Провадження 2/712/1652/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 червня 2023 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого/судді - Троян Т.Є.
при секретарі П`ятун Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки HYUNDAI, модель SONATA LF, 2013 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .
11 жовтня 2022 року між позивачем та відповідачем укладено договір прокату. В межах договору прокату відповідач отримав у користування від позивача автомобіль марки HYUNDAI, модель SONATA LF, 2013 року випуску, що підтверджується актом приймання-передавання автомобілю №11102022/1.
03 листопада 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля HYUNDAI, модель SONATA LF, 2013 року випуску, яким керував відповідач.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 квітня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання.
Відповідач у визначений законодавством термін відзиву до суду не скерував.
Позивач в судове засідання скерував заяву, просив судовий розгляд проводити без його участі, позов просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.
В судові засідання відповідач по справі ОСОБА_2 повторно не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки в судові засідання відповідач суд не повідомляв, своїм правом на надання відзиву на позов він не скористався, заяв про відкладення слухання справи чи розгляд справи за його відсутності до суду не скеровував.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що транспортний засіб HYUNDAI, модель SONATA LF, 2013 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , на праві власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_3 .
11 жовтня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір прокату автомобіля, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування транспортний засіб автомобіль марки HYUNDAI, модель SONATA LF, 2013 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 . Факт передачі підтверджується актом прийому-передачі автомобіля №11102022/1 від 11.10.2022 року, який є додатком №1 до договору прокату автомобіля від 11.10.2022 року. Термін дії вказаного договору до 31.12.2022.
Відповідно до умов договору прокату, Клієнт (Відповідач) повинен повернути автомобіль в день, час та місце, визначені Актом приймання-передачі Автомобіля, який має бути повернено в належному технічному стані, який відповідає стану на момент його передачі в прокат з урахуванням нормального його зносу, з пробігом який дозволено умовами цього Договору (п. 3.8.).
Згідно до п.4.3. договору прокату при передачі автомобіля клієнту, останній вносить забезпечувальний внесок в розмірі 4 200 грн., яка повертається клієнту після припинення дії цього договору, якщо наймодавцю не було завдано збитків.
Згідно до п. 8.3. договору прокату клієнт (відповідач) несе повну матеріальну відповідальність перед наймодавцем за будь-які збитки/шкоду, заподіяні останньому під час дії цього договору, зокрема, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ушкодження скла або його частини, будь-яке інше пошкодження автомобілю, які пов`язані в тому числі Правил дорожнього руху України та зобов`язаний їх відшкодувати (сплатити) наймодавцю протягом 7 днів після отримання відповідної вимоги, окрім збитків, які відшкодовані страховиком за договором страхування.
Пунктом 8.11 договору прокату визначено, що у випадку, коли Клієнт перебуває поза зоною досяжності, не відповідає на телефонні дзвінки, СМС-повідомлення, в будь-яких месенджерах протягом 1 (однієї) години з моменту початку такого пошуку Клієнта, Наймодавець має право заявляти до органів Національної поліції України про викрадення автомобіля, а також має право самостійно відшукати і повернути на місце постійної дислокації Автомобіля за допомогою другого комплекту ключа. В такому випадку Клієнт зобов`язується сплатити Наймодавцеві штраф у розмірі вартості Автомобіля, яка становить еквівалент 10 000 доларів США, що обраховується за офіційним курсом НБУ на день платежу.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 03.11.2022 року о 14 год. 35 хв. в м. Черкаси по вул. Руставі, 11, керуючи транспортним засобом Hundai Sonata LF д.н.з. НОМЕР_2 (власник ОСОБА_1 ), виконуючи поворот ліворуч на вул. Тараскова, не дав дорогу транспортному засобу Daewoo Nexia д.н.з. НОМЕР_4 під керування водія ОСОБА_3 , який рухався у зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого відбулося зіткнення, чим порушив пункт 16.13 ПДР України. При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, за що передбачена адміністративна відповідальність за статтею 124 КУпАП. Вина відповідача у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.12.2022 по справі №712/9426/22, відповідно до якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України. Постанова суду набрала законної сили 20 грудня 2022 року.
Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудні 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК, прирозгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.
Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку.
Глава 58 ЦК України «Найм (оренда)» розташована за таким принципом: спочатку визначаються загальні положення, які поширюються на всі види договорів найму, як то передача речі у користування, якість речі, строк договору найму, права та обов`язки сторін, а потім спеціальні правила, які стосуються лише окремого різновиду договору найму (прокат, оренда транспортних засобів, найм будівлі або іншої капітальної спори, лізинг). Зазначені окремі договори найму (оренди) регулюються спеціальними нормами глави 58, загальні положення про найм (оренду) застосовуються до них субсидіарно, якщо спеціальними правилами не встановлено інше.
Відповідно до ч.1 ст. 787 ЦК України за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у користування за плату на певний строк.
Однією із особливих рис договору прокату є те, що об`єктом договору прокату може бути лише рухома річ, крім транспортних засобів, щодо яких ЦК України містить окремі положення. Як правило, об`єкт договору прокату використовується для задоволення побутових невиробничих потреб (ч.1 ст. 788 ЦК України).
Отже, найм (оренда) транспортного засобу виділяється в окремий різновид договору найму, виходячи із особливостей його об`єкта, яким є повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо (ч. 1 ст. 798 ЦК України).
У ч.2 ст. 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.
Частиною 1 ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Дослідивши договір прокату автомобіля від 11.10.2022, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір найму (оренди) транспортного засобу, який є різновидом договору найму, виходячи із особливостей його об`єкта, яким є транспортний засіб.
Оскільки сторонами не дотримано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору прокату автомобіля від 11.10.2022 року, цей договір не створює для сторін договору прав і обов`язків та кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Договір прокату автомобіля від 11.10.2022 укладений між сторонами у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчувався, а тому є нікчемним через недотримання в момент його підписання вимог ч.1 ст. 220, ч.2 ст. 799 ЦК України. За таких обставин визнання вищевказаного договору недійсним судом не вимагається (ч.2 ст. 215 ЦК України).
При цьому, суд бере до уваги правові висновки Верховного Суду викладені в постанові від 18 квітня 2018 року, в якій Верховний Суд вказував на те, що глава 58 ЦК України «Найм (оренда)» розташована за таким принципом: спочатку визначаються загальні положення, які поширюються на всі види договорів найму, як то передача речі у користування, якість речі, строк договору найму, права та обов`язки сторін, а потім - спеціальні правила, які стосуються лише окремого різновиду договору найму (прокат, оренда транспортних засобів, найм будівлі або іншої капітальної спори, лізинг). Зазначені окремі договори найму (оренди) регулюються спеціальними нормами глави 58, загальні положення про найм (оренду) застосовуються до них субсидіарно, якщо спеціальними правилами не встановлено інше.
Так, у відповідності до положень ч.ч.1, 2 ст. 216 ЦК України, нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Так як сторони нікчемного правочину зобов`язані повернути, все отримане за таким нікчемним правочином, то позивач по справі зобов`язаний повернути відповідачу 4 200 грн., які отримав від відповідача в якості застави.
Провівши зарахування вказаної суми, розмір невідшкодованих позивачу збитків становитиме 292 598 грн. (296 798,00 грн. - 4 200 грн. = 292 598 грн.).
Таким чином враховуючи те, що транспортний засіб був переданий відповідачу на підставі нікчемного правочину, суд приходить до висновку, що відповідач на підставі частини 1 статті 216 ЦК України повинен відшкодувати позивачу матеріальну шкоду завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 292 598 грн.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р.«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Разом з тим, з урахуванням обставин справи, суті позовних вимог, негативних наслідків, що настали в результаті дій відповідача, суд вважає, що розумним та обґрунтованим є розмір моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивачем у справі понесені судові витрати на надання правничої допомоги.
З матеріалів справи вбачається, що правову допомогу стороні позивача здійснювало адвокатське об`єднання «Сенсум» в особі адвоката Мазур Віталія Васильовича на підставі договору №331/01-МВ-АО від 31.01.2023 року та ордеру АІ №1369345. Відповідно до акту приймання юридичних послуг до договору правової) допомоги, виписаний на підставі договору про надання правової допомоги №331/01-МВ-АО від 31.01.2023 загальна вартість прийнятих юридичних послуг складає 30 000 грн. Отже загальний розмір витрат на оплату послуг складає 30 000 гривень.
Таким чином, адвокатом позивача підтверджено обсяг наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Заяви про зменшення розміру правової допомоги до суду від відповідача не надходило.
Отже, сторона відповідача не скористалася своїм процесуальним правом, та не звернулась до суду із клопотанням про зменшення розміру судових витрат у справі.
Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу та інших судових витрат у розмірі 30 000 гривень, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, складанням процесуальних документів, часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу є обґрунтованою.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014 року, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року в справі №925/1137/19.
Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 року по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), прийшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес).
Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.
Приймаючи до уваги зазначене вище, суд вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, є обґрунтованим і співмірним з обсягом наданих послуг адвоката, які відображені в акті прийому - передачі наданих послуг від 24.03.2023р. із детальним погодинним описом робіт та наданих послуг.
В зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (87% від позовних вимог), заявлені вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме до стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 26 100 гривень.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подану вимогу майнового характеру позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3417,98. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, а саме на суму 297 598, тобто на 87%, то з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 2973 гривень відповідно.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 14, 15, 16, 207, 209, 215, 216, 220, 787, 788, 798, 799 ЦК України, ст. ст. 4, 132, 81, 141, 264-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) матеріальну шкоду у розмірі 292 598 гривень та моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень, а всього 297 598 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір в розмірі 2973 гривень та витрати на професійну правову допомогу адвоката в розмірі 26 100 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 29.06.2023 р.

Головуючий: Т.Є. Троян

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .