26.06.2023 Єдиний унікальний номер 205/5272/23
Справа № 205/5272/23
Провадження № 2/205/2190/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Федотової В.М., за участю секретаря судового засідання Глух Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський трубопрокатний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою.

В обґрунтування позову посилалася на те, що вона з 07.04.2020 року по 12.04.2022 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем. Так, з 07.04.2020 року позивач працювала у ТОВ «Дніпропетровський трубопрокатний завод» на посаді заступника головного бухгалтера (за сумісництвом). 22.12.2021 року була звільнена із займаної посади та 23.12.2021 року була прийнята на роботу до відповідача на посаду заступника головного бухгалтера. 12.04.2022 року за згодою сторін була звільнена із займаної посади відповідно до наказу № 27/ок від 12.04.2022 року. Остаточний рахунок із позивачем на дату звільнення проведений не був. Таким чином, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 118 891,58 грн. Однак, за період з квітня 2022 року по травень 2023 року відповідачем було виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі у розмірі 6 000 грн., а тому сума заборгованості складає 112 891,58 грн.

Враховуючи викладене, позивач змушена звернутися до суду та, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 23.06.2023 року, просити суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за заробітною платою у розмірі 101 455,58 грн.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2023 року прийнято до розгляду, відкрито провадження по цивільній справі та призначено судове засідання.

Представник відповідача надав до суду заперечення, у яких зазначив, що відповідачем частково погашено заборгованість по заробітній платі відповідача у розмірі загальному розмірі 11 436,00 грн., а тому заборгованість відповідача по заробітній платі позивача станом на 21.06.2023 року складає 101 455,58 грн.

Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву, у якій просила справу розглядати без застосування засобів технічної фіксації, зменшені позовні вимоги підтримала, підтвердила часткову сплату заборгованості відповідачем у розмірі 11 436,00 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 надав до суду заяву, у якій просив справу розглянути без застосування засобів технічної фіксації, зменшені позовні вимоги визнав, проти стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 101 455,58грн. не заперечував.

Положеннями ч. 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

23.12.2021 року позивач ОСОБА_1 була прийнята на роботу до ТОВ «Дніпропетровський трубопрокатний завод» на посаду заступника головного бухгалтера (а.с. 6).

12.04.2022 року позивач ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади відповідно до наказу № 27/ок від 12.04.2022 року за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 6).

Остаточний рахунок із позивачем на дату звільнення проведений не був, що не заперечувалось відповідачем.

Таким чином, оскільки станом на день звернення до суду, відповідач у добровільному порядку заборгованість по заробітній платі погасив не у повному обсязі, між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Положеннями ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Положеннями статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Також в ч. 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що при звільненні ОСОБА_1 їй не була виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 112 891,58 грн., однак враховуючи часткову сплату відповідачем заборгованості у загальному розмірі 11 436,00 грн., заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі складає 101 455,58 грн.

Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у розмірі 101 455,58 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць. Разом з тим, частиною 2 цієї статті визначено, що ухвалюючи рішення, суд може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки позовні вимоги судом було задоволено, позивач згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення заборгованості за заробітною платою, з урахуванням того, що відповідачем позовні вимоги було визнано до початку розгляду справи по суті, з відповідача слід стягнути 50% судового збору в дохід держави у розмірі 536, 80 грн. (1 073,60 грн. х 50% = 536,80 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 47, 115, 116, 233 КЗпП України, ст.ст. 4, 12-13, 81, 141, 142, 206, 247, 258-259, 263-266, 354, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський трубопрокатний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський трубопрокатний завод» (, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Маяковського, 31) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість за заробітною платою станом на 21.06.2023 року в розмірі 101 455 (сто одна тисяча чотириста п`ятдесят п`ять) гривень 58 копійок.

Рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський трубопрокатний завод» (, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Маяковського, 31) в дохід держави 50% судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Суддя: Федотова В.М.