Справа № 302/422/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 березня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2022 року у складі судді Кривки В.П. в справі за позовом Хустської окружної прокуратури в інтересах держави до ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області, ОСОБА_1 про визнання недійсним і скасування наказу Держгеокадастру в Закарпатській області № 1791- сг від 10.05.2017 та витребування земельної ділянки ,

встановив:

У квітні 2021року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Позов мотивовано тим, що 10.05.2017 ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області наказом № 1791-сг передано безоплатно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,6 га за межами населеного пункту на території Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області для ведення особистого селянського господарства. У подальшому ОСОБА_1 зареєстрував право власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстру речових прав на нерухому майно.

Позивач вважає цей наказ недійсним з наступних підстав.

18.01.2008 рішеннями Лазівської сільської ради № 27, №29 Тячівського району Закарпатської області затверджено технічну документацію про передачу у власність громадянам ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 про безоплатну передачу у власність земельні ділянку площами 0,0681 га та 0,8862 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі цих рішень зазначеним особам видано 23.03.2009 державний акт на право власності на земельні ділянки серія ЯЕ № 463157. 11.03.2016 держаний реєстратор Тячівського районного управління юстиції Пацкан В.С. здійснив державну реєстрацію права власності зазначених земельних ділянок кадастрові номери :06:006:0007 ; :006:0006 за зазначеними особами.

Позивач вважає, що право власності на земельну ділянку, яка одержана у власність на підставі наказу ГУ Держгеокадастру № 1791 сг від 10.05.2017 порушує положення п. «б» ч.1 ст. 121 ЗК України, ч.3 ст. 116 ЗК України, оскільки виходячи зі змісту ч.4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок у власність безоплатно у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом користування навіть якщо земельна ділянка отримана у власність вдруге за сукупністю площ є різницею між гранично можливою та раніше отриманою у власність.

Позивач вважає, що ОСОБА_1 не мав права на повторну безоплатну приватизацію земельної ділянки, не зважаючи на те, що сукупна площа одержаних ним у власність земельних ділянок, держаних за рішеннями Лазівської сільської ради і органу Держгеокадастру не перевищує 2,0 га. Позивач вважає, що ОСОБА_1 не повідомив в орган Держгеокадастру про те, що він раніше отримував у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з комунальної власності Лазівської сільської ради. По цьому факту внесено відомості до ЄРДР СВ Міжгірським ВП № 2 Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області. У кримінальному провадженні № 0000099 від 01.12.2020 призначено судову почеркознавчу експертизу, для ствердження того, що документи, які сформовані в технічній документації земельних ділянок у селі Лази, - підписувались від імені ОСОБА_1 . Тому є підстави вважати, що ОСОБА_1 було відомо про наявність у нього на праві власності земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

25.07.2019 ОСОБА_1 передав земельну ділянку, що є предметом спору на користь Фермерського господарства «Під полами», яка в подальшому була відчужена на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2020.

Оскільки ОСОБА_1 безпідставно набув право власності на вказану земельну ділянку, згідно із ст.ст.387, 388 ЦК України, вона підлягає витребуванню від нього.

Позивач обґрунтовує захист і представництво інтересів держави застосуванням положень статті 131-1 Конституції України, суспільним інтересом, повернення в державну власність земельної ділянки, яка була набута незаконно, що відповідає критерію правомірного втручання в право мирного володіння майном заради суспільного блага і отримання земельної ділянки іншими громадянами. Позивач також вважає, що орган Держгеокадастру не може здійснити захист інтересів держави, бо порушив вимоги земельного законодавства, а також не має повноважень для відміни оскаржуваного наказу з посиланням на правову позицію Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 698/119/18.

Позивач вважає, що не пропустив строки звернення до суду із позовом, оскільки виявив порушення законодавства ОСОБА_1 24.01.2020 шляхом моніторингу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Окрім цього, прокуратура 27.01.2020 зверталась до Господарського суду Закарпатської області в інтересах держави до ФГ «Під полами» і ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області про скасування наказу № 1791 сг від 10.05.2017, тому строк позовної давності на час провадження справи господарського судочинства перервався зверненням прокурора до суду, не зважаючи на те, що в подальшому суд встановив помилковість правил підвідомчості. Натомість цей суд питання застосування строків давності не вирішував.

З врахуванням наведеного позивач просив визнати недійсним та скасувати наказ Держгеокадастру в Закарпатській області № 1791- сг від 10.05.2017 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки без зміни цільового призначення», яким ОСОБА_1 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,6 га (кадастровий номер :001:0052), що знаходиться за межами населеного пункту на території Соймівської сільської ради Міжгірського (на даний час Хустського району) Закарпатської області та витребувати зазначену земельну ділянку від ОСОБА_1 на користь держави.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2022 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури просить скасувати зазначене рішення суду та задовольнити заявлений позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом залишено поза увагою обставини, які наведені в позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог, не надано їм належної правової оцінки, та безпідставно відмовлено у заявленому позові.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні прокурор Роман М.С. підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Колотуха І.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області в судове засідання не з`явився, про дату, час місце розгляду справи належним чином повідомлений. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріалами справи встановлено, що згідно з наказом ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області № 1791 сг від 10.05.2017 затверджено проект землеустрою і передано безоплатно ОСОБА_1 у власність земельну ділянку без зміни цільового призначення кадастровий номер :001:001:0052 площею 0,60 га, що знаходиться за межами населеного пункту на території Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, для ведення особистого селянського господарства.

В проекті землеустрою ОСОБА_1 повідомив ГУ Держгеокадастру в Закарпатьскій області в клопотанні від 09.12.2016, що раніше не отримував у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з відомостями в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначена земельна ділянка є власністю ОСОБА_1 . Інших земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за ОСОБА_1 не зареєстровано. Земельна ділянка використовується ОСОБА_1 для ведення рибного господарства, на ній споруджено об`єкти нерухомого майна рибники, ці об`єкти нерухомого майна зареєстровані на зазначеній земельній ділянці.

18.01.2008 рішеннями Лазівської сільської ради № 27, №29 Тячівського району Закарпатської області затверджено технічну документацію про передачу у власність громадянам ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 про безоплатну передачу у власність земельні ділянку площами 0,0681 га. та 0,8862 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі даних рішень зазначеним особам видано 23.03.2009 державний акт на право власності на земельні ділянки серія ЯЕ № 463157. 11.03.2016 держаний реєстратор Тячівського районного управління юстиції Пацкан В.С. здійснив державну реєстрацію права власності зазначених земельних ділянок кадастрові номери :06:006:0007 ; :006:0006 за зазначеними особами.

Згідно договорів купівлі-продажу від 02.08.2018 року за реєстром № 1015 та від 24.07.2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відчужили дані земельні ділянки ОСОБА_3 .

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 05.05.2020 (справа № 307/849/20), яке набрало законної сили 05.06.2020, задоволено позов ОСОБА_1 та визнано неправомірними і скасовано рішення Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 18.01.2008 № 27, № 29 в частині надання у власність ОСОБА_1 земельних ділянок по АДРЕСА_1 площею 0,8862 7а і 0,0681 га для ведення особистого селянського господарства.

Постановами Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП України в Закарпатській області від 07.12.2020 та від 03.02.2021 року кримінальне провадження за ознаками ч.1 ст. 366 КК України, внесене до ЄДРДР за № 0000253 від 13.06.2019р., та кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за № 0000099 від 01.12.2020 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення) закрито.

Згідно договору оренди земельної ділянки від 12 травня 2021 року ОСОБА_1 передав в оренду ФГ «Під полами» спріну земельну ділянку разом з розміщеними на ній об`єктами нерухомого майна.

Згідно з ч.1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатом аукціону.

Відповідно до статті 116 ч.3 пункт «в» ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизаціє, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом «б» ч.1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2 га.

Обґрунтовуючи заявлений позов та підстави для визнання недійсним і скасування оспорюваного наказу, прокурор посилався на рішення Лазівської сільської ради від 18.01.2008р. № 27, №29 Тячівського району Закарпатської області про безоплатну передачу у власність громадянам ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 земельних ділянок площами 0,0681 га та 0,8862 га для ведення особистого селянського господарства і відсутності права ОСОБА_1 отримання земельної ділянки на підставі оспорюваного наказу.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом;обставини; встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно із ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 05.05.2020 у справі № 307/849/20, яке набрало законної сили 05.06.2020, визнано неправомірними і скасовано рішення Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 18.01.2008 № 27, № 29 в частині надання у власність ОСОБА_1 земельних ділянок по АДРЕСА_1 площею 0,8862 га і 0,0681 га для ведення особистого селянського господарства.

Даним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 не писав заяву в Лазівську сільську раду про надання йому земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства. Зазначену заяву писала його дружина ОСОБА_2 , уродженка і мешканка села Лази, отримавши за договором дарування від 10.04.1989 у власність від бабусі ОСОБА_4 житловий будинок у АДРЕСА_1 . Відповідач Лазівська сільська рада зазначений позов та його обґрунтування визнала повністю,а саме щодо помилкового зазначення в рішенні про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_1 . За змістом цього ж рішення ОСОБА_1 з 1992 року не проживає в селі Лази Тячівського району і з цього часу мешкає в селі Сойми Міжгірського (на даний час Хустського) району та обґрунтовував позов і захист свого права перешкодою використати своє право на безоплатне отримання земельної ділянки в іншому населеному пункті.

Таким чином рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність рішення Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 18.01.2008 № 27, № 29 в частині надання у власність ОСОБА_1 земельних ділянок по АДРЕСА_1 площею 0,8862 га і 0,0681 га для ведення особистого селянського господарства, і таке рішення сільської ради в судовому порядку скасоване.

Обставини, які встановлені судовим рішенням у справі № 307/849/20, прокурором не спростовані.

У поданому позові прокурор також вказує, що ОСОБА_1 при зверненні до органу Держгеокадастру повідомив неправдиву інформацію, а саме вказав, що земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства безоплатно у власність не отримував, і по вказаному факту СВ Міжгірським ВП № 2 Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області 13.06.2019 внесено відомості до ЄРДР, однак постановами Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП України в Закарпатській області від 07.12.2020 та від 03.02.2021 року кримінальне провадження за ознаками ч.1 ст. 366 КК України, внесене до ЄДРДР за № 0000253 від 13.06.2019р., та кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за № 0000099 від 01.12.2020, закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення).

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність прокурором порушення вимог земельного законодавства при передачі ОСОБА_1 за оспорюваним наказом у власність земельної ділянки та підстав для позбавлення його права власності на земельну ділянку, які він набув у встановленому законом порядку, та обґрунтовано відмовив у заявленому позові.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Разом з тим необхідно зауважити наступне.

У постанові Велика Палата Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20) зробила наступний правовий висновк: «7.1.Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що в разі якщо держава вступає у цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність на рівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, зокрема, у цивільних (господарських) відносинах розглядається як поведінка держави у цих відносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава (зокрема, цивільних, господарських), органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах (пункти 6.21, 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 5023/10655/11 від 20 листопада 2018 року, пункти 4.19, 4.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18). 7.2. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що і в судовому процесі, зокрема в цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови ВП від 27 лютого 2019 року, справа № 761/3884/18). Такий же висновок справедливий щодо господарського процесу. 7.3. Отже, під час розгляду спору в суді фактичною стороною у справі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган. 7.4. Законодавство передбачає два випадки представництва прокурором у суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення: захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; відсутній орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави. 7.5. Водночас в обох цих випадках прокурор здійснює представництво держави, яка і є фактичною стороною у справі. 7.6. У цій справі прокурор пред`явив, зокрема, вимогу про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держземагентства у Харківській області, відповідачем визначив ГУ Держгеокадастру у Харківській області. Отже, в частині цієї позовної вимоги позов фактично пред`явлений державою (в особі прокурора) до неї самої (в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області). 7.7. Зазначене не відповідає частині першій статті 45 ГПК України, відповідно до якої сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Отже, позивач і відповідач не можуть збігатися, оскільки такий збіг унеможливлює наявність спору. 7.8. Подібних висновків, але щодо участі органів державної влади в адміністративному процесі Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 826/3115/17. 7.9. Разом з тим позивач у межах розгляду справи може посилатися, зокрема, на незаконність зазначеного наказу без заявлення вимоги про визнання його незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не зумовлюють правових наслідків, на які вони спрямовані (див. пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19. Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, також у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. (ч.4 ст 263 ЦПК України).

У даній справі прокурор пред`явив, зокрема, вимогу про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держземагентства у Закорпатській області, відповідачем визначив ГУ Держгеокадастру у Закарптській області. В частині цієї позовної вимоги позов фактично пред`явлений державою (в особі прокурора) до неї самої (в особі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області), що не відповідає частині першій статті 48 ЦПК України, відповідно до якої сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач, які не можуть збігатися, оскільки такий збіг унеможливлює наявність спору.

Таким чином у вимогах прокурора про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держземагентства у Закарпатській області слід відмовити з мотивів ціє постанови.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин. (ч.4 ст.376 ЦПК України).

З врахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні з вищевказаних підстав.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд ,-

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2022 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Резолютивну частину рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2023 року.

Головуючий:

Судді: