Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2551/22

Номер провадження: 2/511/119/23

27 червня 2023 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Гринчак С. І.,

секретаря судового засідання- Замковенко О.Б.,

за участю:

представника позивача адвоката КолосаВ.М.,

представника відповідача- Сіміча М.О.(дистаційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного Товарства «Страхова компанія «Країна» про відшкодування шкоди, завданої злочином,

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача.

25.11.2022 року до Роздільнянського районного суду Одеської області з Верховного суду після скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову для розгляду в порядку цивільного судочинства надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного Товарства «Страхова компанія «Країна»» про відшкодування шкоди, завданої злочином.

В подальшому ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги.

Свої вимоги мотивувала тим, що 23.08.2019 року приблизно о 13.00 годині ОСОБА_2 , керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме автомобілем моделі "Sсапіа R420", д/з НОМЕР_1 , рухався по правій крайній смузі автодороги «Київ-Одеса» (М-05) в напрямку міста Одеса на 441 км. + 90 метрів зазначеної автодороги, що проходить по території Роздільнянського району Одеської області та у порушення п. п. 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України, у відповідності до яких: п. 2.3 «б») водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.1 ПДР при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не вибрав безпечний режим руху, проявив неуважність, відволікся від керування автомобілем, в результаті чого керований ним автомобіль змістився вправо, перетнув суцільну лінію поздовжньої горизонтальної розмітки дороги, що обмежує її правий край, виїхав за межі автодороги та скоїв зіткнення із розташованим на правому узбіччі (за межами автодороги) автомобілем «Камаз», д/з НОМЕР_2 , в якому в той час перебував ОСОБА_3 . В результаті, дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_3 який перебував в кабіні автомобілю «Камаз», д/з НОМЕР_2 , були спричиненні тілесні ушкодження: відкрита поєднана з травмою обличчя черепно-мозкова травма, що включає перелом кісток основи черепа (правої скроневої і клиноподібної кісток), перелом кісток лівої половини обличчя, забій головного мозку (в правих тім`яній і скроневій частках) мозку; забій шийного відділу хребта з перелом в правій половини дужки другого шийного хребця; закриті переломи 2-4 правих та 3-го і 6-го лівих ребер; закритий перелом зовнішньої половини правої ключиці, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Крім того, автомобіль «Камаз», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_1 , який отримав численні механічні пошкодження. Внаслідок пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди вищезазначеного автомобіля, його власнику - ОСОБА_1 заподіяна матеріальна шкода, яка відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 20-3839 від 29.07.2020 року становить 78374,40грн. Крім цього, ОСОБА_1 понесені додаткові витрати у розмірі 22000грн., які складаються з вартості оренди вантажної платформи для перевезення (евакуації) пошкодженого транспортного засобу та підйомного крану, а також перевезення пошкодженого автомобіля марки «Камаз», д/з НОМЕР_2 з місця ДТП до місця його тимчасового зберігання-Одеська область Ширяївський район с. Осинівка, вул. Південна, база РТП. Тому просила, суд стягнути АТ «Страхова Компанія «Країна»» матеріальної шкоди у розмірі 100000грн.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області Гринчак С.І. від 07 грудня 2022 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. ( а.с. 15)

28.12.2022 року від представника відповідача - Акціонерного Товариства «Страхова Компанія «Країна »», надійшов відзив на позовну заяву. (а.с.18-38)

08.03.2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява. ( а.с.82-84)

04.04.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на уточнену позовну заяву. ( а.с.104-105)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.04.20233 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. ( а.с.109)

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача- адвокат Колос В.М., який діяв на підставі ордера серії ВН № 1195196 від 05.01.2023 року в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, що відповідають змісту позовних вимог та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Акціонерного Товарства «Страхова компанія «Країна» Сіміч М.О., який діяв на підставі довіреності №55 від 24.03.2023 року, в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, надав пояснення, що відповідають змісту відзиву на уточнену позовну заяву та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимогах ОСОБА_1 в повному обсязі.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносини.

Судом встановлено, що 23 серпня 2019 року о 13 год 00 хв, ОСОБА_2 керуючи технічно справним автомобілем моделі «Scania R420», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по правій крайній смузі автодороги «Київ-Одеса» у напрямку міста Одеси, перебуваючи на відрізку зазначеної дороги, що проходить по території Роздільнянського району Одеської області, порушив вимоги пунктів 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху, які перебувають у прямому причинному зв`язку із настання протиправних наслідків, що призвело до зіткнення із розташованим на правому узбіччі автомобілем «Камаз», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень.

На момент вчинення злочину цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 , була застрахована у АТ «Страхова Компанія «Країна» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів N АМ/6528385, який укладений на підставі Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відповідно до пункту 4 Полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 200000 грн., за шкоду заподіяну майну 100000 грн., розмір франшизи 2000 грн. (а.с. 106).

Після ДТП ОСОБА_2 27.08.2019 року звернувся до АТ «Страхова Компанія «Країна»» із повідомленням про страховий випадок.

Автомобіль «Камаз», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 5142. ( а.с. 86)

Відповідно до висновку судового експерта № 20-3839 автотоварознавчої експертизи по дослідженню автомобіля «Камаз», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП від 23.08.2019 року, від 29.07.2020 року вартість матеріального збитку (шкоди) складає 78374,40грн.( а.с.87-91).

В межах кримінального провадження потерпілою ОСОБА_1 було подано цивільний позов до АТ «Страхова компанія «Країна» про стягнення матеріальної шкоди, у розмірі 100 000грн.

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 31 січня 2022 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі частини 1 статті 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців та покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 цього Кодексу.

Позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та АТ «Страхова компанія «Країна» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000 грн, на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 374 грн, моральної шкоди 30000 грн.

Стягнуто з АТ «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 82833,59 грн, на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 100 000 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.06.2022 року вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 31 січня 2022 року у частині призначеного покарання змінено. Призначено ОСОБА_2 покарання за вчинений ним злочин, передбачений частиною 2 статті 286 КК, у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі частини 1 статті 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців та покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 цього Кодексу.

В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду колегією суддів Третьої судової палати від 02.11.2022 року Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 31 січня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 09 червня 2022 року стосовно ОСОБА_2 в частині стягнення відшкодування матеріальної шкоди з АТ «Страхова компанія «Країна» за цивільними позовами потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_1 скасовано і в цій частині призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

У решті судові рішення залишити без зміни.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Правовідносини які виникли між сторонами регулюються умовами укладеного договору, нормами ЦК України, Законом України "Про страхування" та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" .

Згідно ст.ст.627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладанні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторін.

В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ч.1 ст.990 вказаного Кодексу страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифікату).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі ст.22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За ст.8 Закону України "Про страхування" страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно ст.22 вказаного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За ст.29 вказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п.33.3. ст.33 вказаного Закону:

-водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів) (абзац 1);

-особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна (абзац 2).

За положеннями ст.34 вказаного Закону:

-страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (п.34.1.);

- протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (п.34.2.);

-якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (п.34.3.);

- для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти (п.34.4.).

Отже, і потерпілий і страховик можуть залучати аварійних комісарів чи експертів.

Статтями 32 та 37 вказаного Закону встановлено відповідно випадки, коли шкода не відшкодовується, а також підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Відповідно до п.37.1.3. ст.37 вказаного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 16.06.2021 року у справі № 756/3004/18: "Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції безпідставно не врахував вищенаведених правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) та від 24 жовтня 2019 року у справі № 758/2874/16-ц (провадження № 61-29462св18), у зв`язку з чим залишив поза увагою те, що підставою для відмови у відшкодуванні шкоди визнаються не будь-які порушення регламентованої Законом № 1961-ІV процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру. Тому саме по собі незбереження ОСОБА_1 пошкодженого транспортного засобу не позбавляло МТСБУ можливості встановити факт ДТП, причини та обставини її настання і розмір заподіяної шкоди за наданими позивачем документами, в тому числі самостійно визначити розмір збитків, взявши за основу відомості, які містилися у висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 05 листопада 2017 року № 660/17, або здійснити запит до правоохоронних органів щодо отримання необхідної інформації, зокрема протоколу огляду місця події та транспортних засобів, у яких фіксуються всі механічні пошкодження, спричиненні зіткненням автомобілів".

Відповідно ст.1194 ЦК України з особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, стягується різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, давши оцінку наданим доказам по справі, приходить до наступного висновку.

У відзиві представник відповідача посилається на порушення позивачем строку на подачу цивільного позову та не звернення потерпілою до страхувальника із заявою про страхове відшкодування, що, на його думку, унеможливлює здійснення страхового відшкодування за рахунок страхувальника, посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2018року (справа №357/9466/15-к) та від 11 грудня 2019 року ( справа 465/4287/15). Проте вказані твердження є безпідставними, враховуючи наступне.

Так, відповідно до висновку про застосування норми права, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року (справа №465/4621/16-к), право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим статтею 286 КК, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи її відшкодування.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них передбачена статтею 35 Закону. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

У постанові КЦС від 21 серпня 2018 року у справі №227/3573/16-ц касаційний суд висловився про необхідність стягнення страхового відшкодування не зважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах необхідного строку, а в постанові ККС від 30серпня2018 року у справі №732/865/16-к посилання страховика на те, що потерпілий не звертався до нього із заявою про виплату страхового відшкодування, було відхилено касаційним судом.

У постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 910/426/17 суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій і зазначив таке: «потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9липня2002року №15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту».

Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК.

Отже, Страховик (МТСБУ) приймає таке рішення про здійснення відшкодування (регламентної виплати) також і на підставі рішення суду у разі, якщо спір розглядався в судовому порядку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові, на яку посилається представник цивільного відповідача, від вищенаведених висновків не відступала та погодилася з мотивами, викладеними нею у справі №465/4287/15.

Представник цивільного відповідача посилається на підпункт 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 Закону, як на підставу відмови у задоволенні позовів, відповідно до якого, невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Однак у межах кримінального провадження за статтею 286 КК факт, обставини дорожньо-транспортної пригоди, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. А тому за таких обставин стверджувати про не встановлення наявності чи відсутності підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру у скаржника відсутні.

Неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону строків, як ще одна підстава для відмови у відшкодуванні шкоди про яку йдеться у скарзі, стосується випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

З матеріалів справи слідує, що цивільний позов ОСОБА_1 подала в межах вищезазначених строків та у порядку, визначеному статтею 124 КПК, до органу досудового розслідування, з моменту подачі яких у них виникли права та обов`язки цивільних позивачів, з огляду на правила частини 2 статті 61 КПК.

При вирішенні питання щодо дотримання строків подачі цивільного позову, суд вважає за необхідне наголосити, що за правилами частини 5 статті 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з приписами частини 1 статті 128 КПК, про які зазначалося вище, цивільний позов може бути подано у кримінальному провадженні до початку судового розгляду. Таким чином питання, яке стосується часових меж, визначених для подачі цивільного позову у кримінальному провадженні чітко регламентовано КПК.

Надання переваги у такому випадку положенням Закону при вирішенні питання про дотримання строку подачі цивільного позову до суду призвело би до нівелювання положень КПК та невиправданого звуження прав осіб, яким завдано майнової та/або моральної шкоди кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, а фактична подача цивільним позивачем позову ставилася би у залежність від моменту закінчення досудового розслідування та звернення з обвинувальним актом до суду. А відтак порушень у цій частині суд не вбачає.

Крім того, у відзиві представник відповідача зазначив, що в супереч п.33.3 ст. 33 Закону позивач не надавала пошкоджений транспортний засіб «Камаз», д/н НОМЕР_2 , для огляду представнику страховика (працівнику, аварійному комісару або експерту) для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до висновку експерта № 20-3839 автотоварознавчої експертизи по дослідженню автомобіля «Камаз», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП від 23.08.2019 року, від 29.07.2020 року, проведеного на підставі постанови старшого слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області від 26.05.2020 року про призначення автотоварознавчої експертизи по кримінальному провадженню, вартість матеріального збитку (шкоди) зазначеного автомобіля складає 78374,40грн. ( а.с.65-73)

Суд вважає обґрунтованими посилання представника відповідача на те, що недотримання визначеного ст.33 вказаного Закону обов`язку збереження пошкодженого транспортного засобу у стані, в якому він знаходився після ДТП, до огляду представником страховика, не є безумовною підставою для відмови в позові. Адже п.331.2 ст.331 вказаного Закону наділяє страховика повноваженнями щодо розслідування причин та обставин ДТП, які можуть бути підставою для здійснення страхового відшкодування.

Суду не надано доказів на підтвердження факту позбавлення відповідача можливості встановити факт ДТП, причини та обставини її настання та розмір завданої шкоди за наданими учасниками ДТП документами.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.06.2021 року у справі № 756/3004/18.

Таким чином, у цій справі за встановленими обставинами відповідач мав усі можливості встановити факт ДТП, причини та обставини її настання та розмір завданої шкоди.

Позивачем, на підтвердження витрат за евакуацію пошкодженого транспортного засобу «Камаз», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , жодних документів не було надано, тому вимога про стягнення з АТ «СК «Країна» 22 000.00 грн. є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Встановивши, що факт настання страхового випадку сторонами не спростовується, ОСОБА_2 , на момент вчинення злочину цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким він керував, була застрахована у АТ «Страхова компанія «Країна» вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 31.01.2022 року у справі № 511/653/20 визнаний винним у вчиненні ДТП, розмір завданої позивачу шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу визначений у висновку судового експерта від 29 липня 2020 року № 20-3839 у розмірі 78374,40 грн, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

При вирішенні даного спору не можна залишити поза увагою той факт, що з відповідача Акціонерного Товариства «Страхова компанія «Країна»» було стягнуто на користь позивача всю грошову суму, в розмірі 100000грн. за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 31.01.2022 року та ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 червня 2022 року по справі №511/1653/20, які були в подальшому скасовані Постановою Верховного Суду колегією суддів Третьої судової палати від 02.11.2022 року в частині стягнення відшкодування матеріальної шкоди з АТ «Страхова компанія «Країна» за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_1 , і в цій частині призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

13.06.2023 року представником АТ «Страхова компанія «Країна»» подано заяву про поворот виконання рішення та долучено платіжне доручення № 8145 від 21.07.2022 року.

Отже, відповідач АТ «Страхова компанія «Країна»» підтвердив повну сплату грошових коштів за скасований вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 31.01.2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 09 червня 2022 року по справі №511/1653/20.

Згідно ч. 2 ст. 444 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він:

1) закриває провадження у справі;

2) залишає позов без розгляду;

3) відмовляє в позові повністю;

4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Відповідно до ч. 5, 6, 9, 10 ст. 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011 зазначив, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна, оскільки правова підстава для набуття майна відпала. Поворот виконання - це спосіб захисту прав боржника, який полягає у поверненні йому стягувачем всього одержаного за скасованим рішенням. Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом апеляційної чи касаційної інстанції чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі. За змістом наведеної норми закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі. Застосовуючи поворот виконання рішення суду, суд повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. Особливістю ухвал суду щодо повороту виконання рішення є те, що вони приймаються на стадіях виконання судового рішення.

Отже, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.

Положення ст. 445 ЦПК України встановлюють обмеження повороту виконання виключно щодо судових рішень по справах у разі скасування за нововиявленими чи виключними обставинами рішень у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, поворот виконання допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтоване на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

У справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Аналіз частини першої статті 445 ЦПК України дає можливість дійти висновку, що поворот виконання не допускається, якщо відповідні правовідносини сторін характеризуються одночасною наявністю таких ознак:

-виконане рішення постановлене за позовом про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи. При цьому мається на увазі як матеріальна, так і моральна шкода;

-виконане рішення скасоване у зв`язку з нововиявленими чи виключними обставинами. Тобто у разі скасування такого рішення в іншому порядку (наприклад, судом касаційної інстанції в порядку касаційного оскарження) поворот виконання допускається;

-виконане рішення не було обґрунтовано на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

За відсутності хоча б однієї з вказаних ознак обмеження повороту виконання не діє.

Оскільки поворот виконання рішення є гарантією відновлення прав учасників процесу, то суди повинні задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнуті з нього кошти за скасованим судовим рішенням, за відсутності обмежень, встановлених статтею 445 ЦПК України, яка визначає особливості повороту виконання в окремих категоріях справ.

Аналогічна позиція викладена в постанові від 20.06.2019р. Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі справа № 336/9595/14.

Отже, враховуючи, що відповідач АТ «Страхова Компанія «Країна», як цивільний відповідач за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 31.01.2022року та ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 червня 2022 року по справі №511/1653/20, що були скасовані 02.11.2022року, сплатив 21.04.2022 року всю суму матеріальної шкоди ОСОБА_1 в розмірі 100 000 грн, а при новому розгляді даної справи судом визначено, що з відповідача АТ «Страхова Компанія «Країна» підлягає стягненню в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 78374,40грн., то підлягає до повороту сума 21 625,60грн.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає, що в даному випадку ціна позову визначається сумою грошових коштів, оскільки позов підлягає грошовій оцінці та вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивачка визначила її у грошовому вимірі.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.11.2018 року в справі №761/11472/15-ц (провадження №61-23674св18).

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як роз`яснено в абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК в редакції 01.01.2004 року) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»).

Загальна сума заявлених вимог складає 100 000 гривен, судовий збір не сплачений при зверненні до суду. Згідно з цим рішенням суду задоволено вимоги на загальну суму 78374,40грн. гривен. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору з розрахунку пропорційно задоволених позовних вимог, що становить 2684гривен.

На підставі ст.22,526,627,629,979,990,1166,1188,1194 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 4,18,19,76-81,95,141,258-259,263,265,273,354,355,444,445ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного Товарства «Страхова компанія «Країна» про відшкодування шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного Товарства «Страхова компанія «Країна» про відшкодування шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного Товарства «Страхова компанія «Країна»» (, місцезнаходження: 04176, м. Київ, вул. Електриків, 29А на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 78374,40грн.

Стягнути з Акціонерного Товариства «Страхова компанія «Країна»» (, місцезнаходження: 04176, м. Київ, вул. Електриків, 29А на користь держави судовий збір у розмірі 2684грн.

Здійснити поворот виконання вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 31.01.2022 року по справі №511/1653/20 в частині стягнення з Акціонерного Товариства «Страхова компанія «Країна»» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 100 000,00грн., стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного Товариства «Страхова компанія «Країна»» , місцезнаходження: 04176, м. Київ, вул. Електриків, 29А поворотне стягнення у розмірі 21 625,60грн.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлений та підписаний суддею 28.06.2023 року.

Суддя С. І. Гринчак