Постанова

Іменем України

05 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 161/2716/22

провадження № 61-10256св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Волинської обласної ради,

треті особи: ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство Національна страхова компанія «Оранта»,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року в складі колегії суддів: Осіпука В. В., Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Волинської обласної ради (далі - КП «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»), у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в розмірі 107 742, 20 грн, заподіяну внаслідок ДТП, а також понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 20 000, 00 грн.

На обґрунтування вимог зазначав, що 01 липня 2019 року о 13:15 год водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем PEUGEOT Boxer (швидка медична допомога), державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись а/д Луцьк - Ківерці - Маневичі - Любешів - КПП Дольськ (Р-14), в напрямку від смт Маневичі до міста Луцьк, при під`їзді до перехрестя з головною дорогою Київ - Ковель - Ягодин (М-07) не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не надав переваги в русі автопоїзду у складі сідлового тягача VOLVO FH 13.500, державний номерний знак НОМЕР_2 , з напівпричепом WIELTON NW3, державний номерний знак НОМЕР_3 , який рухався по головній дорозі.

Внаслідок ДТП належні йому транспортні засоби (сідловий тягач VOLVO FH 13.500, державний номерний знак НОМЕР_2 , з напівпричепом WIELTON NW3, державний номерний знак НОМЕР_3 ) зазнали пошкоджень.

Вироком Маневицького районного суду Волинської області від 17 лютого 2021 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 286 КК України.

На момент ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з КП «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», який є власником автомобіля PEUGEOT Boxer (швидка медична допомога), державний номерний знак НОМЕР_1 . Цивільно-правова відповідальність власника вказаного транспортного засобу була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта».

Він неодноразово звертався до страховика відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування, однак у здійсненні страхової виплати йому було відмовлено. Відповідно до рахунка № Ж100658 від 25 лютого 2021 року, виданого ТОВ «Журавлина», за ремонт вантажного автомобіля та напівпричепа до нього він сплатив 107 742,20 грн.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Волинського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2022 року скасовано та провадження у справі закрито.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з 22 липня 2014 року. Відповідач КП «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» теж є суб`єктом господарювання та юридичною особою.

Позивач ОСОБА_1 саме як фізична особа-підприємець здійснив оплату ремонту належних йому транспортних засобів на рахунок ТОВ «Журавлина», що підтверджується копією платіжного доручення № 120 від 10 березня 2021 року, рахунком № 24100658 та актом виконаних робіт № 2100643 від 25 лютого 2021 року, на суму 107 742,20 грн.

Спір щодо відшкодування майнової шкоди виник між двома суб`єктами господарювання, тому відповідно до пункту 15 частини першої статті 20 ГПК України віднесений до юрисдикції господарських судів та підлягає розгляду саме в порядку господарського судочинства.

З огляду на наведене, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Волинського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На обґрунтування касаційної скарги зазначав, що він звернувся до суду з позовом як фізична особа, а не фізична особа-підприємець. Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0786578, виданий на його ім`я як фізичної особи.

Зазначаючи, що він як фізична особа-підприємець здійснив оплату ремонту належних йому транспортних засобів на рахунок ТОВ «Журавлина», апеляційний суд не врахував, що з копії платіжного доручення, рахунку та акту виконаних робіт вбачається, що платником є ФОП ОСОБА_3 (особа, яка не є стороною у справі), а не ФОП ОСОБА_1 , тобто суд послався на недопустимі докази.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Луцького міськрайонного суду Волинської області.

15 листопада 2022 року матеріали справи № 161/2716/22 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідач направив відзив на касаційну скаргу, в якому просив скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути на його користь з КП «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» заподіяну внаслідок ДТП майнову шкоду у розмірі 107 742,20 грн.

Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вона підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки позивач з 22 липня 2014 року є фізичною особою-підприємцем та здійснював оплату ремонту належних йому транспортних засобів, пошкоджених внаслідок ДТП, як фізична особа-підприємець.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 523/44/15-ц (провадження № 14-193цс19).

Апеляційний суд на зазначене увагу не звернув, не врахував, що спір між сторонами виник не у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , між сторонами відсутні будь-які господарські відносини, а позовні вимоги стосуються відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП.

Висновок апеляційного суду про те, що позивач саме як фізична особа-підприємець здійснив оплату ремонту належних йому транспортних засобів, які були пошкоджені внаслідок ДТП, не підтверджений належними та допустимими доказами. Платником згідно наявних в матеріалах справи копій платіжного доручення № 120 від 10 березня 2021 року та акта виконаних робіт № 2100643 від 25 лютого 2021 року, на які посилався суд в оскаржуваній постанові, є фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , який не є учасником справи.

За таких обставин помилковим є висновок апеляційного суду, що спір виник між суб`єктами господарювання, тому не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Волинського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

СуддіА. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун

М. Ю. Тітов