Справа №:755/1191/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа - державний реєстратор Департаменту комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузора Анна Віталіївна, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, поновлення права власності, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся представник ОСОБА_1 - адвокат Сіренко М.Ю. з позовом до Київської міської ради, третя особа - державний реєстратор Департаменту комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузора Анна Віталіївна, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, поновлення права власності.

Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузори А.В. про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 62203461 від 10 грудня 2021 року, яким за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради зареєстровано право комунальної власності на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 000, що за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності №45587560 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно; поновити право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 000, що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 28,6 кв.м.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 04 лютого 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, згідно умов якого забезпечується виконання зобов`язання, що винило на підставі договору позики, укладеного 04 лютого 2017 року у письмовій формі на суму 400 000,00 грн, за умовами якого в забезпечення виконання основного зобов`язання ОСОБА_2 передала в іпотеку ОСОБА_1 належну їй на праві власності квартиру загальною площею 28,6 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , про що був внесений відповідний запис до державного реєстру іпотек та реєстру заборон відчуження нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 18858672). В подальшому, ОСОБА_1 звернувся із цивільним позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 24 березня 2017 року рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області, яке набрало законної сили 04 квітня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, право власності на квартиру загальною площею 28,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_1 . 16 серпня 2022 року ОСОБА_1 дізнався відповідно інформаційної довідки №307463664 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна квартири, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено запис про право власності №45587560 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 62203461 від 10 грудня 2021 року, державний реєстратор Кузора А.В., Департамент комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Зазначена державна реєстрація здійснена на підставі рішення суду, серія та номер: 755/12071/18, виданий 11 березня 2019 року, видавник Дніпровський районний суд міста Києва, відповідно до відомостей з ЄДРСР рішення набрало законної сили 30 жовтня 2019 року. Представник позивача зазначає, що позивач вважає таке рішення державного реєстратора протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , - поновленню за ОСОБА_1 , оскільки у матеріально-правовій вимозі територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про витребування у останнього вищезазначеної спірної квартири відмовлено, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року у справі №755/12071/18 не містить задоволених вимог щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та на об`єкт нерухомого майна 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешт в порядку чт.170 КПК України, який не скасований. Представник позивача вважає, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва

від 11 березня 2019 року у справі №755/12071/18, яке набрало законної сили 02 вересня

2020 року, не підлягає виконанню відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня

2020 року в частині скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №20527040 від 17 травня 2017 року на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за ОСОБА_1 на спірну квартиру. Також представник позивача вважає, що оскаржуване рішення державного реєстратора суперечить рішенню Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області по справі №2/742/536/17, що набрало законної сили 04 квітня 2017 року. Представник позивача зазначає, що позивач здійснює утримання квартири за адресою: АДРЕСА_1 з 04 квітня 2017 року, здійснює оплату комунальних послуг та ремонту. ОСОБА_1 являється добросовісним набувачем зазначеного об`єкту нерухомого майна та на підставі ст.330 ЦК України набуває право власності на нього, оскільки відповідно до ст.388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 лютого 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с.39-41)

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

09 березня 2023 року до суду надійшов відзив представника відповідача Київської міської ради - Хрущ А.П., в якому представник просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив мотивовано тим, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 . Підставою для зміни власника спірної квартири було свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською Н.Ю. 02 грудня 2016 року на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_4 зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Проте, ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 17 січня 2017 року вказане рішення було скасоване, а позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року за позовом Першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом

02 грудня 2016 року за реєстровим номером 1853, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17790804 від 02.12.2016, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20527040 від 17.05.2017, визнано спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 - відумерлою. Враховуючи відсутність спадкоємців, а ОСОБА_4 при розгляді справи про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем не зміг підтвердити свою належність до четвертої черги спадкування за законом, спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 визнано відумерлим та перейшло у власність територіальної громади міста Києва. Тому, згідно доводів відзиву, всі подальші правочини щодо відчуження спірної квартири є такими, що вчинені без належного обсягу цивільної дієздатності, та не можуть створювати будь-яких правових наслідків, а права на нерухоме майно виникають з дня такої реєстрації. (а.с.47-50)

14 березня 2023 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача Київської міської ради - Шум В.М. (а.с.53-54), які не є заявою по суті справи в розумінні положень ст.174 ЦПК України, якою закріплено, що учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

28 березня 2023 року до суду надійшли пояснення Департаменту комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), подані представником Друцькою О.Г., в яких департамент просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Департамент комунальної власності м.Києва, з яким державний реєстратор Кузова Анна Віталіївна перебуває у трудових відносинах, заперечує проти задоволенні позову з наступних підстав. В поясненнях зазначено, що рішення про реєстрацію права комунальної власності було прийнято на підставі ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 18 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, у відповідності до ст. 11, 18, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи наведені норми у державного реєстратора не було підстав для відмови в проведенні державної реєстрації права власності за наявності обтяжень на квартиру, оскільки скасування державної реєстрації права власності та реєстрація права комунальної власності територіальної громади міста Києва проводились на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/12071/18. Крім того, у відповідності до положень ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки рішенням суду визнано спадщину, яка складається із квартири адресою: АДРЕСА_1 , відумерлою на користь територіальної громади міста Києва, скасовано державні реєстрації права власності на зазначену квартиру ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та відповідно зроблено перехід права власності, у зв`язку з набуттям такого права територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради на підставі рішення суду. З наведених підстав у поясненнях резюмується правомірність рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на підставі рішення суду, державним реєстратором були дотримані всі законні вимоги та встановлено, що подані документи відповідають заявленому праву та немає підстав для відмови в державній реєстрації. Також зазначено, що рішенням у справі №755/12071/18 встановлені обставини, що всі подальші правочини, вчинені щодо спірного об`єкта нерухомості, вчинені без належного обсягу цивільної дієздатності та не можуть створювати будь-яких наслідків. (а.с.61-66)

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику в судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, які на них ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів справи 04 лютого 2017 року між ОСОБА_1 (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л., яким забезпечувалось виконання зобов`язання, що виникло на підставі договору позики, укладеного 04 лютого 2017 року між іпотекодавцем/позичальником та іпотекодержателем/позикодавцем у письмовій формі на суму 400 000,00 грн, з обумовленим в основному договорі строком повернення боргу до 01 березня 2017 року, в забезпечення виконання зобов`язань за основним договором передано квартиру АДРЕСА_1 (а.с.18-20), на підставі якого 04 лютого 2017 року в Державному реєстрі було зареєстровано обтяження - заборона на нерухоме майно (а.с.15-17).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 березня

2017 року (справа №742/765/17) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено повністю, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 04 лютого 2017 року в розмірі 400 000,00 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , та є предметом іпотеки за нотаріально посвідченим договором іпотеки від 04 лютого 2017 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 400 000,00 грн. (а.с.21-22)

Згідно положень ч.2 ст.346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року (справа №755/12071/18) позов Першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним, скасування реєстрації, визнання спадщини відумерлою та витребування майна з чужого незаконного володіння - задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом КМНО Чернявською Н.Ю. 02.12.2016 р. за реєстровим номером 1853.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17790804 від 02.12.2016 на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20527040 від 17.05.2017 на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за ОСОБА_1 на квартиру

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Визнано відумерлою спадщину, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що складається з квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову - відмовлено.

При цьому, долучена до позовної заяви копія рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року (справа №755/12071/18) є не повною (а.с.23-29).

Повний текст цього рішення наявний в комп`ютерній програмі «Д-3» та в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4 , залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02 вересня 2020 року Касаційну скаргу ОСОБА_4 , подану представником - адвокатом Власенком Дмитром Олександровичем, залишено без задоволення, рішення Дніпровського районного суду

м. Києва від 11 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року залишено без змін. Поновлено дію рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року в частині задоволення позову Першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Київської міської ради.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року (справа №755/12071/18) встановлено наступне.

«Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 77 років. Дані відомості були внесені до актового запису про смерть від 14.04.2016 р. за №5975.

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 яка належала йому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 6 вересня 1993 року.

Відповідно до спадкової справи №25/2016, заведеної приватним нотаріусом КМНО Чернявською Н.Ю. до неї з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_4 , як спадкоємець 4-ї черги у відповідності до вимог ст. 1264 ЦК України.

Будь - які інші особи як спадкоємці 1-4 черги з відповідними заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_3 не зверталися.

В обґрунтування своєї позиції відповідач надав до нотаріуса рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської обл. від 31.10.2016 р. яким було встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 разом зі ОСОБА_3 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .»

«2 грудня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Чернявською Н.Ю. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємця ОСОБА_4 на майно спадкодавця ОСОБА_3 .

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Чернігівської обл. від 17.01.2017 року рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської обл. від 31.10.2016 р. було скасоване, а позовну заяву ОСОБА_4 було залишено без розгляду.»

«Тобто як убачається, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом було видано приватним нотаріусом на підставі рішення суду, що було скасоване в апеляційній інстанції та фактично в момент оскарження вказаного рішення до апеляційного суду.»

«Спірними договором беззаперечно порушуються права та інтереси територіальної громади в особі Київської міської ради, які випливають з встановленого ст. 1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою.

Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині, а саме в частині визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом.»

«Виходячи з того, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру на ім`я відповідача ОСОБА_4 здійснена на підставі нікчемного правочину, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно запис про право власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20527040 від 17.05.2017 на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 підлягає скасуванню.»

«…після смерті спадкодавця ОСОБА_3 з заявами щодо прийняття спадщини до нотаріусів інші спадкоємці, крім ОСОБА_4 не зверталися.

Також на час розгляду справи ОСОБА_4 до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 не звертався.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині визнання спадщини відумерлою.»

«На час розгляду справи право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 за КМР визнано не було, в зв`язку з чим дійшов висновку щодо відмови в задоволені позовної вимоги у витребування у ОСОБА_8 на користь територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради вказаної вище спірної квартири.»

Як визначено частинами 1-3 ст. 273 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Звертаючись з даним позовом до суду, ОСОБА_1 посилається на те, що є добросовісним набувачем, оскільки рішенням суду (справа №755/12071/18) право власності Київської міської ради на спірну квартиру визнано не було, в матеріально-правовій вимозі Київської міської ради про витребування майна з володіння ОСОБА_1 відмовлено, та рішення суду не містить задоволених вимог щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, на квартиру накладено арешт в порядку ст.170 КПК України, який не скасовано, а право власності позивача на квартиру виникло на підставі рішення суду, то на думку позивача, реєстрація права власності за відповідачем здійснена в порушення вимог закону.

Згідно положень ч.3 ст.1277 ЦК України, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

10 грудня 2021 року державним реєстратором Департаменту комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузорою А.В., на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року (справа №755/12071/18) прийнято рішення (індексний номер: 62203461) про державну реєстрацію права комунальної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради (а.с.15-17, 56-59), що повністю узгоджується з положеннями ч.3 ст.1277 ЦК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 28 серпня

2018 року (справа №755/15785/17) задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 Назарко М.В. про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000200

від 18.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Накладено арешт на майно, шляхом заборони відчуження, а саме на квартиру

АДРЕСА_1 , загальною площею 28,6 кв.м., яке належить територіальній громаді міста Києва.

На підставі цієї ухвали слідчого судді 27 листопада 2018 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зміст, характеристика обтяження: накласти арешт на майно, шляхом заборони відчуження, що не впливає на здійснення реєстрації права власності на підставі рішення суду.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямовані на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п.1 ч.1 ст.2 Закону).

Частиною 3 ст. 10 Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 24 Закону, підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом.

При цьому, згідно п. 1 ч. 4 ст. 24 Закону, відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже будь-яке обтяження, як то іпотека, арешт, заборона відчуження (в тому числі й на підставі ухвали слідчого судді) тощо, не є перешкодою для реєстрації права власності на підставі рішення суду.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п.9 ч.1 ст.27 Закону в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно положень ч. 3 ст. 26 Закону, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Як убачається з резолютивної частини рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року (справа №755/12071/18) цим рішенням:

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом КМНО Чернявською Н.Ю. 02.12.2016 р. за реєстровим номером 1853.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17790804 від 02.12.2016 на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20527040 від 17.05.2017 на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Визнано відумерлою спадщину, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що складається з квартири АДРЕСА_1 .

Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.56-59) державним реєстратором виконано рішення суду, яким скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 з одночасним визнанням (реєстрацією) права власності на цю квартиру за територіальною громадою за місцезнаходженням нерухомого майна - Київською міською радою, оскільки рішенням суду цю квартиру визнано відумерлою спадщиною.

При цьому, в постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року (справа №755/12071/18) зазначено, що враховуючи, що в даному випадку відсутні спадкоємці ОСОБА_3 як за заповітом, так і за законом, а ОСОБА_4 в ході розгляду справи про встановлення факту спільного проживання зі спадкоємцем не зміг підтвердити належність до 4-ої черги спадкування за законом, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 є відумерлим та підлягає переходу у власність територіальної місцевої громади в особі Київської міської ради, інтереси якої в даному провадженні представляє прокурор.

З наведеного вбачається, що державний реєстратор правомірно прийняв рішення про реєстрацію права власності на підставі рішення суду, державним реєстратором були дотримані визначені Законом вимоги та встановлена відсутність підстав для відмови в державній реєстрації.

Отже відсутні підстави для визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію за відповідачем права власності, яке прийняте у повній відповідності до вимог Закону, як і відсутні підстави для поновлення права власності позивача на спірну квартиру.

Доводи позовної заяви про те, що рішення державного реєстратора не відповідає вимогам закону, оскільки позивач набув право власності на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 березня 2017 року (справа №742/765/17), яке набрало законної сили та позивач вважає себе добросовісним набувачем, у якого не може бути витребувано у нього, є безпідставними, оскільки рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року (справа №755/12071/18) скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20527040 від 17.05.2017, яким за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності саме на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 березня 2017 року (справа №742/765/17).

Посилання позивача на проведення ним у період з серпня 2019 року по листопад 2021 року оплат за комунальні послуги за спірною адресою (а.с.30-35) жодним чином не впливає на правомірність рішення державного реєстратора.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа - державний реєстратор Департаменту комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузора Анна Віталіївна, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, поновлення права власності, оскільки державний реєстратор, в розрізі даного спору, діяв у повній відповідності до вимог закону.

Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 346, 1277 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтями 2-5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання:

АДРЕСА_3 ) до Київської міської ради (, місцезнаходження: м.Київ, вул.Хрещатик, 36), третя особа - державний реєстратор Департаменту комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузора Анна Віталіївна (місцезнаходження: м.Київ, вул.Хрещатик, 10), про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, поновлення права власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: