П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2023 року м. Київ

Справа №757/3772/20-ц

Провадження № 22-ц/824/5443/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 29 березня 2023 року

Повний текст постанови складено 31 березня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Національна поліція України, Державна казначейська служба України, Департамент патрульної поліції Національної поліції України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного міста Києва від 08 грудня 2022 року, ухваленого у складі судді Матійчук Г. О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 11 жовтня 2019 року, позивач став свідком того, що поліцейський ОСОБА_2 зупинив службовий транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_1 на синьому фоні ближче 10 метрів від перехрестя, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення, а саме п. 15.9 (г) ПДР. Підійшовши до вказаного транспортного засобу, позивач зробив зауваження щодо їх порушення, однак поліцейський ОСОБА_2 не відреагував на зауваження, порушення не усунув. Поліцейський ОСОБА_3 також не відреагував на вимогу притягнути водія до адміністративної відповідальності.

Після цього вказані поліцейські вийшли з автомобіля та почали вимагати у позивача документи, нібито через те, що позивач «заважає їм працювати». В подальшому вказані поліцейські затримали позивача із застосуванням фізичної сили та кайданок та доставили до Дарницького управління поліції у м. Києві. При цьому, як зазначає позивач, такими діями йому було завдано фізичної шкоди, а саме травми у вигляді здавлення м`яких тканин зап`ястку правої руки.

Позивач вказував, що вимагав у поліцейського ОСОБА_3 забезпечити захист шляхом виклику адвоката, однак цього поліцейським зроблено не було. Також поліцейський ОСОБА_3 тримав позивача у кайданках аж до моменту звільнення, однак позивач вважав, що такий захід був абсолютно не потрібний з правової точки зору, оскільки позивач не представляв ніякої небезпеки ні для кого.

Після звільнення позивач отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення.

11 листопада 2019 року Дарницьким районним судом м. Києва у справі

№753/20450/19 було ухвалено постанову, згідно якої провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 КУпАП, відносно позивача було закрите у зв`язку з відсутністю в його діях адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 вважав, що своїми діями та бездіяльністю поліцейські ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спричинили позивачу значних моральних страждань, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

ОСОБА_1 просив стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначеського рахунку на його користь 1 000 000 000, 00 грн у вигляді відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю співробітників Національної поліції України.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28 січня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди.

Вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 серпня 2020 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року у зв?язку із повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями, прийняти позовну заяву ОСОБА_1 до Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди у складі іншого судді та відкрито провадження у цивільній справі.

Вирішено справу розглядати за правилами позовного (загального) провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

19 травня 2020 року надійшов відзив Національної поліції України, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що спірні правовідносини позивача виникли із Департаментом патрульної поліції, а не з Національною поліцією України, оскільки, як зазначає позивач, щодо нього неправомірні дії було допущено поліцейськими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які перебувають у трудових відносинах саме з Департаментом патрульної поліції. Також зазначено, що позивачем не доведено безпосередній зв`язок між діями поліцейських ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та шкодою, завданою позивачу, при цьому позивачем не доведено вини останніх у заподіянні шкоди, а з матеріалів справи вбачається, що вказані особи діяли в межах своїх повноважень.

20 травня 2020 року надійшов відзив Державної казначейської служби України, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що позивач немає права на відшкодування шкоди, оскільки вина відповідачів не встановлена належним чином та не доведена незаконність їх дій. Також позивач не надав доказів, на підтвердження наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні, не обґрунтовує розмір заявленої для стягнення суми у якості відшкодування. За таких обставин відповідач вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

09 лютого 2021 року від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів, на підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням працівників Департаменту патрульної поліції та вини останніх в її заподіянні. При цьому сам факт закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії чи бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що з досліджених у судовому засіданні відеозаписів від 11 жовтня 2019 року, наданих позивачем, судом не встановлено, що дії співробітників поліції несли протиправний характер щодо позивача, чи їх діями йому було заподіяно будь-якої шкоди, при цьому вказаний відеозапис підтверджує, що позивач заважав поліцейським виконувати їх службові обов`язки та зневажливо висловлювався щодо них. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Позивач не зазначає, в чому саме полягає моральна шкода, завдана йому, а вимога про відшкодування моральної шкоди у такому розмірі не обґрунтована, суду не надано доказів, що підтверджують такі обставини.

27 грудня 2023 року ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 08грудня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факти порушення конституційних прав позивача є достатньою підставою для задоволення позовних вимог. Суд самостійно не перевірив та не встановив, які саме обов?язки в той момент виконували поліцейські та як саме позивач завадив їм виконувати свої обов?язки. Неправильним є висновок суду першої інстанції про відсутність у діях працівників поліції протиправний характер.

18 січня 2023 року матеріали цивільної справи № 757/3772/20-ц за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди разом із апеляційною скаргою надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 18 січня 2023 року матеріали цивільної справи № 757/3772/20-ц разом із апеляційною скаргою передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного міста Києва від 08 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

22 лютого 2023 року Департамент патрульної поліції через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що вимоги та твердження позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції правомірно встановлено, що докази надані позивачем на підтвердження протиправності дій посадових осіб Департаменту патрульної поліції не відповідали вимогам частини другої статті 95 та частини другої статті 100 ЦПК України. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов?язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18).

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.

Представники Національної поліції України Золотухіна Г.О., Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Осипенко С.В., ОСОБА_4 заперечували проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Державна казначейська служба України явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника Державної казначейської служби України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що 11 жовтня 2019 року ОСОБА_1 підійшов до транспортного засобу з номерним знаком НОМЕР_1 та зробив зауваження поліцейським ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки вважав, що ними було порушено пункт 15.9 (ґ) ПДР.

11 жовтня 2019 року поліцейським ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого ОСОБА_1 11 жовтня 2019 року по вулиці Ревуцького в місті Києві в громадському місці, а саме біля підземного переходу виражався нецензурною лайкою та таким чином образливо чіплявся до перехожих громадян, чим порушував громадський порядок та спокій громадян, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною першою статті 173 КУпАП.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року, справа № 753/20450/19, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях адміністративного правопорушення.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам Київський апеляційний суд виходить із такого.

Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Відповідне положення містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), зроблено висновок, що «закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

У вказаній постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вказав, що «Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення».

Апеляційним судом встановленота не спростовано матеріалами справи і сторонами те, що постановою Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року, справа № 753/20450/19, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях адміністративного правопорушення.

Таким чином, такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, у цьому випадку застосуванню підлягає Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»

(далі також - Закон № 266/94-ВР).

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня

2019 року у справі № 532/1243/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 640/5211/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 26 лютого 2020 року у справі

№ 142/143/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 14 грудня

2022 року у справі № 201/7848/21, від 06 березня 2023 року у справі № 607/22802/21.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом частини першої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку

з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня

1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтею 1 Закону № 266/94 ВР передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

У наведених у статті 1 Закону № 266/94 ВР випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94 ВР, виникає, зокрема, у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення (пункт 4 частина перша стаття 2 цього Закону).

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Зазначена норма Закону встановлює найнижчу межу розміру відшкодування моральної шкоди. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Така правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України у справі

№ 6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року, від якої не відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження

№ 14-298цс18).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на

2023 рік» установлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі:

з 01 січня - 6 700,00 грн.

Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відбулось

11 жовтня 2019 року, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 11 жовтня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею173 КУпАП.

Рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення прийнято 11 листопада 2022 року.

Таким чином, строк перебування ОСОБА_1 під судом (строк протягом якого позивач підданий до адміністративної відповідальності) станом на час ухвалення рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення становить

1(один) місяць.

Відтак мінімальний розмір моральної шкоди, згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який підлягає стягненнюна користь ОСОБА_1 становить

6 700,00 грн (6 700,00 грн х 1 місяць).

Такі висновки узгоджуються із сталою практикою Верховного Суду, зокрема такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 03 листопада 2021 року у справі

№ 428/3277/20, від 19 травня 2021 року у справі № 210/1295/15-ц.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Врахувавши обставини справи, Київський апеляційний суд дійшов висновку, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали вказане провадження.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування морально шкоди, апеляційний суд враховує обставини справи, глибину завданої моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, вимоги розумності і справедливості, тривалості моральних страждань, дійшов висновку, що розмір моральної шкоди в сумі 6 700, 00 грн є достатнім для відшкодування завданої моральної шкоди.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постановах

від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18),

від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21), від 18 травня 2022 року у справі № 158/272/21 (провадження № 61-12280св21), від 31 серпня 2022 року у справі № 289/865/21 (провадження № 61-18784св21), від 02 листопада 2022 року у справі № 686/12403/21 (провадження № 61-3095св22).

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Департамент патрульної поліції Національної поліції України (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, неправильно визначився з характером спірних правовідносин, у зв?язку із чим дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 08грудня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

За правилами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_1 є таким, що в силу закону звільнений від спати судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц, провадження № 14-57цс18, а також Верховного Суду, викладеними у постанові

від 20 січня 2021 року у справі № 490/2254/20-ц, провадження № 61-14597св20,

від 17 березня 2021 року у справі № 243/11705/18, від 17 березня 2021 року у справі

№ 461/707/16-ц, від 30 червня 2021 року у справі № 204/8696/20-ц провадження

№ 61-7183св21 та від 17 серпня 2022 року у справі № 554/6022/21 провадження

№ 61-16761св21.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року та ухвалення у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову, судові витрати в розмірі 167,50 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України на користь держави.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 08грудня 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 6 700,00 грн компенсації моральної шкоди.

Судові витрати в розмірі 167,50 грн компенсувати у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України на користь держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна