Номер провадження: 22-ц/813/3271/23
Справа № 495/2569/22
Головуючий у першій інстанції Боярський О.О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувшив порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу Ренійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 травня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Боярського О.О., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Ренійській відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

06.05.2022 року заявник - ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, заінтересована особа: Ренійський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) - (далі - Відділ ДРАЦС), про встановлення факту неправильності запису про національність батька заявника - ОСОБА_2 в свідоцтві про народження заявника ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 , виданого районним відділом РАЦС м. Рені Одеської області від 24 березня 1976 року та зазначити вірно національність ОСОБА_2 - «болгарин».

Свою заяву, заявник обґрунтовував тим, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого районним відділом РАЦС м. Рені Одеської області, батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Як зазначив заявник, у свідоцтві про народження помилково вказано, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 є «молдаванин» за національністю. При цьому, батько завжди вказував, що він є «болгарином» за національністю, та виховував сина у болгарських традиціях. ОСОБА_2 усе свідоме життя вважав себе болгарином.

Встановлення факту належності до болгарської національності заявнику, та внесення відповідних змін щодо національності до даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян, необхідно для вивчення болгарської культури, мови та встановлення національних зв`язків.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 травня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт неправильності запису про національність ОСОБА_2 в свідоцтві про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 , виданого районним відділом РАЦС м. Рені Одеської області та зазначено вірно національність ОСОБА_2 - «болгарин».

В апеляційній скарзі Відділ ДРАЦС ставить питання про скасування рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 травня 2022 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку зі звільненням головуючого у справі судді ОСОБА_4 у відставку з посади судді, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 126/0/15-23 від 21 лютого 2023 року, з урахуванням службової записки у даній справі про заміну судді-доповідача, на підставі п. 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованної системи документообігу в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року (із змінами та доповненнями), протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2023 року головуючий у справі суддя ОСОБА_4. замінена на суддю Сегеду С.М., судді Погорєлова С.О. та Таварткіладзе О.М. (а.с. 78, 79).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 23.03.2023 року визначено новий склад суду: Громік Р.Д. і Драгомерецький М.М., головуючий той же - суддя Сегеда С.М. (а.с.83-84).

Вирішуючи питання про слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (а.с. 76, 80-81).

Колегія суддів враховує клопотання Відділу ДРАЦС про розгляд справи у відсутності представника заінтересованої особи (а.с. 87, 88).

Також слід зазначити, що у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 30.03.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 10.04.2023 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосудді, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції тривалий час (а.с. 67), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове рішення про задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив із того, що Відділ ДРАЦС належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, а також із доведеності заявлених вимог заявника ОСОБА_1 (а.с. 20-22).

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

В матеріалах справи відсутні відомості про належне сповіщення Відділу ДРАЦС про день та час розгляду справи, в якому було ухвалено рішення - 25.05.2022 року.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасником процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Учасник справи, який не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які посилається як на підставу своїх заперечень.

Таким чином, враховуючи, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. 128 ЦПК України, належним чином не повідомив учасника справи про день та час розгляду справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з постановленням нового судового рішення.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо (ч.2 ст. 49 ЦК України).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у ст. 2 Закону України від 01.07.2010 року №2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом ДРАЦС за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган ДРАЦС складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (ч. 1 ст. 22 Закону України від 01.07.2010 року №2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»).

Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5 затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану (далі - Правила), їх поновлення та анулювання за змістом пунктів 1.1, 1.5 яких внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами ДРАЦС України, проводиться за заявами громадян відділами ДРАЦС у випадках, передбачених чинним законодавством.

Підставами для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та рішення, в яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану (підпункти 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 Правил).

Таким чином, органи ДРАЦС за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У ч. 1 ст. 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом ч. 2 цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

З матеріалів справи вбачається, що 24.03.1976 року Ренійським Відділом ЗАГС в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстровано народження ОСОБА_1 , про що складено актовий запис про народження № 97 від 24.03.1976 року. Державна реєстрація народження дитини проводилася з одночасним визначенням її походження та присвоєння їй прізвища, власного імені, по-батькові (а.с.9).

Відповідно до ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком.

Батьком дитини в актовому записі про народження серії НОМЕР_2 запис № 97, виданого райвідділом ЗАГС м. Рені, Одеської області, зазначено: « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , «молдаванин», мати « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , «молдаванка» (а.с. 9).

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 посилався на те, що у вказаному свідоцтві про народження помилково вказано, що батько ОСОБА_2 є молдаванин за національністю. При цьому, його батько завжди вказував, що він є болгарином за національністю, та виховував сина ОСОБА_1 у болгарських традиціях. Також ОСОБА_2 усе своє життя вважав себе болгарином за національністю.

Колегія суддів зазначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Так, матеріали справи не містять належних доказів того, що батько заявника ОСОБА_2 за національністю є болгарином.

Само по собі посилання у заяві лише на те, що ОСОБА_2 є болгарином за національністю, та виховував сина ОСОБА_1 у болгарських традиціях, не може вважатися належним та допустимим доказам, в сенсі ст. 77 ЦПК України.

Більше того, як вбачається із актового запису про шлюб батьків заявника ОСОБА_1 , № 12 від 29.06.1975 року, складеного виконавчим комітетом Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, зазначені відомості про нареченого: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , молдованин.

В актовому записі про народження ОСОБА_2 , його батьком зазначений ОСОБА_5 - дослівно, а матір`ю - ОСОБА_6 , молдованка .

Тобто дідусь і бабуся заявника ОСОБА_1 в актовому записі про одруження його батьків № 12 від 29.06.1975 року також вказані як молдовани.

Крім того, питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України від 31.12.1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності», відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27.01.1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про народження особи національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі ст. 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з цим не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні».

Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Аналогічну правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловила в постанові від 11.09.2019 року, справа № 810/2732/18.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти заявлених вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Ренійського Відділу ДРАЦС задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Ренійській відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь Ренійського Відділу ДРАЦС слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1488,60 грн. (а.с. 64).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Ренійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 травня 2022 року скасувати.

Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Ренійській відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту, що має юридичне значення.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Ренійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1488,60 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім гривень 60 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.04.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький