ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/594/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Котвицького В.Л.,

за участю:

секретаря судового засідання: Яценка Ю.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача 2: Бойправа А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі: Департаменту Державної виконавчої служби України, Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю службових та посадових осіб органу державної влади, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави Україна, в особі: Департаменту Державної виконавчої служби України, Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю службових та посадових осіб органу державної влади.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.08.2003 було зобов`язано ТОВ «Компанія «Інкомед» видати позивачу на руки трудову книжку, а також з ТОВ «Компанія «Інкомед» стягнуто на користь позивача: 432,29 грн. заборгованості за заробітною платою, 12 591,65 грн. за весь час вимушеного прогулу та 12 250,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Крім того, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.05.2014 з ТОВ «Компанія «Інкомед» стягнуто на користь позивача 49 876,00 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку після звільнення та затримки видачі на руки трудової книжки після звільнення в сумі 119 802,64 грн., 3% річних в розмірі 8 315,47 грн., інфляційні втрати в розмірі 41 487,17 грн. та моральну шкоду в розмірі 70 000,00 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.09.2018 визнано дії головного державного виконавця Дарницького районного ВДВС м. Києва ГТУЮ м. Києві Проц В.С. щодо направлення повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 06.07.2018, без повідомлення про вручення, - неправомірними.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24.01.2019 визнано дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Черток О.Ф. щодо винесення з порушенням строку трьох постанов про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_2 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_3 від 05.07.2018; щодо не направлення рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням про вручення трьох копій постанов про відкриття виконавчого провадження: ВП НОМЕР_1 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_2 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_3 від 05.07.2018; щодо направлення з порушенням строку трьох копій постанов про відкриття виконавчого провадження: ВП НОМЕР_1 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_2 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_3 від 05.07.2018 по двом виконавчим листам Дарницького районного суду м. Києва №2-30 від 07.05.2004 та по одному виконавчому листу Дарницького районного суду м. Києва №2-557 від 22.04.2015 неправомірними. Визнано дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стеценко Н.В. щодо винесення з порушенням строку постанови про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_4 від 06.07.2018; щодо не направлення рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням про вручення копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_4 від 06.07.2018; щодо направлення з порушенням строку копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_4 від 06.07.2018 по одному виконавчому листу Дарницького районного суду м. Києва №2-557 від 22.04.2015 неправомірними. Визнано бездіяльність Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо не об`єднання у зведене виконавче провадження п`яти виконавчих проваджень: ВП НОМЕР_1 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_2 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_3 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_4 від 06.07.2018; ВП НОМЕР_5 від 06.07.2018 неправомірною. Визнано бездіяльність начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Зайця А.М. щодо ненадання письмової відповіді у строк на заяву ОСОБА_1 від 03.10.2018 (вх.№17947) неправомірною.

На думку позивача, вказаними неправомірними діями зазначених державних службовців йому було завдано матеріальну шкоду у сумі 194 952,58 грн., а також позивачу завдано моральну шкоду яку він оцінює. у 2 000 000,00 грн. та у 290 000,00 грн.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 25.06.2021 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

До суду 28.07.2021 від відповідача 3 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач 3 позовних вимог не визнав, зазначивши, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних тій цього органу чи його посадових чи службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органів державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних і неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили.

Ухвалами Дарницького районного суду м. Києва по справах № 753/15500/18, 753/16953/18, на які посилається позивач, визнано дії посадових осіб Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві неправомірними. Проте, даними ухвалами суду невстановлена незаконність або протиправність дій органу державної влади.

На підставі викладеного, відповідач 3 вказує, що законні підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди з Держави Україна у позивача відсутні.

До суду 04.08.2021 від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач 2 позовних вимог не визнав, зазначивши, що позивач посилається на ухвали Дарницького районного суду м. Києва у справах №753/15500/18 та №753/16953/18, якими було визнано дії посадових осіб ДВС саме неправомірними, а не незаконними. Тобто, даними ухвалами не встановлена незаконність або протиправність дій ДВС та його службових осіб, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача.

До суду 13.08.2021 від позивача надійшла відповідь на відзиви відповідача 3 та відповідача 2, відповідно до якої позивач просив зазначені відзиви залишити без задоволення, а відповідачів притягнути до відповідальності за свідоме введення суду в оману.

До суду 28.08.2021 від відповідача 3 надійшли письмові заперечення, відповідно до яких відповідач 3 наголошував на безпідставності задоволення вимог позивача, обґрунтування яких дублюється із позицією відповідача у його відзиві.

До суду 28.08.2021 від відповідача 2 надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких відповідач зазначив, що позивач вже стягував з Держави Україна в особі Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Державної казначейської служби України у м. Києві, а тому у вказаному позові повинно бути відмовлено.

До суду 31.08.2021 від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач 3 позовних вимог не визнав зазначивши, що він є неналежним відповідачем, оскільки до нього не пред`явлено жодної позовної вимоги. У зв`язку з пропущенням строку на подання відзиву на позовну заяву, зазначений документ був долучений до матеріалів справи в якості пояснень відповідача 1.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.10.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.11.2021 провадження у справі було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №760/26905/17, касаційне провадження №61-7940ск21.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.11.2021 відновлено провадження у справі.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача 2 позовних вимог не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у позові.

У судове засідання відповідачі 1 та 3 своїх представників не направили, були належним чином повідомлені про розгляд справи. Подали до суду відзиви на позов, відповідно до яких позовних вимог не визнали та просили відмовити у позові.

Суд, заслухавши обґрунтування позивача та представника відповідача 2, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.08.2003 було зобов`язано ТОВ «Компанія «Інкомед» видати позивачу на руки трудову книжку, а також з ТОВ «Компанія «Інкомед» стягнуто на користь позивача: 432,29 грн. заборгованості за заробітною платою, 12 591,65 грн. за весь час вимушеного прогулу та 12 250,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Крім того, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.05.2014 з ТОВ «Компанія «Інкомед» стягнуто на користь позивача 49 876,00 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку після звільнення та затримки видачі на руки трудової книжки після звільнення у с умі 119 802,64 грн., 3% річних в розмірі 8 315,47 грн., інфляційні втрати в розмірі 41 487,17 грн. та моральну шкоду в розмірі 70 000,00 грн.

На виконання зазначених рішень Дарницьким районним судом м. Києва видано відповідні виконавчі листи №2-30 від 07.05.2004 та №2-557 від 22.04.2015.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.09.2018 визнано дії головного державного виконавця Дарницького районного ВДВС м. Києва ГТУЮ м. Києві Проц В.С. щодо направлення повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 06.07.2018, без повідомлення про вручення, - неправомірними.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24.01.2019 визнано дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Черток О.Ф. щодо винесення з порушенням строку трьох постанов про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_2 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_3 від 05.07.2018; щодо не направлення рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням про вручення трьох копій постанов про відкриття виконавчого провадження: ВП НОМЕР_1 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_2 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_3 від 05.07.2018; щодо направлення з порушенням строку трьох копій постанов про відкриття виконавчого провадження: ВП НОМЕР_1 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_2 від 5.07.2018; ВП НОМЕР_3 від 05.07.2018 по двом виконавчим листам Дарницького районного суду м. Києва №2-30 від 07.05.2004 та по одному виконавчому листу Дарницького районного суду м. Києва №2-557 від 22.04.2015 неправомірними. Визнано дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стеценко Н.В. щодо винесення з порушенням строку постанови про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_4 від 06.07.2018; щодо не направлення рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням про вручення копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_4 від 06.07.2018; щодо направлення з порушенням строку копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_4 від 06.07.2018 по одному виконавчому листу Дарницького районного суду м. Києва №2-557 від 22.04.2015 неправомірними. Визнано бездіяльність Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо не об`єднання у зведене виконавче провадження п`яти виконавчих проваджень: ВП НОМЕР_1 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_2 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_3 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_4 від 06.07.2018; ВП НОМЕР_5 від 06.07.2018 неправомірною. Визнано бездіяльність начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Зайця А.М. щодо ненадання письмової відповіді у строк на заяву ОСОБА_1 від 03.10.2018 (вх.№17947) неправомірною.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Щодо позовних вимог про відшкодування майнової шкоди

Відповідно до частини четвертої статті 13, частини першої статті 55, пункту 9 частини другої статті 129, частини першої статті 129-1 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства; суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання.

В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Відповідно до частини другої статті 87 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження», який був чинним на час видачі виконавчого листа, збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц, не відступаючи від висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 08.11.2017 у справі № 761/13921/15-ц (провадження № 6-99цс17), зроблено висновок про те, що «…належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав...».

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25.10.2005 у справі № 32/421).

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Верховний Суд виходить з того, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, частини другої статті 87 Закону «Про виконавче провадження», а також статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що невчинення посадовими особами державної виконавчої служби усіх необхідних виконавчих дій призвело до невиконання судових рішень, тому він має право на відшкодування з Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (як правонаступника Дарницького ВДВС) майнової шкоди у розмірі 194 952,58 грн.

Проте, факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність збитків та причинного зв`язку між ними та несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили.

Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника, відомості про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з неможливістю його виконання відсутні. Невиплачені позивачу кошти на виконання судового рішення, ухваленого на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах: від 23.12.2019 у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12.03.2020 у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19) та від 03.06.2020 у справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18), від 12.08.2020 у справі №761/7165/17 (провадження № 61-20203св19).

Таким чином, оскільки розмір збитків, які позивач просив стягнути з держави в особі відповідних органів державної виконавчої служби, є сумою, що підлягає стягненню в порядку примусового виконання судових рішень, ухвалених на його користь, то ці кошти не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» з наступних підстав.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 Закону України №2453-VI від 07.07.2010 «Про судоустрій і статус суддів» (чинного на дату прийняття Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014) (далі - Закон №2453-VI)Вищий спеціалізований суд надає методичну допомогу судам нижчого рівня з метою однакового застосування норм Конституції та законів України у судовій практиці на основі її узагальнення та аналізу судової статистики; дає спеціалізованим судам нижчого рівня рекомендаційні роз`яснення з питань застосування законодавства щодо вирішення справ відповідної судової спеціалізації.

За приписами п. 6 ч. 2 ст. Закону №2453-VI Пленум вищого спеціалізованого суду за результатами аналізу судової статистики та узагальнення судової практики дає роз`яснення рекомендаційного характеру з питань застосування спеціалізованими судами законодавства при вирішенні справ відповідної судової спеціалізації.

Отже, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 32, п. 6 ч. 2 ст. 36 Закону №2453-VI роз`яснення ВГС мають рекомендаційний характер і не можуть розглядатися як документи, якими суди обов`язково повинні керуватися. У ході розв`язання конфліктів цивільні суди не виступають як правотворчі органи, а постанови пленуму не мають характеру нормативно-правових актів, які здатні активно регулювати суспільні відносини.

Натомість відповідно до ч. 6 ст. 13 чинного Закону України № 12-02-VIII від 02.06.2016 «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Також відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, згідно до норми абзацу другого п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», на який посилається позивач, підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Оскільки в ході розгляду справи судом не встановлений факт заподіяння бездіяльністю державних виконавців безпосередньої шкоди позивачу, без цього необхідного елементу відсутній повний склад правопорушення, що свою чергу, виключає цивільно-правову відповідальність держави в особі відповідних органів державної виконавчої служби.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди

Також звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача 2 на відшкодування моральної шкоди кошти на загальну суму 2 290 000,00 грн.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1176, 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (статті 12, 81 ЦПК України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2019 в справі № 397/1745/14-ц.

При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.01.2019 в справі № 613/814/16-ц.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.09.2018 визнано дії головного державного виконавця Дарницького районного ВДВС м. Києва ГТУЮ м. Києві Проц В.С. щодо направлення повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 06.07.2018, без повідомлення про вручення, - неправомірними.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24.01.2019 визнано дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Черток О.Ф. щодо винесення з порушенням строку трьох постанов про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_2 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_3 від 05.07.2018; щодо не направлення рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням про вручення трьох копій постанов про відкриття виконавчого провадження: ВП НОМЕР_1 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_2 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_3 від 05.07.2018; щодо направлення з порушенням строку трьох копій постанов про відкриття виконавчого провадження: ВП НОМЕР_1 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_2 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_3 від 05.07.2018 по двом виконавчим листам Дарницького районного суду м. Києва №2-30 від 07.05.2004 та по одному виконавчому листу Дарницького районного суду м. Києва №2-557 від 22.04.2015 неправомірними. Визнано дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стеценко Н.В. щодо винесення з порушенням строку постанови про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_4 від 06.07.2018; щодо не направлення рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням про вручення копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_4 від 06.07.2018; щодо направлення з порушенням строку копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_4 від 06.07.2018 по одному виконавчому листу Дарницького районного суду м. Києва №2-557 від 22.04.2015 неправомірними. Визнано бездіяльність Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо не об`єднання у зведене виконавче провадження п`яти виконавчих проваджень: ВП НОМЕР_1 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_2 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_3 від 05.07.2018; ВП НОМЕР_4 від 06.07.2018; ВП НОМЕР_5 від 06.07.2018 неправомірною. Визнано бездіяльність начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Зайця А.М. щодо ненадання письмової відповіді у строк на заяву ОСОБА_1 від 03.10.2018 (вх.№17947) неправомірною.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

Оскільки судовими рішеннями встановлена бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби в процесі виконання судових рішень №2-30 та №2-557, тому наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання з боку Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, оскільки він був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, зокрема, звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій державних виконавців.

При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує те, що тяжких наслідків для позивача не настало, тому з огляду на засади розумності та справедливості приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині в сумі 10 000,00 гривень, оскільки такий розмір моральної шкоди є співмірним з допущеними порушеннями з боку Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

Оскільки в цій справі обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, судовий збір за розгляд справи підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 56 Конституції України, статтями 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі: Департаменту Державної виконавчої служби України, Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю службових та посадових осіб органу державної влади задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) завдану моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Компенсувати судовий збір за розгляд справи в сумі 13 240 грн. 00 коп. за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дарницький районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Л. Котвицький