КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6010/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року (суддя Притула Н.Г.) про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади,

встановив:

у квітні 2021р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відшкодування моральної шкоди 1 000 000грн.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 грудня 2022 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу наданий строк в десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу судді скасувати та направити справу в суд першої інстанції для розгляду по суті, посилаючись на те, що судом першої інстанції грубо порушено матеріальне і процесуальне право при розгляді позовної заяви щодо прийнятності (відкриття провадження), обмежено його в доступі до правосуддя та порушено його приватні права.

Позивач зазначає, що копія ухвали судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 грудня 2022 року про залишення позовної заяви без руху була направлена на його електронну адресу, яка ним у позовній заяві не зазначена, чим було порушено його приватне право, на що згоди він не давав і відповідне клопотання не заявляв.

Крім того позивач стверджує, що 3 січня 2023 року ним на адресу суду першої інстанції направлено скановане повідомлення-клопотання щодо застосування норм права в даній категорії справ, а саме постанови Верховного Суду від 8 квітня 2020 року у справі №761/41071/19, в якій зазначено, що встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Також позивач зазначав, що виконав незаконну вимогу суду про надання копії позовної заяви, направивши на адресу суду поштовим зв`язком 11 січня 2023 року позовну заяву з додатками для іншої сторони.

В апеляційній скарзі позивач заявив клопотання про проведення розгляду справи за його участі.

Колегія суддів не вбачає підстав для розгляду даної апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивач оскаржує ухвалу судді про повернення його позовної заяви у зв`язку із не усуненням її недоліків, а відтак колегія суддів не вбачає необхідності для розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без руху, суддя в ухвалі від 26 грудня 2022 року зазначив, що пред`являючи вимоги до Держави Україна, позивач не зазначив місцезнаходження, поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти відповідача.

Також суддя зазначив про необхідність надання копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб.

З наявної в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа вбачається, що копія ухвали судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 грудня 2022 року доставлена на електронну адресу позивача, а саме: « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 3 січня 2023 року (с.с. 94-А), яка є ідентичною тій, що зазначена в доданих до позовної заяви копіях листів Печерського районного суду міста Києва, адресованих позивачу (с.с. 10-13).

Доводи апеляційної скарги, що направивши копію ухвали на електронну адресу позивача, яку він не зазначав у позовній заяві, суд порушив його приватне право, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

З приєднаних до позовної заяви документів вбачається, що позивач має електронну адресу, якою користувався, направляючи заяву на адресу Шевченківського районного суду міста Києва 3 січня 2023 року.

Отже, судом були застосовані альтернативні способи комунікації, що не суперечить діючим процесуальним нормами, метою яких було направлення позивачу копії ухвали судді та повідомлення його про наявність процесуального рішення з приводу його позовної заяви, питання про прийняття якої вирішувалося тривалий час.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ст. 175, 177 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Отже, зазначення відповідача та місця його знаходження у позовній заяві є обов`язком позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно ч. 4 ст. 58 ЦПК України Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що і в судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган,

наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. пункт 35 постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18).

У постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.

Таким чином, саме позивач повинен зазначити орган, який на його думку є порушником його прав і який буде виступати від імені Держави у судовому процесі, та зазначити у позовній заяві місцезнаходження цього органу.

ОСОБА_1 , пред`явивши позов до держави Україна, не зазначив орган, діями якого, на його думку, завдано йому моральної шкоди, також не зазначив місцезнаходження відповідача.

Посилання позивача на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 8 квітня 2020 року у справі №761/41071/19 колегія суддів вважає необґрунтованими.

У зазначеній постанові Верховного Суду зазначено, що «згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачу.

З аналізу наведених норм процесуального права колегія суддів Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.»

Отже, позивач повинен визначити відповідачів, до яких ним пред`являються позовні вимоги, а суд під час розгляду справи зобов`язаний встановити чи є визначені позивачем відповідачі належними.

Зокрема, у зазначеній справі позивач визначив відповідачами Головне управління Національної поліції у м. Києві, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, тому обставини, з яких Верховний Суд робив свій висновок, не є аналогічними обставинам, наявними у даній справі.

Суд не вправі зі своєї ініціативи визначати відповідачів та залучати їх до участі у справі, не зобов`язаний суд з власної ініціативи з`ясовувати місцезнаходження відповідача, у даному випадку Держави України, або визначати орган, який буде представляти Державу

Україну у даному спорі.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив відповідачем Державу України без визначення органу, який на його думку повинен представляти Державу у даному спорі, що позбавляє можливості суд у подальшому зробити висновок чи до належного відповідача пред`явлений позов.

Також не зазначення у позовній заяву, органу, який на думку позивача повинен представляти Державу Україну у даному спорі, та місцезнаходження цього органу, позбавляє можливості суд повідомити Державу Україну в особі відповідного органу про наявність судового спору, що позбавить права Державу Україну захистити власні інтереси.

Згідно з вимогами ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху і надає позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним ухвали.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 грудня 2022 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк в десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, зокрема, зазначення місцезнаходження відповідача, який у даному спорі повинен представляти інтереси Держави України. Також суд зазначив про необхідність надання копії позовної заяви та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості відповідачів.

3 січня та 17 січня 2023 року ОСОБА_1 направив на електронну адресу Шевченківського районного суду міста Києва листи, в яких, зокрема, зазначав, що його позовна заява відповідає усім вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, так як не передбачено по даній категорії справ надання копії позовної заяви (с.с. 95-96, 98-99).

Відповідно до частин першої та другої статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Правила цієї статті щодо подання копій документів не поширюються на позови, що виникають з трудових правовідносин, а також про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок злочину чи каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що моральна шкода йому спричинена бездіяльністю суду, тому доводи позивача, що він не був зобов`язаний надавати копію позовної заяви ґрунтуються на нормах процесуального права.

Однак, вказана обставина не була підставою для повернення позовної заяви.

Разом з цим, з направлених до суду першої інстанції позивачем листів вбачається, що вони викладені в образливій формі, що є недопустимим.

При цьому, позивачем недоліки позовної заяви, а саме зазначення органу, який повинен на його думку представляти Державу Україну у даному спорі, а також місцезнаходження відповідача - Держави Україна не усунені, а його доводи, що це не є його обов`язком, не ґрунтуються на нормах процесуального права.

Положеннями ч. 3 ст. 185 ЦПК України визначено, що якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. 175-177 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявник не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

За таких обставин, суддя першої інстанції правомірно визнав позовну заяву неподаною та повернув її позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Також суддя правильно зазначив в ухвалі, що повернення судом позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду першої інстанції із позовом, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суддя першої інстанції при постановленні ухвали про повернення позовної заяви не порушив норми процесуального права, так як позивачем на виконання ухвали суду не був зазначений орган, який повинен у даному спорі представляти Державу Україну, та не зазначив місцезнаходження відповідача, тому підстав для скасування ухвали судді та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк