Справа № 946/677/21
Провадження № 2/946/14/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Тюміній О.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року комунальне підприємство «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (далі - КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго») звернулося до суду з позовом, яким (з урахуванням уточнення від 08.04.2021 та заяви про зменшення розміру позовних вимог від 27.01.2022) просить стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 7666,72 грн. та з обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в розмірі 278,21 грн., яка утворилася станом на 01.03.2020, а саме за період з 01.04.2019 по 01.03.2020, посилаючись на те, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.11.2019 по справі №500/1666/18 було стягнено заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 33522,20 грн. та з обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в розмірі 374,22 грн., яка утворилася станом на 01.04.2019 року, що підтверджено особовим рахунком на ім`я відповідача ОСОБА_3 за №9149. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.04.2017 року, видане приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І., відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_1 (кожному належить по 1/2 частині). Внаслідок купівлі-продажу (перехід права власності до нового власника) вищевказаної квартири було зроблено відповідно до договору від 20.02.2020 перерахунок за послуги з централізованого опалення в розмірі 514,19 грн. та з обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в розмірі 9,00 грн. Комунальне підприємство «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» здійснювало постачання тепла до квартири АДРЕСА_2 , проте відповідачі в порушення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІ від 09.11.17, «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 (далі - Правила) не оплачують надані послуги у повному обсязі. Нарахування плати за послуги з централізованого опалення проведені на підставі тарифів, затверджених рішеннями виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №49 від 19.01.2018р. №1285 від 26.11.2018р. Нарахування плати за обслуговування внутірішньобудинкових мереж опалення проведено на підставі тарифів, затверджених рішеннями виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №461 від 07.06.2013р., №1106 від 08.10.2018р.

Згідно відзиву на позов від 30.03.2021 року, відповідач ОСОБА_2 вважає позовні вимоги КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» необґрунтованими та не доведеними належним чином, просить у задоволенні позову відмовити повністю. Зазначив, що позивач не надав суду належного розрахунку та обґрунтування ціни позову, не надав доводів щодо підстав нарахування (закон, договір або інше), не надав доводів та не навів підстав щодо зазначення абонентом ОСОБА_4 , не надав доводів щодо підстав притягнення у якості відповідача ОСОБА_2 , не надав доказів щодо направлення та отримання відповідачами будь-якої інформації щодо надання їм та отримання ними послуг централізованого постачання (квитанції, вимоги тощо). Підставами виникнення прав та обов`язків є норми права та укладений сторонами договір. Відповідно до договорів про надання споживчих послуг одна сторона замовляє послугу, а інша її надає у замовлених іншою стороною обсягах та за погодженою сторонами ціною. Обсяги фактично наданих послуг мають бути підтверджені належними доказами стороною, яка їх надала та стороною, яка їх отримала. Надання послуг без укладання договору не допускається, В даному випадку договір теплопостачання не укладався, послуга не замовлялася. Нав`язування непогрібної послуги с протиправним. Обсяги послуги теплопостачання не доведені та не обґрунтовані належним чином та належними доказами. Обсяги послуги теплопостачання визначені одноособово однією стороною та не прийняті і не підтверджені іншою стороною, тому, відповідно до висновків Верховного Суду, є неналежними доказами. Вартість послуги є безпідставною, несправедливою та не обґрунтованою. Розрахунки щодо вартості та об`єму послуги є хибними та не враховують фактичні обставини і норми права. Зокрема, не враховані витрати на утримання та опалення місць загального користування, які є спільною власністю. Не враховано той факт, що послугами, теплопостачання із 20 квартир, які є в житловому будинку користуються лише 7. Не наведено та не доведено документами первинного обліку витрати на опалення, вжиття заходів енергозбереження, визначення класу енергозбереження житлового будинку, а отже не визначено витрати, які виникли внаслідок невжиття заходів енергозбереження обслуговуючими організаціями. Позовні вимоги за розрахунки позивача суперечать приписам Закону України «Про енергетичну ефективність будівель» (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 33, ст. 359) та Закону України «Про енергозбереження» ( Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1994, №30, ст.283 ). Споживач за виконання вимог наведених законів відповідальності не несе та не має нести. Держава та місцеві органи власті (самоврядування) мають захищати інтереси та права споживачів у визначені законом спосіб та порядок. В даному випадку таких фактів та обставин не наведено та не доведено. Вартість послуги теплопостачання не враховує, а тому суперечить набувшому чинності рішенню суду щодо вартості газу, яка є значною складовою витрат на теплопостачання, а отже є недоведеною. Позовна заява не відповідає приписам процесуального закону, вимогам щодо її оформлення та змісту. Вважає доводи позивача безпідставними та такими, що суперечать фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню. Так, у наведеному житловому будинку проживала мати відповідачів по справі, - ОСОБА_5 , яка була власником квартири АДРЕСА_1 та, відповідно, споживачем послуг централізованого опалення на підставі укладеного договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати відповідачів померла, а тому відповідний договір надання послуг централізованого опалення був припинений, - у зв`язку із смертю сторони за договором. Позивач про наведені обставини був своєчасно сповіщений та на його адресу було направлено листа та копію свідоцтва про смерть сторони договору. На підставі ст. 20 ч.1 п. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги, споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача і/або членів його родини. В квартирі АДРЕСА_2 ані відповідачі, ані члені їх родини, ані будь-які інші особи не проживають. Таким чином, вважає, що у позивача відсутні законні підстави для нарахування вартості послуг щодо опалення цієї квартири. На адресу позивача було направлено відповідну заяву із проханням не нараховувати вартість послуг. Позивач, також, був повідомлений щодо процедури набуття спадщини та необхідності дотримання відповідних правил та строків. Всупереч наведеним обставинам та без укладання відповідного договору, позивач продовжував, нібито, надавати непотрібні послуги, вартість та об`єм яких сторонами не погоджено, не приймалися та не перевірялися. Враховуючи надані позивачем розрахунки та квитанції, він до теперішнього часу вважає стороною договору померлу людину (спадкодавця відповідачів), нараховує та виписує на її ім`я квитанції щодо вартості послуг. Тобто, позивач протягом 2016-2020р.р. надавав послуги померлій людині та вважав саме її боржником, але із позовом про стягнення заборгованості звернувся до інших осіб, спадкоємців, які мали успадкувати лише ті борги, які були на час відкриття спадщини. Між сторонами по справі відсутній будь-який договір, яким визначено перелік, вартість, об`єм та якість послуг. Чинним законодавством надання послуг без укладення договору заборонено. Із вимогами про укладення договору теплопостачання до відповідачів позивач не звертався. Постачальник, всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», «Про житлово- комунальні послуги» у незрозумілий спосіб робить розрахунки щодо кількості та вартості послуг, які належним чином не підтверджені та не прийняті, в його розрахунках наводяться завищені вартість та кількість наданих без договору послуг, які взагалі споживачами не приймалися, таки послуги не замовлені, що свідчить про порушення прав споживачів та про недобросовісну підприємницьку діяльність. Право на відмову від послуги встановлено Законом України «Про захист прав споживачів». Відмова від договору та послуг централізованого опалення з боку відповідачів також обґрунтована фактичними обставинами надання послуг іншим співвласникам житлового будинку АДРЕСА_3 . Зокрема, більш як 50% співвласників тривалий час вже не є споживачами послуг централізованого опалення, які надає позивач. Наведена обставина свідчить про технічну можливість відключення від системи, проектом житлового будинку передбачена власна котельня та не передбачено централізоване опалення.

У відповіді на відзив від 08.04.2021 року, вказано, що представник відповідача зазначає, що житловому будинку АДРЕСА_3 в місцях загального користування відсутні опалювальні прилади, тому площа приміщень місць загального користування не включена до опалювальної площі будинку. Виключена з опалювальної площі будинку площа квартир, що відключились від системи теплопостачання. Облік спожитої цим будинком теплової енергії ведеться на підставі показів загально будинкового комерційного приладу обліку теплової енергії. Акти, якими зафіксовані фактичні витрати на опалення житлового будинку по АДРЕСА_3 , підписані посадовою особою КП «Житсервіс» майстром ОСОБА_6 , представником КП «ТМ ІТКЕ» Кравчина Р.В. Будь-які заперечення з приводу недоведеності розрахунку суми боргу, доданого до позову, відповідачами не наводилися, будь-які докази на спростування зазначеного розрахунку не надавалися. Невідповідність наданого розрахунку встановленим тарифам не доводилася. Не надавалися і докази, які б підтверджували надання послуг неналежної якості та кількості. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.11.2017 власниками зазначеної вище квартири є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а тому, беручи до уваги ст. 322 ЦК України, відповідно до якої, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є споживачами комунальних послуг, які надають КП «ТМ ІТКЕ», а тому в них є обов`язок по оплаті наданих послуг. Між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV (ч. 1 ст. 9), Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 року № 2633 (ч. 6 ст., 19), Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VII від 09.11.2017; Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (п. 18). Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951 цс 15, постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VII від 09.11.2017). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.11.2019 року справі №500/1666/18 було частково задоволено позовну заяву КП «ТМ ІЗМАЇЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО», а саме стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 16761,10 грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення у розмірі 187,11 грн. та судовий збір у розмірі 873,38 грн.; з ОСОБА_2 - заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 16761,10 грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення у розмірі 187,11 грн. та судовий збір у розмірі 873,38 грн. Заборгованість вищевказаним рішенням була стягнута станом на 31.03.2019 року, а дана позовна заява включає стягнення заборгованості за період з 01.04.2019 по 19.02.2020 року (включно). Отже, дана позовна заява не є похідною від іншої справи №500/1666/18, оскільки заборгованість стягується за різні періоди надання послуг із централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж опалення. Відповідач наголошує, що право на відмову від отримання послуги з централізованого опалення йому надано п. 24 Правил надання послуг з централізованого опалення..., затверджених постановою КМ України від 21.07.05 №630 (далі - Правила №630), та п. 7 Перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189 від 09.11.2017 (далі - Закон № 2189 від 09.11.2017), який набрав чинності з 01.05.2019, де передбачено, що у багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності цим Законом не менш як половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від мереж централізованого опалення...., власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право виключно за власним рішенням у встановленому порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні. КП «ТМ ІТКЕ» не погоджується з твердженнями відповідача через їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки відповідачі не звертались на адресу КП «ТМ ІТКЕ» для вирішення питань, які б стосувались надання послуги з централізованого опалення. КП «ТМ ІТКЕ», як теплопостачальне підприємство, що діє виключно в межах Статутної діяльності та компетенції, наданої останньому законодавством не уповноважене вирішувати питання відмови споживачів від отримання послуги з централізованого опалення, вирішення даного питання відноситься до компетенції постійно діючої міжвідомчої комісії з розгляду питань про відключення від системи централізованого, яка створена в м. Ізмаїлі, для реалізації права відповідачів на відмову від послуги. Пунктом 25 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Як вбачається зі змісту позовної заяви, заборгованість відповідачів виникла у період з квітня 2019 року по лютий 2020 року, питання відмови від послуг з централізованого опалення у той час, а саме процедура відключення визначалась як Порядком відключення житлових будинків від мереж централізованого опалення при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 №4 (далі Порядок №4), так і Наказом мінрегіону 26.07.2019р. №169 «Про затвердження Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води», який набрав чинність 17.09.2019р. З урахуванням вимог Порядку № 4 та Порядку №169, відповідачами не надано жодного належного та достатнього доказу виконання ними зазначеної процедури відмови від послуги з централізованого опалення.

Згідно відзиву (заперечення) на позов від 17.05.2021 року, відповідачка ОСОБА_3 вважає позовні вимоги КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» необґрунтованими та не доведеними належним чином, просить у задоволенні позову відмовити повністю. Зазначає, що позивач не надав суду належного розрахунку та обґрунтування ціни позову, не надав доводів щодо підстав нарахування (закон, договір або інше), не надав доводів та не навів підстав щодо зазначення абонентом ОСОБА_4 , не надав доводів щодо підстав притягнення у якості відповідача ОСОБА_2 , не надав доказів щодо направлення та отримання відповідачами будь-якої інформації щодо надання їм та отримання ними послуг централізованого постачання (квитанції, вимоги тощо). Підставами виникнення прав та обов`язків є норми права та укладений сторонами договір. Відповідно до договорів про надання споживчих послуг одна сторона замовляє послугу, а інша її надає у замовлених іншою стороною обсягах та за погодженою сторонами ціною. Обсяги фактично наданих послуг мають бути підтверджені належними доказами стороною, яка їх надала та стороною, яка їх отримала. Надання послуг без укладання договору не допускається. В даному випадку договір теплопостачання не укладався, послуга не замовлялася. Нав`язування непогрібної послуги с протиправним. Обсяги послуги теплопостачання не доведені та не обґрунтовані належним чином та належними доказами. Обсяги послуги теплопостачання визначені одноособово однією стороною та не прийняті і не підтверджені іншою стороною, тому, відповідно до висновків Верховного Суду, є неналежними доказами. Вартість послуги є безпідставною, несправедливою та не обґрунтованою. Розрахунки щодо вартості та об`єму послуги є хибними та не враховують фактичні обставини і норми права. Зокрема, не враховані витрати на утримання та опалення місць загального користування, які є спільною власністю. Не враховано той факт, що послугами, теплопостачання користуються усі 20 квартир, які є в житловому будинку, не наведено та не доведено документами первинного обліку витрати на опалення, вжиття заходів енергозбереження, визначення класу енергозбереження житлового будинку, а отже не визначено витрати, які виникли внаслідок невжиття заходів енергозбереження обслуговуючими організаціями. Позовні вимоги за розрахунки позивача суперечать приписам Закону України «Про енергетичну ефективність будівель» (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 33, ст. 359) та Закону України «Про енергозбереження» (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1994, №30, ст.283). Споживач за виконання вимог наведених законів відповідальності не несе та не має нести. Держава та місцеві органи власті (самоврядування) мають захищати інтереси та права споживачів у визначені законом спосіб та порядок. В даному випадку таких фактів та обставин не наведено та не доведено. Вартість послуги теплопостачання не враховує, а тому суперечить набувшому чинності рішенню суду щодо вартості газу, яка є значною складовою витрат на теплопостачання, а отже є недоведеною. Рішенням від 04 березня 2019 року Окружний адміністративний суд міста Києва, справа № 826/9665/16, визнав протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України» від 1 жовтня 2015 року № 758 з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016. (http://reyestr.court,gov.ua/Review/80535566). Наведене рішення на цей час скасоване та знаходиться на повторному розгляді Окружного адміністративного суду міста Києва. Проте, на час виникнення спірних відносин та розрахунків позивача це рішення було чинним та підлягало застосуванню і виконанню. На час обставин, якими обґрунтовано позов по цій справі, граничні роздрібні ціни на природний газ для споживачів на єдиному рівні у розмірі 6879 гривні за 1000 куб. метрів, визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2016р. № 315 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758» були недійсними. Отже розрахунки ціни послуги, які в односторонньому порядку визначалися позивачем в цей період, є безпідставними і протиправними також і за наведених підстав. Всі похідні від цієї постанови розрахунки, тарифи, рішення та інше також є необґрунтованими та протиправними. Враховуючі наведене саме з цього часу вартість послуг теплопостачання також є безпідставною і протиправною. У наведеному житловому будинку проживала мати відповідачів по справі, - ОСОБА_5 , яка була власником квартири АДРЕСА_1 та, відповідно, споживачем послуг централізованого опалення на підставі укладеного договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати відповідачів померла, а тому відповідний договір надання послуг централізованого опалення був припинений, - у зв`язку із смертю сторони за договором. На адресу позивача було направлено відповідну заяву із проханням не нараховувати вартість послуг. Окрім того, позивач був повідомлений щодо процедури набуття спадщини та необхідність дотримання відповідних правил та строків. Всупереч наведеним обставинам та без укладання відповідного договору позивач продовжував, ніби-то, надавати непотрібні послуги, вартість та об`єм яких сторонами не погоджено, не приймалися та не перевірялися. Враховуючи надані позивачем розрахунки та квитанції, він до теперішнього часу вважає стороною договору померлу людину (спадкодавця відповідачів), нараховує та виписує на її ім`я квитанції щодо вартості послуг. На підставі ст. 20 ч.1 п. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги, споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача і/або членів його родини. В квартирі АДРЕСА_2 ані відповідачі, ані члені їх родини, ані будь-які інші особи не проживають. Таким чином, вважає, що у позивача відсутні законні підстави для нарахування вартості послуг щодо опалення цієї квартири. На адресу позивача було направлено відповідну заяву із проханням не нараховувати вартість послуг. Позивач, також, був повідомлений щодо процедури набуття спадщини та необхідності дотримання відповідних правил та строків. Всупереч наведеним обставинам та без укладання відповідного договору, позивач продовжував, нібито, надавати непотрібні послуги, вартість та об`єм яких сторонами не погоджено, не приймалися та не перевірялися. Враховуючи надані позивачем розрахунки та квитанції, він до теперішнього часу вважає стороною договору померлу людину (спадкодавця відповідачів), нараховує та виписує на її ім`я квитанції щодо вартості послуг. Тобто, позивач протягом 2016-2020р.р. надавав послуги померлій людині та вважав саме її боржником, але із позовом про стягнення заборгованості звернувся до інших осіб, спадкоємців, які мали успадкувати лише ті борги, які були на час відкриття спадщини. Між сторонами по справі відсутній будь-який договір, яким визначено перелік, вартість, об`єм та якість послуг. Чинним законодавством надання послуг без укладення договору заборонено. Із вимогами про укладення договору теплопостачання до відповідачів позивач не звертався. Постачальник, всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», «Про житлово- комунальні послуги» у незрозумілий спосіб робить розрахунки щодо кількості та вартості послуг, які належним чином не підтверджені та не прийняті, в його розрахунках наводяться завищені вартість та кількість наданих без договору послуг, які взагалі споживачами не приймалися, таки послуги не замовлені, що свідчить про порушення прав споживачів та про недобросовісну підприємницьку діяльність. Із вимогами про укладення договору теплопостачання до відповідачів позивач не звертався. Постачальник, всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та «Про житлово- комунальні послуги» у незрозумілий спосіб робить розрахунки щодо кількості та вартості послуг, які належним чином не підтверджені та не прийняті. Внаслідок протиправних дій позивача в його розрахунках наводяться завищені вартість та кількість наданих без договору послуг, які взагалі споживачами не приймалися. Більш того, такі послуги не замовлені, що свідчить про порушення прав споживачів та про недобросовісну підприємницьку діяльність. Право на відмову від послуги встановлено ЗУ «Про захист прав споживачів». Будь-які роботи (послуги), надані без згоди споживача, не породжують для споживача будь-яких зобов`язань щодо їх оплати. Споживач має право на вибір постачальника послуг та використання свого майна на свій розсуд. Примушення до отримання послуг є зловживанням права та порушує право споживача на використання свого майна у визначений ним спосіб і на свій розсуд. Права споживача послуг вважаються в будь-якому випадку порушеними, якщо при реалізації продукції (послуги) будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору та або волевиявлення. У випадку надання послуги, від якої споживач не може відмовитись, а може полупити тільки від одного виконавця, права споживача визнаються порушеними у випадку, якщо виконавець нав`язує такі умови отримання послуги, які ставлять споживача в нерівне становище відносно із іншими споживачами.

В судовому засіданні від 23.03.2023 року відповідач ОСОБА_2 зазначив, що договір про надання послуг з позивачем не укладався, отже нарахування безпідставне та не виникають обов`язки з оплати. Також, подавалися заяви про відмову від отримання послуг та припинення договору. Вони не вступали у спадщину. Позивач з вимогами до відповідачів про оплату заборгованості за послуги не звертався. Договір між сторонами по цій справі про надання послуг не укладався. У них, відповідачів, на цей час строк оплати не настав, тому у позивача відсутнє право, яке підлягає захисту та підстав для звернення із позовом до суду щодо стягнення заборгованості (навіть за її наявності) у позивача по справі на цей час не виникло. Правовідносини сторін по регулюються також нормами, які визначені ст. 20 ч. 1 п. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у відповідності до яких споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача і/або членів його родини. В квартирі АДРЕСА_2 ані відповідачі, ані члені їх родин, ані будь-які інші особи не проживають. Цей факт визнається та не оскаржується учасниками справи. Таким чином, у позивача, внаслідок наявності прямої вказівки закону, відсутні законні підстави для нарахування відповідачам вартості послуг опалення цієї квартири. За період тимчасової відсутності у квартирі ніхто не проживав. Вважає, що протиправним є те, що всі загальні витрати розподілені лише на тих власників, хто не відключений від теплопостачання. Багато квартир у будинку відключені. Позивачем не надано належних доказів надання послуг. Не враховані витрати теплопостачання у об`єктах загального користування. Саме тарифи він не оспорює. Просто усі затрати возлагаються на 7 квартир із всього будинку, не враховуються витрати на інші приміщення. Існує багато втрат через кришу, на загальні приміщення. Незрозуміло з а.с. 53, де вказано, що проживаючих у квартирі АДРЕСА_4 особа, хто є абонентом теж не зрозуміло. Так, позивачем вказано 1 поверх, 1парадна 1, проте ця інформація невірна. Методика до цієї послуги не застосовується, є роз`яснення. Загальна площа взагалі не враховується при врахуванні витрат на опалення квартири. Позивач просив звернути суд на лист КП «ТМ ІТКЕ» (а.с. 97), а саме на пункти 4 та 6 в яких вказано, що «показники здійснюються шляхом виводу поточних та підсумкових накопичуючих значень на дисплей обчислювача. У приміщеннях підвалу, горища та під`їзду прибори опалення відсутні, ці приміщення не включені в опалену площу. Підстав для проведення перерахунку немає.». Відсутні докази того, що в будинку АДРЕСА_3 послуга з централізованого опалення надається до семи квартир та одного нежитлового приміщення (а.с. 98). Відсутні докази того, що нічого не робилося та загальна площа не враховувалася. Так, на а.с. 132 вказано, що нарахування плати за послугу з управління будинком до 01.04.2020 здійснюється відповідно до площі кожної квартири, яка відображається у технічному паспорті. Надати оцінку тому, що на а.с. 117 позивачем зазначено, що в листі №754 від 17.04.2019 КП «ТМ ІТКЕ» повідомлено, що в житловому будинку АДРЕСА_1 в місцях загального користування відсутні опалювальні прилади, тому площа приміщень місць загального користування не включена до опалювальної площі будинку. Виключна з опалювальної площі будинку площа квартир, що відключались від системи теплопостачання. Облік спожитої цим будинком теплової енергії ведеться на підставі показів загально будинкового комерційного приладу обліку теплової енергії, в підтвердження чого додані документи, якими зафіксовані фактичні витрати на опалення житлового будинку по АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні від 23.03.2023 року представник позивача зазначив, що усі вказані аргументи відповідача ОСОБА_2 були письмово вже зазначені. Відповідач не надав доказів того, на що він посилається. Акту відключення від послуг квартири немає. Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення №630 п. 18 встановлені строки оплати послуг. Ведеться облік лише опалювальної площі та саме за них здійснено розрахунок. Загального приміщення та відключення квартири не включаються у ту площу, що опалюється та на яку нараховуються витрати та заборгованість квартиру відповідачів. Доказів, що нараховані суми та тарифи є невірними не надано. Тарифи затверджуються не КП «ТМ ІТКЕ». Для відключення є певна процедура, яка відповідачами не дотримана. Законом не передбачено необхідності врахувати витрати енергозбереження, тощо. Усі витрати, розходи ураховуються під час формування тарифів.

Згідно письмових пояснень по справі відповідача ОСОБА_2 від 05.04.2023, останній вважає позовні вимоги не доведеними та безпідставними, а тому, просить суд у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за оплату комунальних послуг відмовити повністю. Зазначив, що позивач обґрунтував свої позовні вимоги посиланням на ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та наявність на час звернення до суду заборгованості за надані ним послуги теплопостачання, які підтверджені відповідною інформацією з особливого рахунку відповідача (не зазначено якого саме) за період з 01.04.2019р. по 01.01.2021р. (а. с. 1-2), в якому зазначено одного із відповідачів - ОСОБА_4 , загальну площу - 0 кв.м., кількість проживаючих - 1, тимчасово відсутніх - 0, приватизовано - Ні, парадні -1, поверх -1. Угода на надання послуг 22.06.05, 11.06.09. Наведена інформація спростовується іншим додатком до позову - Витяг з Реєстру речових прав та інформацією про характеристику квартири АДРЕСА_2 , інформацією про місце проживання відповідачів та відсутності будь-яких укладених з відповідачами договорів щодо надання послуг централізованого опалення. Тому, такий «документ» не може бути належним доказом виникнення боргу, його підстав та розміру. Будь-якого розрахунку ціни позову, у сенсі визначеному процесуальним законом, до суду не надано, що унеможливлює надання зустрічного розрахунку та визначення судом ціни позову та її обґрунтованості. Договір між сторонами по цій справі про надання послуг не укладався, тобто позивач, як організація що надає послуги централізованого опалення свої послуги нав`язувала, що заборонено законом. За відсутності договірних відносин між сторонами відсутні погоджені сторонами порядок, строки, обсяги та вартість послуги, порядок визначення та фіксування обсягів наданих послуг, порядок та строки сплати послуг тощо. Права та обов`язки сторін по справі щодо надання та сплати послуг централізованого опалення не врегульовані договором та не виникають безпосередньо з актів цивільного законодавства. Будь-які роботи (послуги), надані без згоди споживача, не породжують для споживача будь-яких зобов`язань щодо їх оплати. Зобов`язання сторін щодо строків виконання зобов`язань, в тому числі строки оплати наданих послуг, визначаються договором, а у випадку його відсутності, - нормами ст. 530 ЦК України. Враховуючі відсутність договору надання послуг між позивачем та відповідачами, правовідносини сторін мають регулюватися нормами ч. 2 ст. 530 ЦК України згідно до яких, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Позивач з вимогами щодо оплати наданих ним без договору послуг до відповідачів не звертався. Отже, у відповідачів на цей час строк оплати не настав, а тому у позивача відсутнє право, яке підлягає захисту та підстав для звернення із позовом до суду щодо стягнення заборгованості (навіть за її наявності) у позивача по справі на цей час не виникло. Правовідносини сторін по цій справі регулюються також нормами, які визначені ст. 20 ч. 1 п. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у відповідності до яких споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача і/або членів його родини. Аналогічна норма закріплена Правилами надання послуг (п.32) постанова КМУ №1497. 7. В квартирі АДРЕСА_2 ані відповідачі, ані члені їх родин, ані будь-які інші особи не проживають. Цей факт визнається та не оскаржується учасниками справи. Таким чином, у позивача, внаслідок наявності прямої вказівки закону, відсутні законні підстави для нарахування відповідачам вартості послуг опалення цієї квартири. Позивач мав довести факт надання послуг централізованого опалення, їх об`єм та вартість, а також підстави нарахування їх вартості відповідачам по справі та підстави розподілення всіх затрат позивача щодо надання послуг централізованого опалення житлового будинку АДРЕСА_3 не на всіх співвласників, а тільки на тих, які не відключені від системи централізованого опалення. Наявність боргу позивач підтвердив лише наданням «Дані по абоненту ОР № 9149» (а. с. 5). За відсутності договору, вартість послуги між сторонами не визначена. Посилання на тарифи, встановлені органом місцевого самоврядування, яким є виконком місцевої ради безпідставні, так як такі рішення не є законом. Окрім того, вартість послуги має бути підтверджена належним н визначенням та відповідними розрахунками. Зокрема, мають бути визначені об`єктивні та підтверджені витрати та втрати. В даному випадку такі розрахунки відсутні та/або недоведені належним чином. Розрахунок вартості послуги визначено позивачем одноособово в односторонньому порядку. Обсяги наданої послуги мають бути визначені та погоджені обома сторонами (виконавцем та отримувачем послуги). В даному випадку позивач визначав обсяг наданої послуги одноособово без участі споживачів (отримувачів), без погодження із співвласниками (а.с.97. 99). Посилання на відмову споживачів або уповноваженої особи від визначення та фіксування обсягів послуги безпідставні та не доведені належним чином. Надання актів фіксування показників лічильника теплової енергії підписані невідомими особами, повноваження яких не визначені та не встановлені належним чином (а.с. 69-73). Журнал обліку щодо фіксування показників лічильника теплової енергії не ведуться. Доказів до суду не надано. Позивач обмежив свої докази лише частковим посиланням (не за весь спірний період щомісячно) на загальну кількість теплової енергії, яка не підтверджена експлуатуючою організацією або власниками житла) надану ним до загальнобудинкового лічильника встановленого на вході теплотраси у будинок. Витрати на опалення всього житлового будинку всупереч вимогам чинного законодавства розподілялися лише на сім квартир, які не були відкочені від централізованого опалення. Ця фактична обставина визнана сторонами у цій справі. Послугами централізованого опалення в житловому будинку із 20 квартир користуються лише 7. Більш як половина (фактично 2/3,) співвласників житлового будинку АДРЕСА_3 відключена від мережі централізованого опалення, але є співвласниками допоміжних приміщень будинку, належний температурний режим яких забезпечується також і за рахунок централізованого опалення інших частин будинку. Позивач надав пояснення що вартість послуг не розподіляється між всіма співвласниками, а розподіляється тільки між абонентами позивача. Наведена обставина визнана позивачем ( а.с. 54 (зворотна сторона) Проте, такі дії позивача суперечать висновкам Верховного Суду, які наведені в постанові від 22.12.2020р. по справі № 311/3489/18, відключення споживача від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від сплати централізованого опалення місць загального користування (а.с.104). Посилання позивача на відсутність в цих місцях приборів опалення є безпідставним, адже розподіл теплової енергії відбувається не тільки через прибори опалення, але й через повітря та обігрів суміжних стін та перекрить. Позивачем при визначенні загальних витрат на опалення взагалі не враховано та визначено власні витрати та природні втрати за рахунок природньої вентиляції. Зокрема, відповідно до Державних Будівельних норм витрати системи опалення за рахунок природньої вентиляції складають: за рахунок даху 25-30%, за рахунок стін 10-15%, за рахунок вікон 10- 15%, за рахунок примикання 10-15%, за рахунок підвалу 10-15%. Позивач не врахував при визначенні вартості послуги коригуючі коефіцієнти, визначені постановою КМУ від 6 серпня 2014 РОКУ для будинків 1-4 поверхів. Позивач не усунув розбіжності у визначеності вартості теплової енергії, яку зазначено у рішеннях виконкому та розрахунках вартості теплопостачання до належної відповідачам квартири (на час спірного періоду) (а.с. 10,11,12 та 59-60). Позивач в обґрунтування вартості послуг централізованого опалення послався на рішення виконкому Ізмаїльської міськради. Згідно до рішень виконкому вартість 1 гекакалорії тепла визначена у розмірі 1105 грн/Гкал та 1341,02 грн/Гкал, тоді як, відповідно до постанови НКРЕКП від 31.03.2015р. за № 1171 встановлена вартість у розмірі 750,62 грн/Гкал. В той же час, повідомлення - довідки про надані послуги містять зовсім інші показники тарифів. У розрахунках відсутня інформація щодо підстав переведення вартості Гкал в квадратні метри та фактичних даних щодо загальної вартості опалюваної площі житлового будинку та наданих послуг. Розрахунки не посвідчені та не зареєстровані належним чином, а тому не є належним доказом по справі. Отже, нарахування вартості послуг теплопостачання не відповідають приписам законодавства та є безпідставними і з цих підстав. Згідно наданої до суду інформації клас енергозберігання житловому будинку по АДРЕСА_3 не встановлено, а загальна площа будинку ніким не визначена. Всупереч вимогам, не надано жодного доказу готовності житлового будинку до опалювального сезону та виконання обслуговуючими організаціями підготовчих робіт, які передбачають перевірку ізоляції системи опалення, ізоляції вікон дверей, даху та робочого стану запарної апаратури, наявності та належного технічного стану опалювальних приборів, тощо. Отже, фактично до складу витрат на опалення житлового будинку. безпідставно включено недоліки роботи обслуговуючої організації та постачальника теплової енергії та безпідставне збільшення вартості послуги централізованого опалення, яке покладено на 30% власників житла. Вказані позивачем нібито послуги централізованого опалення, у дійсності в більшій частині є втратами теплової енергії у мережах позивача через відсутність належної теплоізоляцію та недоліки в обслуговуванні та підготовці до опалювального сезону, ухилення від належного розрахунку втрат теплової енергії та її розподілу між всіма співвласниками житлового будинку. Позивач не подав суду ані розрахунків, ані висновків енергетичного аудиту, ані документів обстеження інженерних систем житлового будинку, які б підтверджували тепловіддачу та втрати опалю- вальних мереж, у межах, що необхідні для забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення. Наданий позивачем розрахунок вартості спожитих комунальних послуг (послуг з централізованого опалення) є неправомірним, оскільки при розрахунку кількості теплової енергії, вартість якої заявлена до стягнення з відповідачів, позивач не застосовував вищевказану Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Заперечення позивача проти доводів відповідачів в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону, яким визначено у якості звільнення від оплати саме відмову споживача від послуги, але не відключення споживача від послуги. В даному випадку факт відмови відповідачів від послуги не оспорюється сторонами у справі. Вважає позовні вимоги про стягнення боргу безпідставними та недоведеними належними та допустимими доказами. Позивач не довів підстави надання послуги, підстави примушення споживача на отримання послуги, об`єм та вартість послуги. Позивач не спростував доводи відповідачів про необхідність застосування до правовідносин сторін вимог законодавства щодо наявності права споживача не сплачувати вартість послуг за період тимчасової відсутності споживача, яке встановлено ст. 20 ч. 1 п. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п. п. 28, 38 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, згідно до яких споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб: ст. 1 Закону Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку: ст. 382 ч. 2 Цивільного кодексу щодо прав спільної власності у багатоквартирному будинку; Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг була затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315; Закону Про енергетичну ефективність будівель; Правил підготовки теплових господарств до опалювального сезону від 10.12.2008р. № 620/378; правових висновків постанови Верховного Суду від 22.12.2020р. щодо розподілу витрат на опалення всіх приміщень будинку між всіма співвласниками; постанови КМ України від 06.08.2014р. № 409 щодо застосування коригуючих коефіцієнтів для розрахунку розміру витрат теплової енергії та інше. Позивач не довів факт надання послуги у визначеному ним розмірі та вартості саме до квартири, що належала відповідачам, та не врахував відсутність приборів опалювання у частині приміщень такої квартири. Позивач не довів належними доказами обсяги та вартість послуги та визначив їх одноособово. Позивач не довів факт виконання вимог ст. 530 ЦК України щодо порядку та строків оплати послуги за відсутності договору. Надана до суду «Предупреждение-претензия» (а.с.6) не направлявся на адресу відповідачів та не свідчить про надіслання на адресу відповідачів щомісячно належним чином оформлених квитанцій з вимогами про оплату.

Згідно письмових пояснень по справі представника позивача від 05.04.2023, останній вважає позовні вимоги доведеними та обґрунтованими. Просить задовольнити позовні вимоги КП «ТМ ІТКЕ» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в повному обсязі. Зазначив, що предметом спору є борг за надану послугу з централізованого опалення в сумі 7666,72 грн., та за послугу з обслуговування внутрішньобудинкової системи опалення в розмірі 278,21 грн., яка виникла за період з 01.04.2019 по 19.02.2020 (включно). Будинок АДРЕСА_3 під`єднано до системи централізованого опалення, що не оспорюється відповідачами, а навпаки стверджується у відзиві на позов, наданому ОСОБА_2 від 17.05.21. Даний юридичний факт відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України є підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків Відповідача та Позивача, а саме: Позивача надавати послуги належної якості, а Відповідача здійснювати оплату наданих послуг. До квартири АДРЕСА_2 , опалення постачається від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку. Дана обставина свідчить про те, що відповідачі отримують теплову енергію. Враховуючи той факт, що всі стояки внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного житлового будинку взаємопов`язані, що забезпечує, як можливість циркуляції теплоносія по системі, так і необхідність дотримання теплового балансу такого будинку, а також відсутність документів, що підтверджують обставину відключення будинку від системи централізованого опалення в порядку, встановленому діючим законодавством, свідчать про неможливість (технічну та юридичну) не проводити нарахування за послугу, яка надається незалежно від наявності споживача в квартирі. Розрахунки за надану послугу проведені з урахуванням вимог ст. 32 Закону України «Про житлово комунальні послуги», відповідно до якої розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників, пропорційно опалювальній площі приміщення (пункт 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630). В житловому будинку АДРЕСА_3 в місцях загального користування відсутні опалювальні прилади, тому площа приміщень місць загального користування не включена до опалювальної площі будинку. Виключена з опалювальної площі будинку площа квартир, що відключились від системи теплопостачання. Облік спожитої цим будинком теплової енергії ведеться на підставі показів загально будинкового комерційного приладу обліку теплової енергії, в підтвердження чого додані документи, якими зафіксовані фактичні витрати на опалення житлового будинку по АДРЕСА_3 . Зазначена інформація доводилася Відповідачу в листі від 17.04.2019 за № 754 (міститься в матеріалах справи, як додаток до додаткових пояснень від 15.11.21 № 2656). Акти, якими зафіксовані фактичні витрати на опалення житлового будинку по АДРЕСА_3 , підписані посадовою особою КП «Житсервіс» майстром ОСОБА_6 та представником КП «ТМ ІТКЕ» Кравчина Р.В. Положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Будь які заперечення з приводу недоведеності розрахунку суми богу, доданого до позову, відповідачами не наводилися, будь-які докази на спростування зазначеного розрахунку не надавалися. Невідповідність наданого розрахунку встановленим тарифам не доводилася. Не надавалися і докази, які б підтверджували надання послуг неналежної якості та кількості. До позову надано детальний розрахунок суми заборгованості за період 01.04.2019 по 19.02.2020 року (включно) квартири АДРЕСА_2 . Строки оплати, встановлені Правила № 630 Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (п. 18), а саме: «Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.». Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.11.2017 власниками зазначеної вище квартири є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а тому, беручи до уваги ст. 322 ЦК України, відповідно до якої, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є споживачами комунальних послуг, які надають КП «ТМ ІТКЕ», а тому в них є обов`язок по оплаті наданих послуг. Між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року № 1875-IV (ч. 1 ст. 9), Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 року № 2633 (ч. 6 ст. 19), Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VII від 09.11.2017; Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (п. 18). Таким чином, згідно із зазначеними нормами законодавства споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №750/12850/16-ц, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VII від 09.11.2017). Відповідач наголошує, що право на відмову від отримання послуги з централізованого опалення йому надано п. 24 Правил надання послуг з централізованого опалення…, затверджених постановою КМ України від 21.07.05 № 630 (далі Правила № 630), та п. 7 Перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189 від 09.11.2017 (далі Закон № 2189 від 09.11.2017), який набрав чинності з 01.05.19, де передбачено, що у багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності цим Законом не менш як половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від мереж централізованого опалення…., власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право виключно за власним рішенням у встановленому порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні. КП «ТМ ІТКЕ» не погоджується з твердженнями Відповідача через їх безпідставність та необґрунтованість, враховуючи наступне. Відповідачі не звертались на адресу КП «ТМ ІТКЕ» для вирішення питань, які б стосувались надання послуги з централізованого опалення. КП «ТМ ІТКЕ», як теплопостачальне підприємство, що діє виключно в межах Статутної діяльності та компетенції, наданої останньому законодавством не уповноважене вирішувати питання відмови споживачів від отримання послуги з централізованого опалення, вирішення даного питання відноситься до компетенції постійно діючої міжвідомчої комісії з розгляду питань про відключення від системи централізованого, яка створена в м. Ізмаїлі, для реалізації права Відповідачів на відмову від послуги. Згідно абзацу 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Як вбачається зі змісту позовної заяви заборгованість відповідачів виникла у період з квітня 2019 року по лютий 2020 року, питання відмови від послуг з централізованого опалення у той час, а саме процедура відключення визначалась як Порядком відключення житлових будинків від мереж централізованого опалення….. при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22 листопада 2005 № 4 (далі Порядок № 4), так і Наказом Мінрегіону 26.07.2019 № 169, «Про затвердження Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води», який набрав чинність 17.09.2019 року. Згідно вимог Порядку № 4: для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від вказаних мереж (п. 1.2 Порядку № 4). Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 809 від 13.07.2017 затверджений склад такої Комісії в м. Ізмаїлі, діяльність якої регламентована рішенням Ізмаїльської міської ради № 1318 від 27.10.2011 «Об утверждении Положения о работе постоянно действующей комиссии по рассмотрению вопросов по отключению отдельного жилого дома от сетей централизованного отопления … при отказе потребителей от централизованного теплоснабжения в городе Измаиле» (мова оригіналу), (далі Комісія). - для вирішення питання відключення житлового будинку (будинку) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання (п. 2.1 Порядку № 4), а не до виконавця послуг. - відповідно до п. 2.2.1 Порядку № 4 при позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) опалення. - проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником (п. 2.3.1 Порядку № 4). - відповідно до п. 2.5. Порядку № 4, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання та власника, наймача (орендаря) квартири, або уповноваженої ним особи. - згідно з п. 2.6 Порядку № 4 по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. (п. 2.7 Порядку). З урахуванням зазначених вимог Порядку № 4 та Порядку № 169, Відповідачами не надано жодного належного та достатнього доказу виконання ними зазначеної процедури відмови від послуги з централізованого опалення. Щодо обліку загальної площі будинку та загальної площі, власниками якої є абоненти КП «ТМ ІТКЕ» - діючим законодавством не встановлені повноваження теплопостачальних підприємств здійснювати облік загальної площі приміщень споживачів. Розрахунки за надані послуги проводяться на опалювальну площу (п. 12 Правил № 630) Також, чинні нормативно правові акти не містять обов`язку теплопостачальних підприємств: - проводити роботи по енергозбереженню та визначати клас енергозбереження домобудівель, в зв`язку з чим, беручи до уваги ст. 32 Закону, фактор енергозбереження не береться до уваги при визначенні вартості спожитих послуг; - вести документацію про фактичні та розрахункові витрати внутрішньобудинкових мереж теплопостачання. В свої поясненнях відповідач вказує на необхідність застосовувати тарифи на теплову енергію, які затверджуються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Комісія). Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» одним із повноважень Комісії є встановлення тарифів на теплову енергію суб`єктам природних монополій у сфері теплопостачання, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією. З 2017 року ліцензування КП «ТМ ІТКЕ» здійснюється Одеською обласною державною адміністрацією (ліцензії опубліковані на офіційному сайті Ізмаїльської міської ради в розділі «КП ТМ ІЗМАЇЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО»), а отже, тарифи затверджуються органом місцевого самоврядування в порядку встановленому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». В підтвердження вартості послуг позивачем надані рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, які є обов`язковими для застосування. Щодо застосування Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Мінрегіоном від 22.11.2018 № 315 (далі - Методика), яка на думку позивача мала бути застосована КП «ТМ ІТКЕ» в період виникнення заборгованості, яка є предметом спору. Відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Закону України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189) на виконання яких розроблена та затверджена Методика, комунальними послугами є, зокрема послуга з постачання теплової енергії. Відносини, що виникатимуть у процесі надання саме цієї послуги споживачам регулюватимуться Законом № 2189-VIII, який вводиться в дію з 01.05.2019. На момент виникнення заборгованості, яка є предметом спору, діяли норми Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого мешканці багатоквартирних будинків споживачі отримують комунальну послугу - з централізованого опалення, яка є відмінною від тієї, що надаватиметься виконавцями комунальних послуг згідно із Законом № 2189. Разом з цим, за вимогами пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189 договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону (тобто, до 01.05.2019), зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом (тобто, Законом №2189). Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону (до 01.05.2020). В подальшому однорічний строк був знову продовжений і договори за новим Законом мали бути укладені впродовж 5 місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України. Чинні на той час Правила та Типовий договір, затверджені постановою КМ України від 21.07.2005 № 630, не передбачали можливості застосування виконавцями послуг Методики. Таким чином, в період виникнення заборгованості (з 01.04.2019 по 19.02.2020), що є предметом позову, Методика не застосовувалась і не могла бути застосована в силу вимог Закону.

Представник позивача в судовому засіданні від 05.04.2023 року позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, визначених у позові та у письмових поясненнях.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні від 05.04.2023 року позовні вимоги КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» не визнав повністю, заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов та у письмових поясненнях.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, проте надала заяву, якою просить відмовити у задоволенні позовних вимог КП «ТМ ІТКЕ» та провести розгляд справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були власниками квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.04.2017, виданого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І., що підтверджено інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно №102985699 від 08.11.2017р. (а.с.7).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у справі №500/1666/18 від 27 листопада 2019 року встановлено, що власником квартири АДРЕСА_2 з 22.02.2010р. по 11.04.2017р. була ОСОБА_5

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що також зазначено у письмових поясненнях відповідача та не оспорюється представником позивача. Правонаступниками померлої є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №201170354 від 20.02.2020р. власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу №529 від 20.02.2020, виданого приватним нотаріусом Писаренко Є.С. Одеського міського нотаріального округу. (а.с. 8).

Тобто, у період з 11.04.2017 по 20.02.2020 відповідачі були власниками квартири АДРЕСА_2 .

На ім`я ОСОБА_3 було відкрито особовий рахунок за № НОМЕР_1 .

Вказані обставини також встановлені Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.11.2019р., яке залишено без змін Постановою Одеського апеляційного суду від 21.11.2022р.

Згідно з особовим рахунком № НОМЕР_1 за відповідачами виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 7666,72 грн. та з обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в розмірі 278,21 грн., яка утворилася станом на 01.03.2020, а саме за період з 01.04.2019 по 01.03.2020.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1875-ІV), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону № 1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІVобов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

За змістом статті 20 Закону № 1875-ІV та пунктів 28, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з центрального опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

КП «ТМ ІТКЕ» належним чином виконувало взяті на себе зобов`язання, а відповідачі користувалися наданими їм послугами, проте не здійснювали їх оплату. Відсутність укладеного договору з КП «ТМ ІТКЕ» не звільняє відповідачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг.

Отже, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

При цьому, суд не бере до уваги посилання у відзивах відповідачів на той факт, що договір фактично між ними (спадкоємцями) та позивачем укладено не було, що вони відмовились від отримання послуг, виходячи з наступного.

Між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV (ч. 1 ст. 9), Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 року № 2633 (ч. 6 ст. 19), Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VII від 09.11.2017; Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (п. 18).

Таким чином, згідно із зазначеними нормами законодавства споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951 цс 15, постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц - споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VII від 09.11.2017).

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з ц.о. та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж ЦО та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж ЦО та постачання гарячої води забороняється.

Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4. Порядком установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі ЦО він повинен звернутися до міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі (далі - Комісія) з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі ЦО. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі ЦО виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі ЦО виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі ЦО і подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Договір на надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж з централізованого опалення між КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» та відповідачами не укладався, але відповідно до встановленого порядку відключення квартири від системи місце не мало, тому відповідачі знаходяться з КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» у фактичних договірних відносинах.

Право на відмову від отримання послуги з централізованого опалення надано п. 24 Правил надання послуг з централізованого опалення..., затверджених постановою КМ України від 21.07.05 №630 (далі - Правила №630), та п. 7 Перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189 від 09.11.2017 (далі - Закон № 2189 від 09.11.2017), який набрав чинності з 01.05.2019, де передбачено, що у багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності цим Законом не менш як половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від мереж централізованого опалення...., власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право виключно за власним рішенням у встановленому порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Питання відмови споживачів від отримання послуги з централізованого опалення відноситься до компетенції постійно діючої міжвідомчої комісії з розгляду питань про відключення від системи централізованого, яка створена в м. Ізмаїлі для реалізації права відповідачів на відмову від послуги.

Пунктом 25 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та заяви про зменшення розміру позовних вимог від 27.01.2022, за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 7666,72 грн. та з обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в розмірі 278,21 грн., яка утворилася станом на 01.03.2020, а саме за період з 01.04.2019 по 01.03.2020, питання відмови від послуг з централізованого опалення у той час, а саме процедура відключення визначалась як Порядком відключення житлових будинків від мереж централізованого опалення при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 №4 (далі Порядок №4), так і Наказом мінрегіону 26.07.2019р. №169 «Про затвердження Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води», який набрав чинність 17.09.2019р.

Вимогами Порядку № 4, передбачено, що для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від вказаних мереж (п. 1.2 Порядку № 4).

Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 809 від 13.07.2017 затверджений склад такої Комісії в м. Ізмаїлі, діяльність якої регламентована рішенням Ізмаїльської міської ради № 1318 від 27.10.2011 «Об утверждении Положения о работе постоянно действуюшей комиссии по рассмотрению вопросов по отключению отдельного жилого дома от сетей централизованного отопления ... при отказе потребителей от централизованного теплоснабжения в городе Измаиле» (далі Комісія).

Згідно вимог Порядку № 4, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинку) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання (п. 2.1 Порядку № 4), до виконавця послуг.

Відповідно до п. 2.2.1 Порядку № 4 при позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником (п. 2.3.1 Порядку № 4).

Відповідно до п. 2.5. Порядку №4, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання та власника, наймача (орендаря) квартири, або уповноваженої ним особи.

Згідно з п. 2.6 Порядку №4 по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акту на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання (п. 2.7 Порядку).

Також, суд зазначає, що у частині першій статті 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц і від 19 серпня 2020 року у справі №703/2200/15-ц.

Судом встановлено, що відповідачі у період з 11.04.2017 по 20.02.2020 були власниками квартири АДРЕСА_2 і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

При цьому, суд враховує, що відповідачі у зазначений період у спірній квартирі могли не проживати, тому не користувалися послугами з газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також постачання електричної енергії.

Разом з тим, оскільки послугами, вартість яких залежить не від кількості осіб, які ними користуються, а від площі квартири, є послуги з теплопостачання та утримання будинку і прибудинкової території, то суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача частини вартості лише цих послуг, незважаючи на факт проживання у спірній квартирі.

Твердження відповідачів, що КП «ТМ «ІТКЕ» не надало суду належного розрахунку витрат на сплату комунальних послуг є безпідставними, оскільки понесені останнім витрати на утримання квартири підтверджені належними доказами, зокрема, відповідними квитанціями на оплату житлово-комунальних послуг та розрахунками.

Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за №49 від 19.01.2018р. «Про встановлення тарифу на послугу з централізованого опалення, що надається комунальним підприємством «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго», для категорії споживачів «населення» встановлено умовно-змінну частину двоставкового тарифу на послугу з централізованого опалення з 09.02.21020р. (а.с. 10).

Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за №1106 від 08.10.2018р. «Про корегування тарифу на послугу з обслуговування внутрішньобудинкових мереж системи централізованого опалення, що надається комунальним підприємством «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго»» скориговано тариф на послугу з обслуговування внутрішньобудинкових мереж системи централізованого опалення, що надається КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго»» у розмірі 0,57 грн. з кв.м. опалювальної площі (з ПДВ). (а.с. 11).

Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за №1285 від 26.11.2018р. «Про корегування тарифу на послугу з обслуговування внутрішньобудинкових мереж системи централізованого опалення, що надається комунальним підприємством «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго»» скориговано тариф на послугу з обслуговування внутрішньобудинкових мереж системи централізованого опалення, що надається КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго»». (а.с. 12).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.11.2019р., яке залишено без змін Постановою Одеського апеляційного суду від 21.11.2022р., за позовом комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення стягнуто за попередній період: з ОСОБА_3 заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 16761,10 грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення у розмірі 187,11 грн.; з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 16761,10 грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення у розмірі 187,11 грн. та судовий збір в розмірі 873,38 грн. з кожного.

Відповідно до пунктів 3 та 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-УІІ від 09.11.17, договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені до набрання чинності закону, зберігають свою дію до укладення нових договорів на надання таких послуг у відповідності до його положень.

Предметом даної заяви є, в тому числі, і заборгованість за житлово-комунальні послуги надані у період дії попереднього Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІУ від 24.06.04р.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VII від 09.11.2017р., споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІУ від 24.06.2004р., своєчасне укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача.

Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІУ від 24.06.2004р., споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІУ від 24.06.2004 своєчасне укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІУ від 24.06.2004 передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІУ від 24.06.2004 передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ст.64 Житлового кодексу України передбачено що, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 156 Житлового кодексу України передбачено що, члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні із власником будинку (квартири), якщо при їх вселені не було іншої згоди про порядок користування цим приміщенням, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених в ухвалі від 25.02.2015р. по справі №6-28346св11.

Згідно розрахунку станом на 01.03.2020 (з 01.04.2019 по 01.03.2020) заборгованість за послуги з централізованого опалення складає 7666,72 грн. та з обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення - 278,21 грн.

Розрахунки помісячної вартості послуг проведено відповідачем на підставі положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІУ від 24.06.2004 та №2189-УІІ від 09.11.2017, Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 та на підставі тарифів затверджених рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №49 від 19.01.2018, № 1285 від 26.11.2018, тарифів затверджених рішеннями виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за №461 від 07.06.2013, за №1106 від 08.10.2018.

Оскільки послуги надавалися, але їх оплата не проводилася, сума боргу підтверджена особовим рахунком, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 7666,72 грн. та за обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення 278,21 грн.

На підставі ст.ст. 67, 68 ЖК України та п. 30 Правил надання послуг по централізованому опаленню, наданню холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, відповідач зобов`язаний своєчасно, щомісячно вносити плату не лише за квартиру, але й за комунальні послуги, а саме: централізоване опалення за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ч.2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст. 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктами 1, 2, 4 ч.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

При цьому, щодо інших аргументів відповідачів, суд звертає увагу на наступне.

До квартири АДРЕСА_2 , опалення постачається від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку. Дана обставина свідчить про те, що відповідачі отримують теплову енергію. Враховуючи той факт, що всі стояки внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного житлового будинку взаємопов`язані, що забезпечує, як можливість циркуляції теплоносія по системі, так і необхідність дотримання теплового балансу такого будинку, а також відсутність документів, що підтверджують обставину відключення будинку від системи централізованого опалення в порядку, встановленому діючим законодавством, свідчать про неможливість (технічну та юридичну) не проводити нарахування за послугу, яка надається незалежно від наявності споживача в квартирі.

Розрахунки за надану послугу проведені з урахуванням вимог ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників, пропорційно опалювальній площі приміщення (пункт 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630). В житловому будинку АДРЕСА_3 в місцях загального користування відсутні опалювальні прилади, тому площа приміщень місць загального користування не включена до опалювальної площі будинку. Виключена з опалювальної площі будинку також і площа квартир, що відключились від системи теплопостачання. Облік спожитої цим будинком теплової енергії ведеться на підставі показів загально будинкового комерційного приладу обліку теплової енергії, в підтвердження чого додані документи, якими зафіксовані фактичні витрати на опалення житлового будинку по АДРЕСА_3 .

Також відповідачами не надано доказів, які б підтверджували надання послуг неналежної якості та кількості.

Щодо обліку загальної площі будинку та загальної площі, власниками якої є абоненти КП «ТМ ІТКЕ» - діючим законодавством не встановлені повноваження теплопостачальних підприємств здійснювати облік загальної площі приміщень споживачів. Розрахунки за надані послуги проводяться на опалювальну площу (п. 12 Правил № 630) Також, чинні нормативно правові акти не містять обов`язку теплопостачальних підприємств: - проводити роботи по енергозбереженню та визначати клас енергозбереження домобудівель, в зв`язку з чим, беручи до уваги ст. 32 Закону, фактор енергозбереження не береться до уваги при визначенні вартості спожитих послуг; - вести документацію про фактичні та розрахункові витрати внутрішньобудинкових мереж теплопостачання. В свої поясненнях відповідач вказує на необхідність застосовувати тарифи на теплову енергію, які затверджуються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Комісія). Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» одним із повноважень Комісії є встановлення тарифів на теплову енергію суб`єктам природних монополій у сфері теплопостачання, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією. З 2017 року ліцензування КП «ТМ ІТКЕ» здійснюється Одеською обласною державною адміністрацією (ліцензії опубліковані на офіційному сайті Ізмаїльської міської ради в розділі «КП ТМ ІЗМАЇЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО»), а отже, тарифи затверджуються органом місцевого самоврядування в порядку встановленому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». В підтвердження вартості послуг позивачем надані рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, які є обов`язковими для застосування.

Щодо застосування Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Мінрегіоном від 22.11.2018 № 315 (далі - Методика), яка на думку позивача мала бути застосована КП «ТМ ІТКЕ» в період виникнення заборгованості, яка є предметом спору, суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Закону України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189) на виконання яких розроблена та затверджена Методика, комунальними послугами є, зокрема послуга з постачання теплової енергії. Відносини, що виникатимуть у процесі надання саме цієї послуги споживачам регулюватимуться Законом № 2189-VIII, який вводиться в дію з 01.05.2019. На момент виникнення заборгованості, яка є предметом спору, діяли норми Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого мешканці багатоквартирних будинків споживачі отримують комунальну послугу - з централізованого опалення, яка є відмінною від тієї, що надаватиметься виконавцями комунальних послуг згідно із Законом № 2189. Разом з цим, за вимогами пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189 договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону (тобто, до 01.05.2019), зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом (тобто, Законом №2189). Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону (до 01.05.2020). В подальшому однорічний строк був знову продовжений і договори за новим Законом мали бути укладені впродовж 5 місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України. Чинні на той час Правила та Типовий договір, затверджені постановою КМ України від 21.07.2005 № 630, не передбачали можливості застосування виконавцями послуг Методики. Таким чином, в період виникнення заборгованості (з 01.04.2019 по 19.02.2020), що є предметом позову, Методика не застосовувалась і не могла бути застосована в силу вимог Закону.

Українські суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Проте, суд нагадує, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті ними рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що доказів проти наданого позивачем розрахунку та надання послуг, суду відповідачами не надано, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

За правилами ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню (у рівних частках) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 гривень (з кожного по 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень), які підтверджені платіжним дорученням №11 від 22.01.2021 року (а.с.3) та витрати пов`язані зі встановлення власників по квартирі АДРЕСА_5 ) в розмірі 40 (сорок) гривень (з кожного по 20 (двадцять) гривень), які підтверджені платіжним дорученням №3 від 13.10.2017 року (а.с.9).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (адреса місцезнаходження юридичної особи: 68600, Одеська область, вул.Клушина,5-а, ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 ) про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення (банківський рахунок НОМЕР_4 , ) в розмірі 7666 (сім тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 72 (сімдесят дві) копійки.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» заборгованість за обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення (банківський рахунок НОМЕР_4 , ) в розмірі 278 (двісті сімдесят вісім) гривень 21 (двадцять одна) копійка.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (банківський рахунок НОМЕР_5 , ) судовий збір в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень (з кожного по 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень) та витрати пов`язані зі встановлення власників по квартирі АДРЕСА_5 ) в розмірі 40 (сорок) гривень (з кожного по 20 (двадцять) гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.04.2023р.

Суддя: А.С.Адамов