Провадження № 2/638/324/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м.Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Почерніної А.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Дзержинського районного суду м.Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів та додаткових витрат на дитину,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 35800 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання, розвиток та лікування дитини у розмірі 25 598,50 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 04 листопада 2004 року рішенням Сєвєродонецького районного суду Луганської області вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 17.08.2004 року до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що з часу прийняття рішення відповідач жодного разу не виконав рішення суду щодо сплати аліментів на утримання своєї дитини. Участі в житті та вихованні доньки він не бере, зв`язок з ними не підтримує, від сплати аліментів ухиляється, що підтверджується розрахунком заборгованості, виданого старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Приймак Ю.А. На час звернення позивача до суду борг відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини становить 35 800 грн. за період з 17.08.2004 по 01.08.2019. Станом на 21.08.2019 заборгованість не погашена. Відповідно до розрахунку пені за несвоєчасну сплату аліментів, розмір пені станом на 21.08.2019 становить 1 001 746 грн. Однак, враховуючи, що загальний розмір нарахованої пені значно перевищує її межі визначені ч .1 ст.196 СК України, то до стягнення підлягає 35 800 грн., що не перевищує 100% заборгованості боржника.

Крім того, в період з 04.09.2018 по 21.08.2019 на розвиток, утримання та лікування доньки позивачем було потрачено 51197 грн., які позивач відносить до додаткових витрат на утримання дитини. Зокрема, серед фактично понесених позивачем витрат на розвиток та лікування доньки є: навчання англійській мові в школі «Кембрідж Клаб» в групі та індивідуальні заняття з вчителем, що тривали з 13.09.2018 по 31.05.2019; проходження тренінг-курсів з акторської майстерності в період з 23 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року; витрати на стоматолога на загальну суму 1710 грн.; медичні послуги, консультація дитячого гастроентеролога; придбання ноутбуку LENOVO ldeaPad320, який необхідний доньці для навчання та підготовки до ЗНО, придбання програмного забезпечення до нього та послуг налаштування на загальну суму 20 742 грн.; придбання сезонного одягу та взуття на загальну суму 8294 грн. Таким чином, відповідно до ст. 185 СК України позивач вважає, що відповідач повинен разово оплатити половину вищезазначених витрат, а саме 25 598,50 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року вказану позовну заяву передано на розгляд до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2020 року провадження по справ відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

15 вересня 2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що з початку 2017 року позивач незаконно заборонила йому спілкуватися з їх донькою ОСОБА_3 . Крім того, він неухильно сплачував аліменти, що підтверджується квитанціями УАППЗ Укрпошта, загальну сума аліментів згідно вказаних квитанцій складає 7350 грн. Однак позивач відмовляється прийняти факт того, що вказані перерахування були адресовані на утримання доньки. Також зазначає, що в період з 09.09.2014 по 18.08.2018 донька проживала разом з відповідачем та навчалась в спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 246 м. Києва з поглибленим вивченням англійської мови, що підтверджує факт того, що ОСОБА_2 приймає участь в житті та вихованні дитини. Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат, відповідач зазначає, що рішення щодо навчання англійської мови в школі Кембрідж Клаб, придбання ноутбуку та проходження тренінг-курсів з акторської майстерності позивачем прийняті самостійно, без обговорення з відповідачем. Також позивач була обізнана про матеріальний стан відповідача та знала, що останній не матиме змогу здійснювати оплату коштовного приватного навчального закладу. Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

11 жовтня 2020 року до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій вона просить: стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 61032,26 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання, розвиток та лікування дитини у розмірі 25 598,50 грн.

В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви з урахуванням уточнень підтримала та просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 .

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04 жовтня 2004 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 200 грн. до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року збільшено розмір аліментів, які на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04.11.2004 підлягають стягненню з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до розміру 1 (одного) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня ухвалення даного рішення до повноліття дитини.

ОСОБА_1 вказує у позовній заяві, що ОСОБА_2 починаючи з прийняття рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04 жовтня 2004 року вказане рішення суду не виконує, аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 не сплачує, внаслідок чого, відповідач має сплатити неустойку (пеню) зі сплати аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України.

Такий принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24).

В частині 2 ст.141 СК України зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч. 4 ст. 155 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України: у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, а саме виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд враховує вимоги чинного законодавства України та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц про те, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці, тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 Сімейного кодексу України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 червня 2021 року клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів задоволено. Витребувано з Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) довідку про заборгованість ОСОБА_2 по аліментам у виконавчому провадженні №38192737

10 лютого 2022 року на адресу суду від Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла копія розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по зведеному виконавчому провадженню №61280742 від 31 січня 2022 року, винесеному при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-8975 від 19.06.2006, що видав, Сєвєродонецький міський суд Луганської області (ВП №38192737) та виконавчий лист № 760/19720/18 від 28.01.2020, що видав Солом`янський районний суд м. Києва (ВП №61178002).

З вказаного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відносно ОСОБА_2 , вбачається що останній має заборгованість станом на повноліття дитини ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 61589,56 грн.

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені), але не більше 100 відсотків заборгованості.

Враховуючи наведене, суд погоджується з визначеною позивачем сумою неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 61 032,26 грн. , що становить 100 відсотків заборгованості відповідача по аліментам за період з 17 серпня 2004 року по 13 вересня 2020 року.

Між тим, суд відмовляє у задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 16 лютого 2021 року про застосування строків позовної давності, оскільки відповідно до приписів ч. 1 ст. 20 Сімейного кодексу України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Також, суд не бере до уваги твердження відповідача про сплату ним аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 на загальну суму 7350 грн., оскільки з доказів, якими він підтверджує вказане, а саме копії квитанцій УАППЗ Укрпошта КМД - 183 неможливо встановити, що кошти, які були перераховані на ім`я позивача призначалися саме на сплату аліментів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 25598,50 грн. суд зазначає наступне.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що навчання англійській, проходження тренінг-курсів з акторської майстерності, витрати на стоматолога, консультація дитячого гастроентеролога, придбання ноутбуку LENOVO ldeaPad320 та придбання сезонного одягу та взуття не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України, у зв`язку з чим, суд відмовляє у цій частині позову..

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263 - 265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів та додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі 61032 (шістдесят одна тисяча тридцять дві) грн. 26 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/на Офіційному веб-порталі судової влади України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Повний текст судового рішення складено 27 червня 2023 року.

Суддя Л.М. Рибальченко