Справа № 369/4993/20
Провадження № 2/369/213/23
РІШЕННЯ

Іменем України

03.03.2023 року м. Київ

Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчка А.Я.,

за участі секретаря Миголь А.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» треті особи: ОСОБА_6 , Компанія "Морган Кін Лімітед" про зобов`язання утриматися від вчинення дій, стягнення моральної шкоди, стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що Між громадянином Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_3 (далі - Позивач) та ОСОБА_4 (далі - Відповідач 1) існує декілька цивільних спорів, які, або розглядаються судами України, або уже вирішені судами України і рішення набрали законної сили.

Крім того, між Позивачем та матір`ю Відповідача 1 ОСОБА_6 (далі - Третя особа 1) також є декілька цивільних спорів, які розглядаються судами України або уже вирішені судами України, і рішення набрали законної сили.

Дані судові спори пов`язані з тим, що Відповідач 1 ОСОБА_4 та її мати Третя особа 1 ОСОБА_6 мають перед Позивачем грошові зобов`язання з повернення безпідставно отриманих грошових коштів.

Стосовно низки цих грошових зобов`язань, наразі судами уже ухвалено судові рішення та здійснюються примусові стягнення в рамках виконавчих проваджень.

Так, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21.06.2018 р. у справі № 759/1206/17 задоволено позов про стягнення з ОСОБА_4 60 000 доларів США на користь ОСОБА_3 . Дане рішення залишене в силі постановою Київського апеляційного суду від 05.12.2018 р.

На виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21.06.2018 р. видано виконавчий лист від 17.12.2018 р.

Відповідач 1 ОСОБА_4 відмовилася добровільно виконувати це рішення у зв`язку з чим за заявою Позивача приватним виконавцем Івановим А. В. відкрито виконавче провадження НОМЕР_4 яке об`єднано у зведене виконавче провадження № НОМЕР_3.

Рішенням Києво-Святошинського суду Київської області від 02.07,2018 р. у справі № 761/19514/17 вирішено стягнути із ОСОБА_4 на користь Компанії «Морган Кін Лімітед» (далі - Третя особа 2) безпідставно отримані кошти у розмірі 35 000 фунтів стерлінгів.

ОСОБА_4 в добровільному порядку таке рішення також не виконується, у зв`язку з чим 01.11.2018 р. приватним виконавцем Івановим А. В. за відповідною заявою відкрито виконавче провадження № 57581492, яке також об`єднано у згадане вище зведене виконавче провадження № НОМЕР_3.

Отже, стосовно рішення суду від 21.06.2018 р. та щодо рішення суду від 02.07.2018 р. наразі здійснюються заходи примусового виконання у рамках зведеного виконавчого провадження НОМЕР_3.

З метою вчинення виконавчих дій приватний виконавець Іванов А. В. провів перевірку майнового стану Відповідача 1 ОСОБА_4 як боржника, і встановив, що Відповідачу 1 ОСОБА_4 на той час належала на праві власності, крім іншого, квартира загальною площею 36,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 24 (далі - Квартира 1).

Для здійснення виконавчих дій щодо звернення стягнення на дану Квартиру 1 приватний виконавець Іванов А. В. описав та арештував цю Квартиру АДРЕСА_2 та передав її на реалізацію ДП «СЕТАМ» на публічних торгах.

09.04.2019 р. дана Квартира 1 в межах виконавчого провадження № 57581492, де Відповідач 1 ОСОБА_4 є боржником, була реалізована ДП «СЕТАМ», шляхом проведення електронних публічних торгів, лот №338340.

Згідно з протоколом від 16.04.2019 р. №397786 переможцем торгів визнано Позивача ОСОБА_3 . У зв`язку з чим приватним виконавцем Івановим А. В., в межах виконавчого провадження складено акт №57581492/18 від 17.04.2019 р. про проведені електронні торги, на підставі якого приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Фоліс Ірина Аркадіївна видала свідоцтво від 18.04.2019 р., яким посвідчено, що ОСОБА_3 належить на праві власності дана Квартира АДРЕСА_2 .

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником Квартири І з 18.04.2019 р., є Позивач.

Отже, ОСОБА_3 шляхом придбання цієї Квартири АДРЕСА_2 на публічних торгах, частково разом з Компанією «Морган Кін Лімітед» отримали виконання рішення судів від 21.06.2018 р. та від 02.07.2018 р., шляхом примусового стягнення такої Квартири АДРЕСА_2 в рамках зведеного виконавчого провадження.

Проте, Відповідач 1 ОСОБА_4 у рамках цього виконавчого провадження під час здійснення заходів щодо примусового стягнення арештованої Квартири АДРЕСА_2 надала своїй подрузі ОСОБА_11 незаконну згоду на реєстрацію місця проживання в цій квартирі АДРЕСА_2 , а ОСОБА_11 зареєструвала в Квартирі 1 своє місце проживання та місце проживання своєї малолітньої дитини ОСОБА_12 .

Позивач також вважає, що факт реєстрації місця проживання ОСОБА_11 та її малолітньої дитини в Квартирі АДРЕСА_2 , яка наразі уже належить Позивачу внаслідок реалізації на публічних торгах, порушує право Позивача як нового власника Квартири АДРЕСА_2 на володіння користування та розпорядження цією Квартирою 1.

Позивач ОСОБА_3 звернувся в Києво-Святошинський районний суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_11 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та про виселення. Наразі за цим позовом відкрито провадження у справі №369/12204/19, справа розглядається під головуванням судді Пінкевич Н. С.

Відповідач 1 ОСОБА_4 , за попередньою змовою з своїм чоловіком ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 вчиняють інші винні умисні дії, спрямовані на свідоме умисне перешкоджання виконанню рішення суду від 21.06.2018 р. та рішення суду від 02.07.2018 р., які набрали законної сили, і щодо яких здійснюється заходи примусового виконання в рамках зведеного виконавчого провадження НОМЕР_3.

У Позивача є право на отримання належного виконання рішення суду, яке гарантовано ст. 129 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст. 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідач 1 ОСОБА_4 своїми незаконними діями, які описані в позовній заяві порушує право Позивача на отримання належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Внаслідок такого порушення права Позивача на отримання належного виконання рішення суду Відповідачем 1 ОСОБА_4 , і від описаної в цьому позові протиправної поведінки Відповідача 1 ОСОБА_4 , Позивач ОСОБА_3 зазнає постійних душевних страждань.

Дані душевні страждання Позивача у зв`язку з протиправною поведінкою Відповідача 1 ОСОБА_4 проявляються у постійному поганому настрої Позивача, втраті радощів життя для Позивача, у постійному роздратуванні Позивача, у порушенні сну Позивача, у постійному пригніченому стані Позивача, у порушенні нормальних життєвих зв`язків Позивача.

Завдана Відповідачем 1 ОСОБА_4 . Позивачу ОСОБА_3 моральна шкода оцінюється у розмірі 25000 гривень.

Після того, як рішення судів від 21.06.2018 р. та від 02.07.2018 р. набрали іконної сили, ОСОБА_4 використовуючи своє становище високопосадовця АТ КБ «Приватбанк» (по тексту - Приватбанк, Відповідач 3), надіслала з своєї електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку вона використовує у діловому спілкуванні під час виконання посадових обов`язків у Приватбанку, ОСОБА_3 на його електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 листа від 13.12.2018 р., в якому Відповідач 1 ОСОБА_4 вела мову про те, що Позивач ОСОБА_3 , начебто є шахраєм, вказувала про те, що Позивач нібито знаходився у в`язниці через шахрайство, і що незабаром така інформація буде надана їм законом (тобто очевидно посадовим особам Приватбанку). Також у цьому листі Відповідач 1 ОСОБА_4 вказувала, що у неї є юридична інформація про кримінальне минуле ОСОБА_3 , і тоді всі рішення судів буде переглянуто, ОСОБА_3 буде заборонено подорожувати за кордон, або взагалі його буде депортовано. Крім того, ОСОБА_4 у даному листі наголошувала, що їй нічого боятися, що і вона піде до кінця, і щоб Позивач подумав.

ОСОБА_4 писала такого листа з погрозами як високопосадовець Приватбанку , підписавшись керівником напрямку з залучення і реалізації зарплатних проектів філії Столичний Приватбанк.

З вказаного вище можна дійти висновку про те, що у листі ОСОБА_4 від 13.12.2018 р. ведеться мова про те, що у Позивача є кримінальне минуле, і що ОСОБА_4 буде розповсюджувати таку інформацію на телебаченні та всім банкам, партнерам, та, що вона доведе всім шахрайство ОСОБА_3 , і у листі Приватбанку від 05.12.2018 р. ведеться мова про те, що у ЗМІ є інформація про те, що пан ОСОБА_3 був засуджений до тюремного ув`язнення. Отже, лист Приватбанку від 05.12.2018 р. та лист ОСОБА_4 від 13.12.2018 р. мають схожі змісти.

Позивач вважає, що такі збіги обставин неможливі, коли в один і той же самий період - грудень 2018 року, з проміжком часу у 7 календарних днів, і Приватбанк надсилає ОСОБА_3 листа в рамках проведення заходів щодо уточнення характеру та суті здійснених операцій, в якому посилаючись на інформацію в ЗМІ, про тюремне ув`язнення ОСОБА_3 і просить надати інформацію та документи, і ОСОБА_4 надсилає ОСОБА_3 листа, якому веде мову про кримінальне минуле і про начебто шахрайство ОСОБА_3 , і що таку інформацію вона буде показувати на телебаченні та банкам.

Ці обставини вказують на те, що ОСОБА_4 використовуючи своє посадове становище в Приватбанку, в тому числі організовуючи надсилання ОСОБА_3 згаданого вище листа від 05.12.2018 р. начебто для мети уточнення характеру і суті операцій, здійснює тиск на ОСОБА_3 з метою невживання ним заходів щодо невиконання рішення від 21.06.2018 р. про стягнення з ОСОБА_4 присудженої до стягнення суми коштів.

Позивач має підстави сприймати та сприймав листи ОСОБА_4 , надіслані нею з електронної поштової скриньки ІНФОРМАЦІЯ_3 , як такі, що надіслані співробітником Приватбанку .

Ці всі обставини щодо незаконного впливу високопосадовця Приватбанку ОСОБА_4 також пов`язані з безпосереднім її керівником ОСОБА_5 .

На думку ОСОБА_3 Відповідач 2 ОСОБА_5 покриває незаконну діяльність ОСОБА_4 , та очевидно допомагає їй у здійсненні таких незаконних дій.

Позивач вважає, що Відповідач 2 ОСОБА_5 покриваючи протиправну діяльність Відповідача 1 ОСОБА_4 , яка завдає своїми протиправними діями моральну шкоду Позивачу, також вчиняє протиправні діяння, які завдають моральну шкоду

Позивачу, і ця моральна шкода проявляється в душевних стражданнях і переживаннях

Позивач оцінює завдану йому Відповідачем 2 ОСОБА_5 моральну в сумі 15000 грн.

16.08.2019 року Святошинський районний суд міста Києва видав на виконання постанови Київського апеляційного суду від 06.08.2019 р. виконавчий лист.

За даним виконавчим листом від 16.08.2019 р. постановою приватного виконавця Іванова А. В. від 16.08.2019 р. було відкрито виконавче провадження №59834038

Також постановою приватного виконавця Іванова А. В. від 16.08.2019 р. про арешт коштів боржника було накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_6 на рахунках в Приватбанку у межах суми стягнення 1100099,70 грн. з урахуванням винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження.

Приватбанк списав з рахунку НОМЕР_1 , відкритого в Приватбанку для ОСОБА_6 , на якому було арештовано кошти у сумі 999 999 грн. за ухвалою суду від 29.05.2017 р., на свою користь 78209,85 грн. у якості перерахування процентів внаслідок розірвання депозиту.

Позивач вважає, що вказані вище дії Приватбанку щодо списання на свою користь 78209,85 грн. з арештованого в інтересах Позивача рахунку ОСОБА_6 , є незаконним і внаслідок таких дій ОСОБА_3 було завдано матеріальну шкоду.

Позивач недоотримав такі грошові кошти у рамках виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_6 безпідставно отриманих коштів.

Приватбанк зобов`язаний був спочатку виконати платіжну вимогу приватного виконавця Іванова А. В. щодо списання з рахунку ОСОБА_6 коштів на виконання рішення суду від 06.08.2019 р., а потім здійснювати розрахунки з ОСОБА_6 за договором банківського вкладу, на підставі своїх внутрішніх процедур Приватбанку.

На Позивача у відносинах щодо примусового стягнення з ОСОБА_6 днів не поширюються і не повинні поширюватися будь-які встановлені у Приватбанку процедури, пов`язані з перерахунком процентів за договором банківського вкладу чи пов`язані з іншими розрахунками між Приватбанком та ОСОБА_6 , бо це відносини між Приватбанком і ОСОБА_6 , і Позивач мав право та законний інтерес отримати виплату з усіє суми коштів, що були арештовані на рахунку у межах 999 999 грн.

Своїми протиправними діями щодо безпідставного списання 78209,85 грн. з арештованого рахунку ОСОБА_6 . Приватбанк завдав ОСОБА_3 збитки у сумі 70388,86 грн, (78209,85 грн. за мінусом 10% (7820,99 грн.) основної винагороди приватного виконавця), які Позивач недоотримав в межах виконання постанови Київського апеляційного суду від 06.08.2019 р., і які реально були доступні на рахунку банківського рахунку ОСОБА_6 , і мали б бути перераховані приватному виконавцю Іванову А. В.,

для подальшого розподілення стягувачу у виконавчому проваджені - ОСОБА_3.

Позивач ОСОБА_3 в межах часткового виконання рішення суду отримав як стягувач у виконавчому провадженні після розподілу стягнутої замість належних 999999 грн. лише 837901,27 грн., що підтверджується розпорядженням приватного виконавця Іванова А.В. №59834038/19-1 від 21.08.2019 р.

На рахунок приватного виконавця Іванова А. В. внаслідок незаконних діянь Приватбанку не було перераховано суму в розмірі 166757,79 грн.

Тому, загальна сума збитків Позивача від незаконних діянь Приватбанку складає 150082,01 грн., які приватний виконавець Іванов А. В. мав би перерахувати позивачу під час розподілу стягнутих коштів у виконавчому провадженні (166757,79 грн., за мінусом 10% (16675,78 грн.) основної винагороди виконавця).

Тому позивач просив суд Зобов`язати ОСОБА_4 , утриматися від вчиненні дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21.06.2018 р. у справі № 759/1206/17.

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_3 , моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 , місце перебування на користь ОСОБА_3 , моральну шкоду у розмірі 15000 гривень.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (АТ КБ "ПРИВАТБАНК") на користь ОСОБА_3 , збитки у розмірі 70388 гривень 86 копійок.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (АТ КБ "ПРИВАТБАНК"), на користь ОСОБА_3 , збитки у розмірі 79693 гривень 15 копійок.

15.07.2021 року до суду надійшла заява від представника позивача, згідно якої він просив суд прийняти відмову ОСОБА_3 від частини позовних вимог до ОСОБА_4 про зобов`язання ОСОБА_4 утриматися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21.06.2018 р. у справі № 759/1206/17 і закрити провадження в цій частині. Прийняти заяву ОСОБА_3 про зменшення розміру позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди до 1 (однієї) гривні.

Ухвалою суду (головуюча суддя Пінкевич Н.С.) від 22.06.2020 року відкрито провадження в справі та визначено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2020 року справу передано в провадження судді Волчка А.Я.

Ухвалою суду від 23.12.2020 року (головуючий суддя Волчко А.Я.) прийнято до розгляду цивільну справу, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 23.09.2021 року (головуючий суддя Волчко А.Я.) закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Ухвалою суду від 23.09.2021 року (головуючий суддя Волчко А.Я.) прийнято відмову представника позивача ОСОБА_19 від позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 утриматися від вчиненні дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21.06.2018 року у справі №759/1206/17 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» треті особи: ОСОБА_6 , Компанія "Морган Кін Лімітед" про зобов`язання утриматися від вчинення дій, стягнення моральної шкоди, стягнення збитків.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти вимог позову заперечував та просив в позові відмовити.

Інші сторони в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року (справа № 759/1206/17) стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 60000 (шістдесят тисяч) доларів США 00 центів. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 8320 (вісім тисяч триста двадцять) грн 00 коп.

На виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21.06.2018 р. видано виконавчий лист від 17.12.2018 р.

Приватним виконавцем Івановим А. В. було відкрито виконавче провадження НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа виданого Святошинським районним судом міста Києва від 17.12.2018 р., яке об`єднано у зведене виконавче провадження № НОМЕР_3.

Рішенням Києво-Святошинського суду Київської області від 02.07.2018 р. у справі № 761/19514/17 стягнуто з ОСОБА_4 на користь Компанії «Морган КІН Лімітед» безпідставно отримані кошти у розмірі 35 000,00 фунтів стерлінгів, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.07.2018 року еквівалентно 1 213 943,71 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Компанії «Морган КІН Лімітед» судовий збір у розмірі 17 783,92 грн.

На виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області видано виконавчий лист від 31 жовтня 2018 року

Приватним виконавцем Івановим А. В. було відкрито виконавче провадження № 57581492, з примусового виконання виконавчого листа виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 31 жовтня 2018 року, яке об`єднано у зведене виконавче провадження № НОМЕР_3.

Отже, стосовно рішення суду від 21.06.2018 р. та щодо рішення суду від 02.07.2018 р. наразі здійснюються заходи примусового виконання у рамках зведеного виконавчого провадження НОМЕР_3.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачем ОСОБА_4 вчиняються свідомі винні, умисні дії, спрямовані умисне перешкоджання виконанню вищезазначених рішень суду, чим заподіюється йому моральна шкода.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»

від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди судова колегія приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Статтями 12, 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Слід звернути увагу на те, що перешкоджання виконанню судового рішення полягає у вчиненні дій, які суттєво ускладнюють чи унеможливлюють виконання судового рішення, вчинених з метою недопущення його виконання. Умисне невиконання рішення суду, що набрали законної сили, може виражатись у діях (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання).

Разом з тим, встановлення факту невиконання судового рішення є кримінальним правопорушенням, за яке передбачено кримінальна відповідальність на підставі відповідного вироку суду.

Суд приходить до висновку що позивачем не було доведено суду належними, допустимим, достовірними письмовими доказами наявності вини відповідача ОСОБА_4 у невиконанні судового рішення, що спричинило моральну шкоду позивачу.

Наявність кримінального провадження, як і існування інших судових проваджень між сторонами не є беззаперечним фактом наявності встановленої винуватості відповідача у вчиненні перешкод щодо виконання рішення суду.

Крім того в подальшому представником позивача було зазначено, що рішення суду від 21.06.2018 р. у справі № 759/1206/17 виконано в повному обсязі і відповідач ОСОБА_4 сприяла його виконанню, у зв`язку з чим було подано заяву про відмову ОСОБА_3 від частини позовних вимог до ОСОБА_4 та зменшення розміру позовних вимог до ОСОБА_4 .

Тому суд відмовляє у вимогах позову щодо стягнення з відповідача ОСОБА_4 моральної шкоди.

Також суд знаходить безпідставними вимоги позову що стосуються стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди на користь позивача, оскільки стороною позивача не було надано жодного належного, допустимого, достовірного письмового доказу на підтвердження неправомірності дій ОСОБА_5 , як посадової особи АТ КБ «Приватбанк», які викликали порушення прав позивача та його подальші душевні страждання.

Що стосується вимог позову про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача збитків, то суду вважає за необхідне зазначити наступне.

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин, що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 910/15865/14 та від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20.

При цьому протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18).

Доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі № 908/2486/18, від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/3669/19 та від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18).

Тлумачення змісту частини другої статті 22 ЦК України свідчить, що упущена вигода, будучи складовою поняття збитки, на відміну від реальних збитків, фактичну вартість яких можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі, пов`язана з тим реальним приростом, збільшенням її майнової сфери, якого можна було б очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірною поведінкою боржника.

Правомірність списання грошових коштів з арештованих банківських рахунків відповідача ОСОБА_6 та не припинення видаткових операцій, не можливе без розкриття банківської таємниці що стосується інформації про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.

Таким чином без розкриття інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта ОСОБА_6 , не можливо достовірно стверджувати про протиправність дій АТ КБ «Приватбанк» наслідком якої стали збитки заподіяні позивачу. Тому суд не може на підставі наявних матеріалів справи встановити причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача і збитками про які зазначає позивач.

А тому в даних позовних вимог суд також відмовляє в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» треті особи: ОСОБА_6 , Компанія "Морган Кін Лімітед" про зобов`язання утриматися від вчинення дій, стягнення моральної шкоди, стягнення збитків - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

.

Суддя: Андрій Волчко