Головуючий у І інстанції Соловей Г.В.
Провадження №22-ц/824/5242/2023 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Гуля В.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та просила про його задоволення, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 12.05.2010 року за актовим записом № 124. Від подружнього життя мають двох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебувають на утриманні матері, позивача по справі ОСОБА_2 .

Вказувала, що відповідач участі в утриманні дітей та їх матеріальному забезпеченні не бере, в зв`язку із чим позивач і просила суд стягнути з нього на свою користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі до суду заяви і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, щомісячно, починаючи з 12.08.2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 992,40 грн. судового збору.

Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2022 року та прийняти нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, щомісячно, починаючи з 12.08.2022 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилався на те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції він надав до суду документи, які підтверджують наявність у нього ще трьох малолітніх дітей від інших шлюбів. У зв`язку з чим відповідач просив встановити аліменти у розмірі 1/5 від його доходів на двох дітей.

Суд дослідив та надав правову оцінку доказам щодо добровільної оплати відповідачем аліментів на дітей, але не надав належної правової оцінки наявності у відповідача ще трьох дітей від інших шлюбів, що безпосередньо впливає на визначення розміру аліментів.

Таким чином, суд при визначенні розміру аліментів врахував інтереси тільки двох дітей відповідача та залишив поза увагою наявність та інтереси трьох його інших дітей від різних шлюбів.

Також, суд залишив поза увагою та не навів у рішенні доводи щодо відмови відповідачу в його пропозиції про встановлення розміру аліментів 1/5 на спільних із позивачкою дітей (відповідно 1/10 на одну дитину).

Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки аргументам відповідача щодо наявності у нього ще трьох неповнолітніх дітей, та прийняв рішення, яке суперечить нормам процесуального права та нормам матеріального права, зокрема, ст. 182 та ст. 183 Сімейного кодексу України.

Апеляційним судом виконаний процесуальний обов`язок щодо направлення позивачу копії апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказані документи отримані ОСОБА_2 15.02.2023 року.

При цьому, позивач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо доводів і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму (за п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у справах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців), і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу виданого 04.12.2012 року (повторно) Відділом РАЦС Фастівського МРУЮ Київської області розірвано - 12.05.2010 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 124 (а.с.9).

Від подружнього життя сторони мають двох доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 25.03.2005 року Відділом РАЦС Фастівського МРУЮ Київської області, актовий запис № 110, та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 видане 06.02.2008 року Відділом РАЦС Фастівського МРУЮ Київської області, актовий запис № 62 (а.с.10-11).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, і колегія суддів з такими висновками суду погоджується, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 1 ст. 18 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (ст. 51 Конституції України) та яке знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, задовольняючи вимогу позивача про стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання їх двох спільних дітей, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення аліментів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, оцінивши докази, надані позивачем, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на її користь аліментів на дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

З рішенням суду в частині визначення розміру стягнутих аліментів колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них (п. 23 Постанови).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини відповідно до ч. 1 ст. 12 вказаного Закону.

Виходячи з аналізу наведених норм права та з врахуванням положень ст. 182 Сімейного кодексу України, колегія суддів приходить до висновку, що суд при визначенні розміру аліментів зобов`язаний був врахувати факт наявності у відповідача інших дітей, незалежно від доведеності факту понесення відповідачем витрат на їх утримання.

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_1 до суду першої інстанції надав докази того, що у нього є ще троє малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.61); ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (а.с.59); ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.62).

У зв`язку з цим відповідач просив стягнути з нього аліменти у розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу) на двох дітей, спільних з позивачкою.

Тобто, однією з обставин, якою відповідач обґрунтовував свої заперечення, щодо визначеного позивачем розміру аліментів у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), є сімейний стан платника аліментів, у зв`язку з чим у нього наявні додаткові зобов`язання фінансового характеру щодо забезпечення утримання на належному рівні не тільки спільних з позивачкою дітей, але й трьох дітей від інших шлюбів.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, на вищенаведені обставини належної уваги не звернув, у зв`язку із чим прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу).

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, колегія суддів, врахувавши всі обставини справи, з метою дотримання принципу рівності матеріального забезпечення всіх дітей позивача, з врахуванням обов`язку батьків з утримання дітей, вважає за необхідне визначити розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

При цьому, на думку колегії суддів, визначення частки матеріального забезпечення у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача не порушить право дітей на гідний рівень життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про задоволення позову, при ухваленні рішення допустив помилку в частині розміру стягнутих аліментів, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення в цій частині із зазначенням у ньому про стягнення аліментів у розмірі частки від заробітку (доходу) відповідача. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В зв`язку з тим, що дана справа згідно п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року змінити в частині розміру аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , зменшивши цей розмір з 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) до 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу).

В іншій частині рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: