Справа №443/201/23
Провадження №2/443/203/23
РІШЕННЯ

іменем України

06 квітня 2023 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Которино в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0,70 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ 068784/11389 від 31.05.1997 року.

Позовні вимоги мотивує тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір - ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради площею 0,70 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №068784/11389 від 31.05.1997 року. Згідно довідки Журавненської селищної ради №669 від 25.08.2022 року, ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала в с. Которино Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті в даному будинку разом з ОСОБА_2 ніхто не був зареєстрований і не проживав. Від імені ОСОБА_2 посвідчено заповіт за № 132 від 10.06.2002 року в користь дочки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що крім позивачки, інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині - не було, оскільки чоловік покійної ОСОБА_3 помер швидше, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивачка у визначений законом термін звернулася у Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №334 від 17.08.2006 року.

12.01.2023 року позивачка звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , однак нотаріус відмовив у його видачі, через відсутність правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, що належала померлій і є спадковим майном.

За таких обставин позивачка змушена звертатися до суду з вимогою про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 06.02.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 17.03.2023 року в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору в особі завідувача в строк до 31 березня 2023 рокунадати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №334, заведеної після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

28.03.2023 року державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області Матусеком В.В. надіслано копію спадкової справи №334/2006 від 17.08.2006 року, яка заводилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача в підготовчому судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з мотивів викладених у позовній заяві, просив позов задоволити. Крім тогоне заперечив стосовно ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні.

Представник відповідача - Журавненської селищної ради Стрийського району Львівськоїобласті в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомляє, що позовні вимоги визнають, наслідки визнання позову, передбачені ст..206 ЦПК України їм зрозумілі. Крім того просить розгляд справи проводити без участі їхнього представника.

Оскільки відповідач визнала позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.8, 42).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в с.Монастирець, Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9, 43).

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 08.09.1995 року (а.с.4-6).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивачки - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 15.03.2006 року (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради площею 0,70 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №068784/11389 від 31.05.1997 року (а.с.16).

За життя ОСОБА_2 , 10.06.2002 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Монастирецької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 132, згідно якого остання заповіла все своє майно - ОСОБА_1 (а.с.13).

Згідно довідки Журавненської селищної ради №669 від 25.08.2022 року, ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала в с. Которино Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті в даному будинку разом з ОСОБА_2 ніхто не був зареєстрований і не проживав. Від імені ОСОБА_2 посвідчено заповіт за № 132 від 10.06.2002 року в користь дочки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на день смерті заповідача не було змінено та скасовано (а.с.12).

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Судом також встановлено, що крім позивачки, інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 не було, оскільки чоловік останньої - ОСОБА_3 помер швидше за дружину, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 (а.с.10).

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст.1272 ЦК України).

ОСОБА_1 у визначений законом термін звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого нотаріусом заведена спадкова справа №334/2006 (а.с.35-45), що також підтверджується витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №71104255 від 09.01.2023 року (а.с.14).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, а саме на земельну частку (пай), що знаходиться на території Монастирецької сільської ради Стрийського району (Жидачівського району ) Львівської області, площею 0,70 га.умовних кадастрових номерів, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Однак, постановою державного нотаріуса Жидачівської ДНК Матусеком В.В. №08/02-31 від 12.01.2023, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її мами - ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , узв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Монастирецької сільської ради Стрийського району (Жидачівського району ) Львівської області, що належала померлій і є спадковим майном (а.с.15).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивачка стверджує, що Сертифікат на право на земельну частку пай втрачено.

Доказом того, що покійна ОСОБА_2 отримала право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №068784/11389 від 31.05.1997 року, реєстраційний номер 715, площа земельної ділянки - 0,70 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської райдержадміністрації від 30.05.1997 р.№332, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 01.02.2023 року (а.с.16).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за гр. ОСОБА_2 у відділі не зареєстровано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), яка знаходяться на території Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0,70 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ 068784/11389 від 31.05.1997 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 квітня 2023 року.

Головуючий суддя С.І Сливка