Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4177/23 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І.Г.
Категорія 16 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.,

суддів: Павицької Т.М., Талько О.Б.

за участі секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/4177/23 за клопотанням представника ОСОБА_1 - Гуртовенка Романа Михайловича про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі № 295/4177/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Білецька Наталія Степанівна про визнання правочинів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2023 року, постановлену під головуванням судді Перекупки І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

07 квітня 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Гуртовенка Р.М., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Білецька Наталія Степанівна, про визнання правочинів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень.

Одночасно з позовом представник позивача - адвокат Гуртовенко Р. М., подав клопотання про вжиття заходів забезпечення позову та просив накласти арешт на нерухоме майно, належне ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а саме: нежитлову будівлю загальною площею 1875,8 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), що складається з: адмінприміщення літ. «Б», площею 425 кв. м; ремонтно-механічного цеху літ. «Б1», «Б2», площею 1450,8 кв. м; навісу закритого літ. «Н»; навісу літ. «Н1»; навісу літ «Н2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю складу загальною площею 395,9 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), позначена на плані під літерою «Д», до нежитлової будівлі складу належать: рампа літ. «І», крита рампа літ. «ІІ», знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову представник позивача Гуртовенко Р.М. вказав, що оспорювані правочини, а саме: договори дарування та поділу майна, є фундаменторними, тобто такими, які вчиненні з метою уникнення стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів за його борговими зобов`язаннями, які ґрунтується на підставі договору позики, оформленого розпискою від 30.12.17 на суму 200 000 дол. США Зазначив, що існує ризик відчуження нерухомого майна, що є предметом оспорюваних договорів, оскільки відповідачем ОСОБА_3 22.05.2020 було відчужено долі у розмірі цього самого майна, що і стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Наголосив, що арешт майна за своєю суттю - це тимчасовий захід, який має наслідком заборону на право розпоряджатися цим майном з метою його збереження, а власник не обмежується у правах володіння та користування своїм майном.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2023 року клопотання задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, належне ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а саме:

- нежитлову будівлю загальною площею 1875,8 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), що складається з: адмінприміщення літ. «Б», площею 425 кв. м; ремонтно-механічного цеху літ. «Б1», «Б2», площею 1450,8 кв. м; навісу закритого літ. «Н»; навісу літ. «Н1»; навісу літ «Н2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлову будівлю складу загальною площею 395,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), позначена на плані під літерою «Д», до нежитлової будівлі складу належать: рампа літ. «І», крита рампа літ. «ІІ», знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. Зазначає, що позов та заява про забезпечення позову обгрунтовані наявністю у ОСОБА_3 невиконаних грошових зобов`язань перед ОСОБА_1 у розмірі 200 000 дол.США згідно розписки від 30.12.2017. Вказує, що на, думку представника позивача, ОСОБА_3 діяв недобросовісно та уклав оспорювані договори дарування та поділу майна за наявності виконавчого провадження станом на травень 2020 року та з метою ухилення від виконання боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 . Однак усі договори укладені 22.05.2020, а виконавче провадження закінчено 07.05.2020 у зв`язку із скасування заочного рішення від 06.11.2019 по справі №295/6566/19, на підставі якого видано виконавчий лист про стягнення заборгованості на користь ОСОБА_1 . Також судом першої інстанції не враховано, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.05.2019 по справі № 295/6566/19 накладено арешт на будинок загальною площею 412,80 кв.м за адресою АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 . Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15.05.2020 у цій же справі було відмовлено у задоволенні клопотання Гуртовенка Р.М. про заміну вказаного заходу забезпечення на інший (а саме накласти арешт на адмінприміщення літ. «Б», площею 425 кв. м; ремонтно-механічного цеху літ. «Б1», «Б2», площею 1450,8 кв. м; навісу закритого літ. «Н»; навісу літ. «Н1»; навісу літ «Н2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю складу загальною площею 395,9 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), позначена на плані під літерою «Д», до нежитлової будівлі складу належать: рампа літ. «І», крита рампа літ. «ІІ», знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ). Відтак, станом на 22.05.2020 та станом на сьогодні є діючі заходи забезпечення позову по справі № 295/6566/19. Наголошує, що накладений 10.04.2023 арешт на нерухоме майно, що належить третім особам, які не є боржниками у будь-яких зобов`язаннях на користь ОСОБА_1 суперечить меті забезпечення позову та ототожнюється з задоволенням позовних вимог останнього, що не припустимо в силу ч. 10 ст. 150 ЦПК України. Також зазначає, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. 13.02.2023 за реєстром №2020, Житомирська міська рада продала, а ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 за особисті кошти купили у власність земельну ділянку площею 1,2903га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Саме на вказаній земельній ділянці розташовані арештовані ухвалою від 10.04.2023 нежитлові приміщення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - Гуртовенко Р.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, що позов пред`явлено з тих підстав, що оскаржувані правочини, а саме договори дарування та поділу майна є такими, які вчинені з метою уникнути стягнення з Відповідача- 1 ( ОСОБА_3 ) на користь позивача грошових коштів за його борговими зобов`язаннями, які грунтуються на підставі договору позики, оформленого розпискою від 30.12.2017 на суму 200 000 дол. США. Відповідачем -1 вже було 22.05.2020 відчужено долі у розмірі 3/4 майна за оспорюваними правочинами, що і зумовило необхідність для позивача в пред`явленні цього позову. Зазначені обставини свідчать про очевидність існування ризиків подальшого відчуження та про недобросовісну поведінку відповідачів. Вказує, що стосовно посилань в апеляційній скарзі на те, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.05.2019 у справі №295/6566/19 накладено арешт на будинок загальною площею 412,8 кв.м. за адресою : АДРЕСА_2 , який є діючим станом на даний час, а тому є достатнім для задоволення грошових вимог позивача, необхідно врахувати, що зазначене твердження є передчасним, оскільки з урахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження» вартість нерухомості в процесі реалізації може бути знижено від початкової вартості та не буде достатнім для погашення боргових зобов`язань. Окрім того зазначений будинок за рішенням суду від 11.04.2023 було визнано на праві власності за дружиною ОСОБА_3 - ОСОБА_5 . Наголошує, що матеріали виконавчого провадження, додані до апеляційної скарги не містять доказів вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання ОСОБА_3 боргових зобов`язань перед позивачем, внаслідок яких заборгованість могла б бути погашеною.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки воно є предметом перевірки судом під час розгляду справи по суті (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18 та від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20).

У постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.

Разом з тим, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19).

Враховуючи зазначене, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів заявника та інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; у імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги та заяву про забезпечення позову, представник позивача Гуртовенко Р.М. вказав, що оспорювані правочини, предметом яких є нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля загальною площею 1875,8 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), що складається з: адмінприміщення літ. «Б», площею 425 кв. м; ремонтно-механічного цеху літ. «Б1», «Б2», площею 1450,8 кв. м; навісу закритого літ. «Н»; навісу літ. «Н1»; навісу літ «Н2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлова будівля складу загальною площею 395,9 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), позначена на плані під літерою «Д», до нежитлової будівлі складу належать: рампа літ. «І», крита рампа літ. «ІІ», знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є фраудаторними угодами, які в розумінні вимог закону підлягають визнанню недійсними. Укладання оспорюваних правочинів спричинено наявністю боргових зобов`язань ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 за договором позики від 30.12.17 на суму 200 000 дол. США. За наявності боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 . ОСОБА_3 вчинив оспорювані правочини, спрямовані на відчуження його майна.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність забезпечення позову, оскільки викладені в заяві обставини про невжиття заходів забезпечення позову дають підстави стверджувати, що невжиття вказаних заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Враховуючи характер спору, що виник між сторонами, наявність існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувавши обсяг позовних вимог, дані про особу відповідачів, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник позовним вимогам, з урахуванням оцінки розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що між сторонами дійсно виник спір про визнання правочинів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень.

В позовній заяві позивач зазначає, що оскаржувані правочини, а саме договори дарування та поділу майна є такими, які вчинені з метою уникнення стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача грошових коштів за його борговими зобов`язаннями, які грунтуються на підставі договору позики, оформленого розпискою від 30.12.2017 на суму 200 000 дол. США.

Апеляційний суд вважає обгрунтованими доводи позивача про те, що за оспорюваними правочинами ОСОБА_3 було відчужено 3/4 долі нерухомості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а тому існують ризики щодо подальшого відчуження спірного майна. При цьому заслуговують на увагу доводи представника позивача, що відчуження майна відбулося майже одразу після скасування арешту на майно, що було наслідком скасування ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.05.2020 заочного рішення суду від 06.11.2019 у справі №295/6566/19 про стягнення з ОСОБА_3 боргу на користь ОСОБА_1 .

Доводи в апеляційній скарзі про те, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.05.2019 у справі №295/6566/19 накладено арешт на будинок загальною площею 412,80 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 і якою забезпечені боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 , а також посилання на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 15.05.2020 у цій же справі, якою було відмовлено у задоволенні клопотання Гуртовенка Р.М. про заміну вказаного заходу забезпечення на інший, не можуть бути враховані, оскільки рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11.04.2023 у справі № 295/1944/23 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 та на земельну ділянку кадастровий № :05:021:0011 по проїзду Академіка Липського в м. Житомирі. Вказане рішення суду на момент перегляду оскаржуваної ухвали ніким не скасовано та є чинним.

Окрім того, є обгрунтованими заперечення представника позивача про те, що вартість арештованого майна розміщеного за адресою: АДРЕСА_2 в ході проведення виконавчих дій та реалізації майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» може бути зменшена, що буде мати наслідком виконання можливого рішення суду не в повному обсязі.

З огляду на наведене не можуть бути враховані доводи в апеляційній скарзі про те, що 24.04.2023 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №71648448 та накладено арешт на майно (будинок - АДРЕСА_2 ). Додані до апеляційної скарги матеріали не містять доказів вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання ОСОБА_3 боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 .

До того ж забезпечення позову у справі № 295/4177/23 пов`язане з предметом позову у цій справі та стосується іншого майна, ніж житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Доводи в апеляційній скарзі про те, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. 13.02.2023 за реєстром №2020, Житомирська міська рада продала, а ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 за особисті кошти купили у власність земельну ділянку площею 1,2903га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості і на цій земельній ділянці розташовані арештовані ухвалою від 10.04.2023 нежитлові приміщення, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки забезпечення позову вжито відносно майна, яке є предметом оспорюваних правочинів, вчинених до дати набуття земельної ділянки.

Отже, колегія суддів, порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (накладення арешту на нерухоме майно) із тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (майно може бути відчужене), з урахуванням законного інтересу, за захистом якого заявник звернувся до суду, та майнових наслідків забезпечення позову, вважає, що вказані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки обмежує відповідачів лише у розпорядженні нерухомим майном до вирішення спору по суті та ухвалення рішення у справі, а відтак суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

При цьому колегія суддів зазначає, що обставини викладені в заяві про забезпечення позову вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

Колегія апеляційного суду звертає увагу, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідачів.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374, 375,381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.06.2023.

Головуючий Судді: