Справа № 724/54/23
Провадження № 2/724/123/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.,

за участі секретаря судового засідання: Сенік М.І.,

за участі сторін:

представника позивача за первісним позовом: ОСОБА_1

представника відповідача за первісним позовом: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Хотин Чернівецької області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 третя особа Хотинський відділ державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,-

В С Т А Н О В И В:

09.01.2023 рок до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що з 25 липня 2008 року перебувала у шлюбі з відповідачем.

В шлюбі народилось троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 червня 2019 року, шлюб розірвано.

22.12.2018 року Хотинським районним судом Чернівецької області видано судовий наказ з відповідача стягнуто аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей, в 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 03.12.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Позивач вказує, що відповідач не сплачує аліменти. Заборгованість по сплаті аліментів становить 82 597,83 грн. Тому позивач має право відповідно до ст. 196 ЦПК України на стягнення неустойки (пені). В період з грудня 2018 року по жовтень 2022 року сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити, становить 50 476,69 грн.

Враховуючи вище викладене позивач просить суд стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення, але не більше 100 відсотків заборгованості, в сумі 50 476,69 грн.

20.02.2023 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 третя особа Хотинський відділ державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви позивач за зустрічним позовом вказує, що позов про стягнення неустойки (пені) є безпідставним, виходячи із наступних обставин.

Позивач погоджується, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 2003 року, разом проживали та вели спільне господарство, у шлюбі у них народилось троє дітей: донька ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; донька ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3 . З жовтня 2019 року його дружина для поліпшення фінансового стану їх сім`ї покинула роботу почтальйона у селі Круглик та почала їздити на заробітки за кордон, під час її відсутності він доглядав їх спільне господарство виховував дітей тобто займався повсякденними сімейними справами.

Осінню у 2020 році після приїзду дружини з закордону в них вчинилася сварка під час якої відповідач довідався від позивача, що вони вже не являємось однією сім`єю так як відповідно до рішення суду їх шлюб розірвано, однак будь-яких повісток про виклик у суд він не отримував також і не отримував рішення суду про розірвання шлюбу.

Після, сварки він змушений був переїхати проживати до матері за адресою АДРЕСА_1 , так як в будинку де він зареєстрований тривалий час ніхто не жив і проживання в ньому неможливо у зв`язку з його неналежним для прожиття станом, тому що до того часу він проживав в будинку своєї колишньої дружини який вони разом утримували в належному для проживанні стані.

Згодом відповідача було в телефонному режимі викликано до Хотинського відділу державної виконавчої служби де державний виконавець повідомив, що колишня дружина пред`явила до виконання судовий наказ Хотинського районного суду Чернівецької області про стягнення з нього аліментів на утримання його неповнолітніх дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, після чого він справно щомісяця розпочав сплачувати аліменти для уникнення будь-яких непорозумінь та для забезпечення належного розвитку дітей.

Про будь який борг відповідача ніхто не повідомляв, а тому вважає, що підстав для стягнень боргу, а також неустойки (пені) немає. Також доказом того що будь-яких підстав для нарахування державним виконавцем боргу за попередній період до дня пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявна в матеріалах виконавчого провадження заява ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу № 724/2030/18, де немає жодного посилання на стягнення аліментів з моменту винесення рішення суду.

Відповідач повідомляє, що судовий наказ № 724/2030/18 Хотинського районного суду про стягнення з нього аліментів він не отримував, а про те що він має сплачувати аліменти довідався тільки в листопаді 2020 року у відділі державної виконавчої служби разом з тим про існування нібито в нього боргу по сплаті аліментів ніхто його не повідомляв, а тому вважає що будь-якої його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів немає.

Враховуючи вище викладене відповідач просить суд звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № 63645173 відкритого 18.11.2020 року на підставі судового наказу виданого 22 грудня 2018 року за № 724/2030/18 за період з 03 грудня 2018 року по листопад 2020 року у розмірі 74 169,33 грн.

06.03.2023 року до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву.

В обґрунтування якого відповідач зазначає, що в судовому наказі № 724/2030/18 визначено дату стягнення аліментів з 03.12.2018 року, тому виконавцем аліменти почалися стягуватися з 03.12.2018 року.

Також відповідач зазначає, що аліменти призначаються з моменту подання заяви до суду про видачу судового наказу, а не з моменту подання заяви у виконавчу службу.

ОСОБА_4 не надав суду жодного доказу про те, що він дізнався про стягнення аліментів у листопаді 2020 року, а тому його твердження є безпідставним та заборгованість виникла саме з його вини.

Враховуючи наведене відповідач просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 18.01.2023 року провадження в справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 22.02.2023 року зустрічну позовну заяву прийнято та вирішено об`єднати в одне провадження з первісним позовом.

Крім того справу вирішено розглядати у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 03.04.2023 року у справі витребувано докази.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала, зустрічний позов не визнає. В судовому засіданні вказала, що у 2018 році подала позов про розлучення та стягнення аліментів. На той час вона проживала разом з відповідачем в одному будинку в подальшому відповідач переїхав до своєї мати. Дітям він не допомагав. Позивач зазначила, що у 2018 році працювала на пошті. Вказала, що доставляла листи за її місцем проживання, а саме в той час коли слухалась справа про розлучення та аліменти. Рішення про розлучення та стягнення аліментів вона особисто не вручила відповідачу, її менший син відніс зазначені документи до будинку відповідача і поклав на його стіл. Позивач самостійно розписалася за відповідача про отримання рішень щодо стягнення аліментів та розірвання шлюбу. У 2019 році вона поїхала за кордон. Дітей вона залишила на свого рідного батька, який на той час був ще живий. У ІНФОРМАЦІЯ_6 році помер батько позивача, після чого діти почали проживати з сестрою позивача. Через місяць відповідач забрав дитину від сестри позивача і вони почали проживати у будинку позивачки. Позивач вказує, що завжди коли не подзвонить дитині вона їй повідомляє, що тато п`яний, кричить на неї та підняв на неї руку. Позивачка дізнавшись про це подзвонила відповідачу і вимагала, щоб він йшов з її будинку. Після чого діти знову перейшли жити з сестрою. У вересні 2020 року батько почав тягати дітей по органам опіки. У 2020 році позивач подала рішення суду про стягнення аліментів у виконавчу службу. Позивач вказує, що відповідач знав про необхідність сплачувати аліменти.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні первісним позов підтримав у повному обсязі, зустрічний позов не визнає та просить у його задоволені відмовити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний позов не визнає та просить у його задоволені відмовити. Підтримує зустрічний позов та просить його задовольнити. Також відповідач пояснив суду, що у 2018 році було видано судовий наказ про який він дізнався у 2019 році коли отримав лист з виконавчої служби. Після того як він дізнався про аліменти він вчасно їх сплачує. Відповідач вказує, що рішення про стягнення аліментів він не отримував. Підпис про отримання рішення стоїть не його. Позивачка сама розписалася за нього і отримала рішення оскільки працювала на пошті. Відповідач вказує, що у дружина виїхала за кордон у жовтні 2019 році до цього часу вони проживала разом. Відповідач зазначає, що дітям допомагав, давав гроші, купував продукти. Відповідач вказує. що допустив заборгованість по аліментам не з своєї вини.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов не визнає у задоволенні якого просить відмовити, зустрічний позов підтримує та просить його задовольнити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою позивача та відповідача. У 2018 році розлучилися батьки. По аліментам свідку відомо, що мати зверталася до суду для отримання аліментів. Спершу батько не сплачував аліменти приблизно десь до року часу. Однак батько знав про необхідність сплачувати аліменти, оскільки йому приходив лист повідомлення. Мати виїжджала за кордон приблизно років два назад. Мати під час перебування за кордоном пересилала кошти та фактично вони жили за її рахунок. На час перебування мати закордоном донька проживала з рідною тіткою. Коли донька жила у тітки батько нічого не купував і не передавав. Згодом з осінні 2019 року донька почала проживала з дідом (батьком мати). Потім донька почала жити з батьком (близько одного місяця). Під час того коли донька жила з батьком, він раз в місяць приніс печиво, продукти. Одяг батько не купував. Остаточно донька з батьком не проживає приблизно з 2019-2020 роки, оскільки він підняв на неї руку. Донька довідалась про судовий наказ у 2018 році коли прийшов конверт з суду. Батько знав про аліменти тому, що коли прийшов конверт з суду він проживав разом з нею. Свідок вказує, що за 18 років вона від батька ніякої матеріальної допомоги не отримувала. Також свідок зазначає, що мати працювала на пошті.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засідання пояснив, що проживав з батьком один місяць, коли мама виїхала за кордон. Батько підняв на сестру руку і тому вони переїхали жити до тітки та більше з батьком не проживали. З 2018 року батько пішов і не проживав разом з ними. Батько не купував одяг та їжу. Матеріально допомагала бабуся. Мати розповідала, що подала на батька в суд на аліменти, а тому він повинен їх сплачувати це було після того як батько вже не жив з ними. Мати до того як поїхала за кордон працювала на пошті. Батькові приходив лист з суду, який дали меншому братові щоб він поклав його батьку на стіл. Молодшому братові конверт дала мати та він його відніс батьку в інший будинок. Батько в той час був у будинку. Молодший брат після того як зайшов до будинку з конвертом вийшов з будинку без конверту. Батько знав, що має сплачувати аліменти. Він платив аліменти, якимись маленькими сумами.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що є сусідом ОСОБА_4 , знає, що спершу сторони проживали разом. На даний час спільно не проживають. ОСОБА_3 з 2020-2021 року почала проживати знову біля свідка. Вона була в Італії та її не було дома. ОСОБА_9 , давав допомогу бо свідок їхав з ним у ОСОБА_10 де купували пакет з продуктами, який віз до дітей. Такі пакунки він возив десь до 2020 року. Свідок вказує, що батько купив також ОСОБА_11 мотоцикл. Свідок вказує, що знає, що батько дітям допомагав, привозив м`ясо, овочі. Батько коли проживав з дітьми то на думку свідка він платив за комунальні послуги, оскільки жив з дітьми деякий час. З ними також проживали дід та баба. На думку свідка мати позивачки також допомагала дітям. До того як ОСОБА_12 виїхала за кордон вона працювала на пошті та розносила пошту. Коли батько привозив продукти ОСОБА_12 не було дома вона в той час була за кордоном. Продукти батько возив у 2020 році літом два рази на тиждень.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що 22.12.2018 року Хотинським районним судом Чернівецької області винесено судовий наказ, яким вирішено стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей, в 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 03.12.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 22.11.2022 року № 24713 виданого Хотинським відділом ДВС вбачається, що боржник ОСОБА_4 , починаючи з грудня 2018 року по жовтень 2020 року аліменти взагалі не сплачував, та його заборгованість в жовтні 2020 року становить 74 169,33 грн. Заборгованість з грудня 2018 року по жовтень 2022 року становить 82 597,83 грн.

У розрахунку неустойки (пені) в період грудень 2018 року по жовтень 2022 року, яка надана позивачем. Загальна сума неустойки (пені) за вище вказаний період становить 50 476,69 грн.

У рекомендованому повідомленні № 918 вказано, що судовий наказ адресований ОСОБА_4 , отримано особисто 28.12.2018 року.

З рекомендованого повідомлення № 539 вбачається, що копію ухвали від 04.11.2019 року ОСОБА_3 , отримала 11.11.2019 року.

З рекомендованого повідомлення № 934 вбачається, що ОСОБА_3 , отримала судовий наказ 28.12.2019 року.

29.05.2023 року на ухвалу суду про витребування доказів до суду надійшов лист від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 91-23823/18/23 щодо перетину кордону ОСОБА_3 , за період з 2019 року по 2020 року з якого вбачається, що остання 30.10.2019 року виїхала за межі території України; 28.06.2020 року в`їхала на територію України; 28.08.2020 року 14:36 год. виїхала; 28.08.2020 року 18:47 год. в`їхала; 29.08.2020 року виїхала; 05.11.2020 року в`їхала.

Щодо первісного позову про неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Частино 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За змістом ст. ст. 180, 181, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та статті 196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Суд з`ясовуючи суму пені бере до уваги постанову Верховного суду від 19.01.2022 року № 711/679/21 в якій роз`яснюється алгоритм розрахунку щодо нарахування пені та вказується, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу (стаття 534 ЦК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

В СК України не передбачено як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме стаття 534 ЦК України;

При здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».

Отже, стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %;

При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Суд при розрахунку пені повинен враховувати, що при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.

Таким чином судом було проведено розрахунок та виявлено, що розмір пені значно перевищує суму заборгованості за аліментами, яка становить 82 597,83 грн., що підтверджується розрахунком про заборгованість по аліментам державного виконавця від 22.11.2022 року № 24713.

Позивач у свою чергу просить суд стягнути пеню у розмір 50 476,69 грн.

У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вище вказану норму суд не може виходити за межі позовних вимог, а тому вважає, що первісний позов про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення слід задовольнити повністю.

Суд звертає увагу, що від позивача за первісним позовом або його представника заяв про збільшення позовних вимог до суду не надходило.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Щодо зустрічного позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Суд приймаючи рішення враховує позицію Верховного Суду України від 12 квітня 2022 року № 381/1553/19-ц.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно із частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд може, за передбачених статтею 197 СК України умов, повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

Суд вирішуючи зустрічний позов про звільнення від сплати заборгованості за аліментами приходить до висновків, що позивач за зустрічним позовом не довів, що у нього існують обставини для повного або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами у зв`язку із обставинами, що мають істотне значення.

Обов`язок довести, що заборгованість виникла не з вина боржника покладається на самого боржника, тобто на позивача за зустрічним позовом.

Доказів того, що боржник не знав про відкриття виконавчого провадження суду не надано. Твердження позивача за зустрічним позовом про те, що він дізнався про необхідність сплачувати аліменти лише в листопаді 2020 року нічим не доведено. Матеріали справи не містять відповідних доказів.

Також позивач за зустрічним позовом не довів, що діти у період коли їх мати виїхала за кордон були на його утриманні. В свою чергу свідки ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , в судовому засіданні вказали, що один місяць вони проживали з батьком та мати висилала їм кошти. Фактично саме проживання батька з дітьми не свідчить про те, що діти знаходяться на його утриманні.

Таким чином позивач за зустрічним позовом не надав суду належних та достатніх доказів, що заборгованість утворилась не з його вини у результаті обставин, що мають істотне значення. Також не довів те, що він не був обізнаний про необхідність сплачувати аліменти та те, що про аліменти він дізнався саме у листопаді 2020 року.

Згідно до ч.1 ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Ч.1,6 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що факт того, що позивач за зустрічним позовом не розписався у рекомендованому листі за отримання судового наказу про стягнення аліментів, оскільки його дружина працювала на пошті та син сторін у справі відніс судовий наказ у будинок де проживав ОСОБА_4 , не свідчить про те, що позивач за зустрічним позовом не дізнався та не знав про відкриття виконавчого провадження та необхідність сплачувати аліменти.

Крім того свідки ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , вказали, що мати віддала молодшому сину поштовий лист, який його відніс в будинок де проживав батько та поклав його на стіл.

Також суд звертає увагу, що клопотань про витребування з виконавчої служби матеріалів виконавчого провадження до суду не надходило та учасниками справи не заявлялось.

Статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 31 липня 2019 року № 554/13475/15-ц (провадження № 61-25124св18) міститься висновок про те, що державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду. У разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі накладати штраф на боржника за невиконання рішення у визначений у постанові про відкриття виконавчого провадження строк.

У постанові Верховного Суду від 07 травня 2018 року у справі № 916/1605/15-г міститься висновок про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії. Із фабули частини першої статті 13 Закону України "Про виконавче провадження", вбачається, що проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відноситься до їх числа.

Таким чином суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами слід відмовити.

Враховуючи все вище викладене суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 третя особа Хотинський відділ державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості за аліментами слід відмовити.

Щодо судових витрат.

Згідно до п.3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави.

Оскільки позивач за первісним позовом звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Таким чином з відповідача за первісним позовом на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн., який відповідає пропорційно розміру задоволенню позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 155, 180, 181, 184, 189, 191, 195, 196, 197 СК України, ст. ст. 76-81, 89,141, 178, 263-265, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 РНКОПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за період з грудня 2018 року по жовтень 2022 року на загальну суму 50 476,69 грн. (п`ятдесят тисяч чотириста сімдесят шість гривень 69 коп.)

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 РНКОПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 третя особа Хотинський відділ державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості за аліментами відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 30.06.2023 року.

Суддя: Олександр Георгійович ЄФТЕНЬЄВ