Провадження № 2/229/1026/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Шевченко Л.В., за участі секретаря судового засідання Шипілової Г.І. , представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дружківка Донецької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Руднєва І. С., яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 10.07.2019 та ордеру серії ДН № 050974 від 10.07.2019 в інтересах позивачки ОСОБА_2 , звернулася до судуз позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя,і з уточненням позовних вимог 24.01.2020 року просить суд ухвалити рішення, яким:1) встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу жінки та чоловікав період з 15.04.2011 по 05.07.2019; 2) визнати земельну ділянку та автомобіль спільною сумісною власністю подружжя; 3) розподілити спільне майноміж подружжям таким чином: виділити в особисту власність ОСОБА_3 автомобіль OPELVIVARO державний номер НОМЕР_1 вартістю 219640 грн., виділити в особисту власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0.1687 га вартістю 155040 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 187340 грн. суму компенсації вартості майна, що залишається у власності відповідача автомобіля OPELVIVARO державний номер НОМЕР_1 вартістю 219640 грн. та земельної ділянки площею 0.1687 га вартістю 155040 грн., що розташована в селі Іванівське Бахмутського району Донецької області; 4) стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 24.04.1998 року по 15.04.2011 року, а потім у цивільному шлюбі з ним з 15.04.2011 року по 05.07.2019 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що рішенням Артемівського міськрайонного суду від 15.04.2011 року шлюб між ними було розірвано у зв`язку із необхідністю оформлення субсидії на їх спільне житло - квартиру АДРЕСА_1 . У квітні 2011 року відповідач був знятий з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, але фактично подружжя не припиняло сумісне мешкання однією родиною після прийняття рішення про розірвання шлюбу, а продовжувало мешкати разом в квартирі АДРЕСА_1 .

З 2014 року позивачка з відповідачем, сином ОСОБА_4 та донькою позивачки від попереднього шлюбу ОСОБА_5 мешкали однією родиною без реєстрації шлюбу в періоди: з 15.08.2014 року по 03.07.2017 року за адресою: АДРЕСА_2 ; з 03.07.2017 року по 03.06.2018 року за адресою: рф, московська область, АДРЕСА_3 ; з 05.07.2018 року по 05.07.2019 року за адресою: рф, московська АДРЕСА_3 .

На підтвердження спільного проживання сторін позивачкою також зазначалося, що у 2018 році відповідач притягувався до адміністративної відповідальності на території РФ, та для уникнення або пом`якшення міри покарання зазначав про наявність родини, що знайшло своє відображення в мотивувальних частинах постанови Кромського районного суду Орловської області від 07.01.2018 року та рішенні Орловського обласного суду від 16.01.2018 року, де були зафіксовані доводи ОСОБА_3 про порушення його прав на повагу до сімейного життя, спілкування з родиною, сином, у разі виконання покарання відносно нього у вигляді видворення за межі РФ. У період часу з 15.04.2011 року по 05.07.2019 року позивачка і відповідач вели спільне господарство, мали спільний бюджет, несли спільні витрати, здійснювали спільні покупки, мали права і обов`язки подружжя по відношенню один до одного, спільно виховували дітей, матеріально їх забезпечували, сплачували орендну плату за орендовані квартири в РФ, де мешкали разом, сплачували

комунальні платежі та утримували спільно квартиру за адресою квартиру АДРЕСА_1 , куди приїздили родиною на деякий проміжок часу.

В період шлюбу на підставі рішення Іванівської сільської ради від 20.12.2001 року (до перейменування Красненська сільрада Донецької області) відповідачу ОСОБА_3 для індивідуального житлового будівництва будинку для родини була надана земельна ділянка площею 0,1687 га, яку позивачка орієнтовно оцінює в 6000 доларів США, що еквівалентно на момент подачі позову 155 040 гривень.

В період цивільного шлюбу з 15.04.2011 року по 05.07.2019 року подружжя ОСОБА_6 14.05.2019 року придбали у спільну сумісну власність автомобіль OPELVIVARO державний номер НОМЕР_1 за 8500 доларів США, що еквівалентно на момент подачі позову 219 640 гривень. Свідоцтво про реєстрацію автомобіля було оформлено на ім`я чоловіка ОСОБА_3 .

Зазначає, що взагалі подружжя ОСОБА_6 придбали майна на суму 374 680 грн, яке складається із земельної ділянки вартістю 155 040 грн і автомобіля вартістю 219 640 грн.

Після припинення цивільного шлюбу та фактичних сімейний відносин, тобто з 05.07.2019 року тільки відповідач користується автомобілем і земельною ділянкою. В добровільному порядку поділити майно відповідач не бажає, також не бажає передавати автомобіль в користування позивачці або сплатити їй половину грошей за автомобіль. Позивачка вважає, що відповідачу має залишитись земельна ділянка і автомобіль, оскільки у відповідача є водійське посвідчення на право користування автомобілем, а їй відповідачем має бути сплачена грошова компенсація за 1/2 частину земельної ділянки і 1/2 частину автомобіля. У зв`язку з тим, що подружжя не досягло згоди про поділ майна добровільно, позивачка змушена зверталися до суду з позовом до відповідача, тому слід стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Артемівський міськрайонний суд ухвалою від 30.08.2019 відкрив загальне позовне провадження по справіта призначив підготовче засідання.

22.10.2019 від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому він просив суд відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. Заперечує той факт, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 15.04.2011 по 05.07.2019. Зазначає, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15.04.2011 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу встановлено, що з березня 2010 року сімейно-шлюбні стосунки між сторонами припинені з тієї причини, що сторони мають різні характери, що призводило до взаємного непорозуміння, подальше збереження сім`ї було неможливе, спільне господарство сторони не ведуть, подальше збереження шлюбу суперечило би інтересам сторін. При цьому ОСОБА_2 позов визнала і не оскаржувала судове рішення. Відповідач з жовтня 2010 року був знятий з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 . Розірвання шлюбу було не формальним, а відповідало дійсним обставинам.

Факт спільного проживання з позивачкою однією сім`єю як дружина та чоловік в періоди часу в орендованих квартирах на підставі договорів оренди відповідач заперечує. Договори оренди квартир він не підписував, участі в їх укладанні не приймав і згоди на те, щоб його вказували у цих договорах як особу, що проживає в орендованих приміщеннях, не давав.

Вважає, що постанова Кромського районного суду Орловської області від 07.01.2018 та рішення Орловського обласного суду від 16.01.2018 не містять даних щодо факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У судовому рішенні містяться посилання на те, що зі слів відповідаач він проживав у російській федерації з метою надання фінансової допомоги та участі у вихованні та спілкуванні щодо сина, а не задля позивачки, яку він позиціонує лише як колишню дружину.

Зазначає, що з 09.05.2019 він перебуває у фактичних шлюбних стосунках без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 у її квартирі, що виключає проживання позивачки і відповідача однією сім`єю у цей період.

24.01.2020 року позивачка звернулася з заявою про зміну позовних вимог та вважає, що точна вартість майна може бути визначена після проведення відповідних судових експертиз.

Артемівський міськрайонний суд Донецької області ухвалою від 24.01.2020 за клопотанням представника позивача адвоката Руднєвої І.С. у справі витребував із Територіального сервісного центру № 1442 та Бахмутського ВП ГТУ НП в Донецькій області інформацію щодо транспортних засобів, зареєстрованих на ім`я відповідача та з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин сторонами державного кордону в період часу з 15.04.2011 року по 05.07.2019 року.

21.02.2020 року ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області заклопотанням представника позивача адвоката Руднєвої І.С. у справі повторно витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин сторонами державного кордону в період часу з 15.04.2011 року по 05.07.2019 року.

02.03.2020 року ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області за заявою позивачки у справі були призначені судова автотоварознавча експертиза.на вирішення якої поставлено питання:-яка дійсна (реальна) ринкова вартість автомобіля OPEL VIVARO державний НОМЕР_2 , з урахуванням його фізичного зносу на момент проведення експертизи.

Ухвалою суду від 28.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 28.04.2021 по справі було призначено судову оціночноземельну експертизу, на вирішення якої поставлено питання:яка ринкова вартість земельної ділянкиплощею 0,1687 га в селі Іванівське Бахмутського району Донецькоїобласті (до перейменування Красненськасільська рада Донецькоїобласті), цільовепризначення для індивідуальногожитловогобудівництва, на момент проведення експертизи. Проведення експертизи доручено Донецькому НДІ СудовихЕкспертиз, розташованого за адресою: 84100, Донецька область, м. Слов`янськ, вулиці Поштова, 67. З метою об`єктивного проведення судової оціночноземельної експертизи зобов`язано відповідача - ОСОБА_3 , на запит експерта (за йогопершою вимогою) надати останньому доступ до земельної ділянки площею 0,1687 га в селі Іванівське Бахмутського району Донецькоїобласті (до перейменування Красненськасільська рада Донецькоїобласті), з цільовимпризначенням для індивідуального житлового будівництва та до правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку для огляду.

Розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема на 25.02. 2022.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. На теперішній час Указом Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжено, військовий час триває на час ухвалення рішення.

Відповідно до Розпорядження Верховного Суду від 21.10.2022 року № 61 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» було змінено територіальну підсудність судових справ Артемівського міськрайонного суду Донецької області на Дружківський міський суд Донецької області.

Справу передано до Дружківського міського суду Донецької області за підсудністю судових справ Артемівського міськрайонного суду Донецької області.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 та її представник-адвокат Руднєва І.С.не з`явилися, просили розглянути справу без їх участі, наполягали на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання 13.06.2023 не з`явився.

В судовому засіданні 16.08.2021 ОСОБА_3 позов не визнав. Вказав, що розлучилися з ОСОБА_2 в 2011 році, машину він купив в 2019 році. В нього було дві машини, одну купив в Україні, а іншу в Москві. Ту машину, що залишилася в ОСОБА_8 він віддав сину. Земельну ділянку він отримав в сільській раді, потім приватизував її. Квартиру не купували, вона була приватизована на чотирьох членів сім`ї. Розлучилися в 2011 році, але жили разом під одним дахом. Спали на одному дивані з позивачем до 2014 році. В 2014 родина жила у його брата, а потім приїхав і відповідач. В Лосино-Петровському жив частково з ними, приїжджав на вихідні, а жив на роботі. Спав у кладовій кімнаті, там були його речі. В ОСОБА_9 купили пральну машину, їздив за нею сам. Придбали також телевізор, відеокамеру, м`ясорубку. Для ОСОБА_10 купив ноутбук для навчання. Позивач працювала в магазині біля дому. З квартири в ОСОБА_9 він забрав свої речі з квартири та відвіз їх на дачу до брата. Восени 2017 року сім`я переїхала до м. Химки в двокімнатну квартиру. Періодично приїзжав до цієї квартири, бо там були його речі, іноді там спав. В 2018 році він вивіз свої речі до України. Зазначає про те, що земельна ділянка та автомобіль, це його особисті речі. Автомобіль він купив за власні кошти, а зараз ОСОБА_7 виділяє кошти на його ремонт. Автомобіль він купив за 5 000 доларів, а інші кошти, то супутні витрати. На земельній ділянці позивач працювала, заробляла гроші та витрачала їх на свої потреби.

Його представник- адвокат Гуревич М.Г. заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Крім того, ОСОБА_1 просив звернути увагу суду на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в період часу з моменту розірвання шлюбу та по 05.07.2019. Фотографії на яких зображені позивач та відповідач не доводять факту спільного проживання їх як подружжя, не надано доказів виконання ними прав та обов`язків саме як подружжя, а також факту спільного утримання орендованого майна. Нагадав, що їх спільний син ОСОБА_4 дав суду показання, у яких повідомив, що батько (відповідач) ховав гроші від його матері, не давав їх для спільного господарства. Представник відповідача також звернув увагу суду на те, що акти, які на думку позивачки підтверджують факт спільного проживання її з відповідачем у російській федерації, складені особою, яка не уповноважена взагалі складати акти та проводити «опитування сусідів», до того ж позивачка не зверталася з клопотанням допитати цих сусідів у судовому засіданні. ОСОБА_1 також вказав, що за той час поки справа розглядається в суді і діє воєнний стан на території України, позивачка мала можливість отримати громадянство російської федерації і передання у власність будь-якого майна таким громадянам суперечить теперішнім нормативним документам держави Україна.

Суд, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з такого.

Відповідно ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

ОСОБА_11 заявлено позов, який охоплює період з січня2001 року (придбання земельної ділянки під час шлюбу) по липень 2019 року, то до правовідносин, які виникли у цей період, підлягають застосуванню норми матеріального права з урахуванням положень частини першої статті 58 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правовіакти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшуютьабо скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втративчинність, припиняє його дію в повномуобсязі.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «ПрикінцевіПоложення» СК України, цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правовихактів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейнихвідносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Згідно частини 1 статті 13 Закону України «Про власність», який діяв на час придбання відповідачем у власність земельної ділянки в 2001 році, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Відповідно до статті 14 цього ж закону громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення фермерського господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну.

Частина 1 статті 17 закону визначала, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Таким чином, відповідно до статей 16-18 Закону України «Про власність», положень Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, чимайно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство), якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю.

В інших випадках спільна власність громадян визнавалася частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності в разі придбання майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх ніспільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зісторін.

Саме такий правовий висновок викладено у постанові ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15. Тільки в разі встановлення цих обставин положення частини першої статті 17 Закону України «Про власність» будуть правильно застосовані.

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , 24 квітня 1998 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований шлюб Часовярським виконкомом Артемівської міськради Донецької області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 24.04.1998 зроблено запис за № 25. ОСОБА_12 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2011 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

11.07.2019 головою ОСББ «9-А Рота» від 11.07.2019 року ОСОБА_13 складено акт про проведення опитування сусідів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які підтвердили, ОСОБА_16 мешкав за адресою: АДРЕСА_4 разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 у період з 24.04.1998 року по липень 2014 року. В цей період часу вони разом вели спільне господарство та виховували неповнолітніх дітей: доньку від попереднього шлюбу ОСОБА_2 ОСОБА_5 та сина ОСОБА_4 . У квітні 2011 року ОСОБА_3 знявся з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою, але продовжував мешкати з ОСОБА_2 та дітьми і вести спільне господарство. У липні 2014 ОСОБА_17 разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 та неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_4 поїхали на заробітки до російської федерації. У період з липня 2014 року по липень 2019 року вони постійно приїздили разом з дітьми або по черзі до спільного житла за адресою: АДРЕСА_4 (арк.с.13 т.1).

Відповідно до інформації наданої Головним управлінням Держгеокадастру у м. Артемівську Донецької області на запит ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , має у власності земельну ділянку у с. Іванівське площею 0.1687 га на підставі рішення Красненської сільської ради від 20.12.2001, яку передано для індивідуального житлового будівництва (арк.с.14).

Як доказ спільного проживання, позивачка посилається на матеріали Кромського районного суду Орловської області, де у постанові від 07.01.2018 судді Дятлова М.В., зокрема вказуються пояснення особи ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в яких він вказує, що на території російської федерації у нього проживають колишня дружина та неповнолітній син, який навчається у коледжі водного транспорту в м. Москва. Також він вказує, що вони є громадянами України, але подали документи на оформлення громадянства російської федерації. На території росії він проживав у брата, офіційно не працевлаштовувався. Просив його не видворяти з росії, оскільки його можуть мобілізувати до лав української армії (арк. с. 15-26 т.1). Втім, відповідач вказує, що дійсно деякий час він проживав у росії, але для того щоб працювати та заробляти гроші. Жив також у брата, або безпосередньо на будівництві. Однак, відповідач вважає доводи позивачки про їх спільне проживання неспроможними і такими, що не можуть заслуговувати на увагу суду.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта квартира за адресою: АДРЕСА_4 належіть ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності (арк. с. 27 т.1).

З договорів оренди квартири від 15.08.2014 року, від 03.07.2017 року, від 05.07.2018 року вбачається, що в періоди часу позивачка з відповідачем, сином ОСОБА_4 та донькою позивачки від попереднього шлюбу ОСОБА_5 мешкали однією родиною без реєстрації шлюбу з 15.08.2014 року по 03.07.2017 року за адресою: АДРЕСА_2 ; з 03.07.2017 року по 03.06.2018 року за адресою рф, московська область, АДРЕСА_3 ; з 05.07.2018 року по 05.07.2019 року за адресою: рф, московська АДРЕСА_3 . Втім, орендарем житлового приміщення в м. Химки (договора від 03.07.2017 та від 05.07.2018 ) згідно укладеним договорам є ОСОБА_19 і саме Орендар повинен своєчасно сплачувати за свій рахунок та у строки згідно виставленим рахункам, комунальні послуги та орендну полату за квартиру (арк.с.34-43 т.1).

Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ДН № 134931 ОСОБА_3 на підставі рішення Красненської сільської ради від 20.12.2001 передано у приватну власність земельна ділянка площею 0.1687 га в межах території Красненської сільської ради для індивідуального житлового будівництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 3765(арк.с.82 т.1)

У нотаріально посвідчених заявах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 зазначається, що вони підтверджують факт спільного проживання подружжя ОСОБА_6 у період з 15.04.2011 по 05.07.2019 року.

01.10.2019 головою багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_5 складено акт щодо опитування сусідів ОСОБА_22 (квартира 8), ОСОБА_23 (квартира 245), ОСОБА_24 (квартира АДРЕСА_6 ), які підтверджують, що в період з 15.08.2014 року по 15.07.2017 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 та дітьми, мешкали в орендованій квартирі АДРЕСА_7 (арк.с.108).

08.10.2019 головою багатоквартирного будинкуза адресою: АДРЕСА_3 складено акт щодо опитування сусідів ОСОБА_25 та ОСОБА_26 (квартира 77), ОСОБА_27 (квартира АДРЕСА_8 ), що в період з 03.07.2018 року по 03.06.2019 року про те, що ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 та дітьми, мешкали в орендованій квартирі АДРЕСА_9 (арк.с.108).

З інформації, наданої територіальним сервісним центром Регіонального сервісного центра МВС в Донецькій області № 1442, вбачається, що на ім`я ОСОБА_3 зареєстрований транспортний засіб автомобіль OPEL VIVARO 2005 року випуску державний номер НОМЕР_1 . 14.05.2019 на адресу АДРЕСА_10 був увезений автомобіль громадянином ОСОБА_28 , 11.05.2019 перетин кордону відмічено у декларації з Польщі(арк.с.169-171, т.1).

Згідно паспортним даним ОСОБА_3 зареєстрований по АДРЕСА_10 Яр з 08.10.2010.

Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 24.02.2020 вбачається, що у період з 10.04.2015 по 20.06.2019 ОСОБА_3 перетинав державний кордон 46 разів, останній раз 20.06.2019 перетнув кордон України в пункті пропуску «Гоптівка». У період з 24.03.2015 по 03.07.2019 ОСОБА_2 перетинала державний кордон 29 разів, останній раз 03.07.2019 перетнула кордон України в пункті пропуску «Піски».

З висновку експерта Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 2303 від 09.07.2020 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи дійсна (реальна) ринкова вартість автомобіля OPELVIVARO державний номер НОМЕР_1 , з урахуванням його фізичного зносу на момент проведення експертизи, у стані на момент огляду, становить 138465 грн 68 коп. (арк.с. 230-250 т.1).

Відповідно до висновку експерта Донецького Національного наукового центра «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса» № 2484 від 28.01.2022 за результатами проведення судової оціночно-земельної експертизи ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1687 га, цільове призначення: «Для індивідуального житлового будівництва», яка розташована в селі Іванівське Бахмутського району Донецької області (до перейменування Красненська сільська рада Донецької області), станом на 31.01.2022 склала: 81330 грн 00 коп.

При ухваленні рішення суд виходить з такого.

Згідно ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно ст. 54, 55 СК України дружина, чоловік мають право розподілити між собою обов`язки в сім`ї. Дружина, чоловік повинні утверджувати повагу до будь-якої праці, яка робиться в інтересах сім`ї. Усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї.

Вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім`ї вчинені за згодою другого з подружжя. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї.

У справі № 6-97цс11 (постанова від 20 лютого 2012 року) роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у

сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).

На думку позивачки, сумісні фото, де вони з відповідачем або вдвох, або з дітьми, в домашній обстановці, в громадських місцях, де відповідач ОСОБА_3 знаходиться у невимушеній обстановці, на святкуванні родинних свят, в місцях відпочинку разом з родиною є доказом їх спільного проживання як подружжя.

Однак факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Суд не виключає факту наявності між сторонами дружніх стосунків в період 2011 2019 років.

Практика Верховного Суду визначає, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, при вирішенні спору про поділ майна необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі (№ 643/6799/17).

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №562/408/16-ц зазначено, що вирішуючи питання щодо правового режиму майна, судимають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Допитаний в судовому засіданні свідок - син ОСОБА_4 вказав, що його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю до липня 2019 року. Не було такого, щоб вони проживали окремо. За адресою: АДРЕСА_4 , проживали мати ОСОБА_2 , батько ОСОБА_3 , він ОСОБА_4 та його сестра ОСОБА_5 . Періодів, коли батько уходив на постійне місце проживання за іншою адресою не було. Під час сварок батько міг піти на дачу, але повертався через 1-2 дні. З цієї квартири літом 2014 року вони переїхали тому, що на території України розпочалися бойові дії. Батьку зателефонував його брат ОСОБА_29 , який проживав у м. Москві та запропонував приїхати до нього. Спочатку до Москви батько не поїхав, оскільки було господарство та в москві йому не було роботи, а поїхали він ОСОБА_30 , мати ОСОБА_2 та його сестра ОСОБА_5 . Батько приїхав пізніше, коли виникла необхідність орендувати квартиру в Лосино-Петровському. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з власницею квартири уклали договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де проживали мати ОСОБА_2 , батько ОСОБА_3 , він ОСОБА_4 та його сестра ОСОБА_5 . За оренду квартири платили разом, але мати завжди платила більше, оскільки батько ні за що не хотів платити. Батько працював на будівництві, а він поступив там до школи, тобто вони жили там однією сім`єю. Батько був присутній на всіх сімейних святах, днях народженнях. Коли батьки розлучилися він цього не розумів, але потім мати повідомила йому про це.В Лосино-Петровському вони прожили до 2017 року, за цей час у батька не було іншого житла, вони проживали однією сім`єю, однак батько міг поїхати на об`єкт будівництва і там залишитись у зв`язку з економією часу та коштів. Потім сім`я у складі матері ОСОБА_2 , батька ОСОБА_3 , його ОСОБА_4 та його сестри ОСОБА_5 переїхала до АДРЕСА_11 . Спільного бюджету між батьками не було, батько свої кошти відкладав, ховав, тому що хотів купити щось для себе. На сімейному вечорі мати запропонувала батьку придбати будинок, на що він погодився. Однак, в Польщі батько придбав машину ОСОБА_31 за 10000 доларів. Після цього, повідомив сім`ю, що в нього є інша жінка і він більше не повернеться до росії.

Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_7 зазначила, що в квітні 2019 року ОСОБА_3 приїхав до м. Часів Яр і в травні 2019 року вони вирішили проживати разом, вести спільне господарство, робили ремонт, придбали меблі, разом відкладали кошти, тобто жили в цивільному шлюбі.

З травня 2019 року вони постійно проживали разом. Вона разом з ОСОБА_3 вирішили купити машину, довго обирали. Кошти на машину вона відповідачу не давала, гроші в сумі 5000 доларів він позичив у друга ОСОБА_32 , а 3000 доларів були в ОСОБА_3 . Відповідач розповідав їй, що він з ОСОБА_2 розлучилися в 2011 році, з сім`єю він не живе, а живе на будівництві. Допитана в судовому засідання свідок дочка ОСОБА_2 ОСОБА_33 , підтвердила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно проживали до початку липня 2019 року у шлюбі, вона проживає окремо, але вони жили разом і спілкувалися завжди сім`ями. Всі свята проводили разом, про розлучення батьків вона дізналася не одразу, оскільки батьки завжди проживали разом. В період з 2011 року по 2014 рік ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали разом та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_4 . Вони мали спільний бюджет та спільну земельну ділянку, де вели господарство. В 2014 році ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 поїхали до Росії, а вона залишилися в України, оскільки в неї є своя сім`я. В москві вони залишилися у ОСОБА_29 , потім переїхали в однокімнатну квартиру в Лосино-Петровського, де знаходились особисті речі ОСОБА_3 . Відповідач працював на будівництві, ввечері повертався до квартири, але було таке, що і залишався на об`єкті. Після ОСОБА_34 сім`я переїхала до м. Химки. Про прибання автомобіля їй відомо, він був придбаний у травні 2019 року. Відповідач їй сказав, що машина коштувала 7000. Також їй відомо про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом збирали кошти для придбання земельної ділянки у м. москві, але потім він поїхав до м. Часів Яр та почав жити з іншою жінкою.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_35 вказала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб в 1998 році, але в 2011 році розірвали шлюб, тому що їм не оформлювали субсидію. Після розлучення жили однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_4 , вели спільне господарство, ОСОБА_2 займалася на дачі полуницею. Вона часто ходила до них в гості. Їй відомо, що ОСОБА_2 приїхала з Москви з грошима та придбала земельну ділянку, а ОСОБА_3 оформив її на себе. В 2014 році ОСОБА_2 разом з дітьми поїхала першою до москви до брата відповідача, а ОСОБА_3 через місяць.

Жили вони завжди разом, спілкувалися з ними через відеозв`язок, святкували всі свята. Жили вони спочатку в Лосино-Петровському, де прожили три роки, а в 2017 році переїхали до м. Химки. ОСОБА_2 працювала на декількох роботах, ОСОБА_3 , також періодично працював. Жили вони разом до 2019 року, спілкувалися, було і таке, що відповідач жив на роботі, через економію часу та коштів. ОСОБА_2 говорила їй, що вони збирають гроші на земельну діляну, однак сталось так, що ОСОБА_3 приїхав до України та знайшов тут жінку. Всі гроші, що вони збирали разом, пішли йому. Позивач сама сплачувала за квартиру, їжу, оскільки ОСОБА_3 збирав гроші. Влітку 2019 року їй ОСОБА_3 надіслав фото, на якому був зображений його автомобіль, загружений його речами, і сказав, що їде в м. Часів Яр.

Допитана в судовому засіданнісвідок ОСОБА_36 дала показання про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб в 1998 році, від спільного шлюбу мають дитину сина ОСОБА_4 , проживали у м. Часів Яр, у 2011 році офіційно розірвали шлюб, для того, щоб оформити субсидію. Хоча розірванн яшлюбу було фіктивним, вони жили однією сім`єю, відносини у них були чудові, проживали по АДРЕСА_12 . За період з 2011 по 2014 рік відповідач їздив на заробітки до москви і міг пробути там місяць, позивач також один раз виїжджала на зоробітки на три тижні. Коли почалася війна у 2014 році, ОСОБА_2 поїхала з дітьми до москви, а через місяць до них приїхав ОСОБА_3 . В липні 2019 року подзвонила позивач та повідомила, що відповідач знайшов іншу жінку. Після цього ОСОБА_3 зайшов до неї на роботу та особисто повідомив, що в нього є інша жінка, що він буде жити в Україні та з ОСОБА_2 він більше жити не буде. Автомобіль ОСОБА_3 придбав у Польщі. Начебто відповідач складав кошти на земельну ділянку, який планував купити для сім`ї. Також зазначає, що ОСОБА_3 приховував свій доход від дружини.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_37 зазначив, що з ОСОБА_3 вони знайомі з 2002 року. Восени старша донька виходила заміж, тому до нього звернувся відповідач з проханням взяти його на роботу в москву, для того щоб зароботи гроші на весілля. Він взяв його на роботу. Через деякий час ОСОБА_3 звернувся до нього з проханням позичити йому кошти на операцію для ОСОБА_2 . Він позичив йому кошти в розмірі 1000 доларів, з проханням віддати їх до визначеною ними дати. Після розірвання шлюбу стосунки між сторонами погіршилися. З 2011 року по 2014 рік стосунки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були такі, як і завжди. Вказує, що в Лосино-Петровському вони сім`єю проживали разом, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а коли сторони переїхали до м. Химки, то почали проживали окремо, оскільки відповідач жив на об`єкті. В 2019 році ОСОБА_3 знову звернувся з проханням позичити гроші на машину, в березні 2019 він позичив йому гроші в розмірі 5000 доларів з умовою повернути їх до листопада 2019 року, оскільки в грудні 2019 в нього повинна була бути операція. Відповідач гроші повернув в листопаді 2019 року. Розписки письмово не оформлювали.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_38 , що вони познайомилися у березнів 2019 році, на той момент ОСОБА_3 вже проживав з ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_13 , номер квартири не пам`ятає. Про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 йому нічого не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_39 дав показання про те, що ОСОБА_3 він знає дуже давно. В 2020 році з травня по червень він проживав разом з відповідачем у Москві, оскільки робили ремонт. Зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали разом в м. Часів Яр.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_40 зазначила, що ОСОБА_2 , вона знає з 2016 року. Позивач завжди говорила, що ОСОБА_3 їй не допомагає, гроші не дає. Після розлучення вони спільного господарства не вели, спільних коштів в них не було, оскільки відповідач свої кошти відкладав. Жили окремо, ОСОБА_3 проживав на будівництві, раз на місяць приїжджав до неї прати свої речі. Стосунки у сторін були напружені. Коли були у неї в гостях, навіть спали у різних ліжках. Речі ОСОБА_3 зберігались у неї та на дачі у брата.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачені ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Допитані в судовому засіданні свідки показали, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 принаймні під час перебування у російській федерації з 2014 по 2019 рік не було спільного бюджету, доказів придбання майна за спільні кошти позивачка не надала. Орендарями трьох квартир в російській федерації були ОСОБА_2 (за одним договором) та її донька ОСОБА_41 (за двома іншими договорами). При цьому згідно умов договорів оренди оплату за оренду мав здійснювати орендар. І хоча дійсно в договорах зазначалося, що користуватися квартирами може відповідач ОСОБА_3 , але докази погодження з умовами договору, підписання актів приймання-передачі з боку відповідача в матеріалах справи відсутні.

Доказів оплати вартості оренди квартир ОСОБА_3 позивачкою не надано. Крім того з яких обставин виходили сусіди, яких опитували голови багатоквартирних будинків, на підтвердження того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали спільно та спільно вели домогосподарство, - невідомо, чи спілкувалися вони взагалі та чим підтверджуються їх дані в опитуванні суд не мав можливості, оскільки клопотання про їх допит не заявлялося.

Натомість, свідок ОСОБА_42 в судовому засіданні дала показання, якими підтвердила, що з травня 2019 року вона проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 і що автомобіль він придбав в травні цього ж року, коли вже проживав з нею.

Суд відхиляє аргумент відповідача про те, що ОСОБА_3 придбав автомобіль, у тому числі за позичені гроші, про що дав показання свідок ОСОБА_43 , оскільки використання таким чином усного договору позики (розписки не складалися) очевидно не враховує, що саме регулююча сила договору стосується його сторін, а тому не може кваліфікуватися як добросовісне та є неприпустимим.

Втім, на переконання суду, доказів придбання спірного майна, зокрема автомобіля, внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім`єю позивач не надала; в матеріалах справи відсутні докази наявності між сторонами взаємних подружніх прав та обов`язків, а доводи позивачки щодо факту спільного проживання з відповідачем однією сім`єю спростовуються показаннями свідків та належними доказами.

ВС неодноразово у постановах наголошував, що факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

З вищевказаного слідує, що позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю в період з 15.04.2011 по 15.07.2019 є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до вимог статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За приписами ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісною власності на майно, набуте за час шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпці ярівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разіподілу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересамсім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11).

Відповідно до п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч.2 ст.71, ч.2 ст. 183 СК України неподільні речі, які не можна поділити без втрати її цільового призначення, присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною 4 статті 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

З дослідженого судом висновку експерта Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 2303 від 09.07.2020 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи встановлено, що дійсна (реальна) ринкова вартість автомобіля OPEL VIVARO державний номер НОМЕР_1 , з урахуванням його фізичного зносу на момент проведення експертизи, у стані на момент огляду, становить 138465 грн 68 коп.

Доводи відповідача про те, що він придбав автомобіль OPEL VIVARO державний номер НОМЕР_1 за власні кошти та він є його особистою приватною власністю і що після розлучення він з позивачкою не проживав разом, спільного господарства не вів, приймаються судом до уваги, оскільки факт спільного проживання та ведення спільного господарства з позивачкою на момент придбання вказаного автомобіля не підтверджується показаннями свідків та дослідженими письмовими доказами. Також у декларації, оформленої на кордоні про перетин автомобіля, вказано місце реєстрації відповідача: АДРЕСА_10 , що відповідає даним паспорту, а саме з 2010 року. У російській федерації ОСОБА_3 не був зареєстрований, у т.ч. тимчасово.

Підсумовуючи викладене, за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно (автомобіль) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Щодо статусу земельної ділянки.

Відповідачу передано у власність 0,1687 га, про що видано Державний акт на право власності на землю.

Оскільки правовідносини сторін у справі щодо спірної земельної ділянки виникли 20 січня 2001 року, тому вони регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім`ю, що діяв до січня 2004 року.

Згідно статті 67 Земельного кодексу (1990 р.), який діяв на момент передання відповідачу земельної ділянки Красненською сільською радою, громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара.

Державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ № 2201 (з 23.06.1992 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки.

Державний акт на право приватної власності на землю видавався виключно громадянам, підписувався Головою відповідної Ради народних депутатів, а також реєструвався відповідною радою за місцем розташування земельної ділянки в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю.

Правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. Так, відповідно до частини п`ятої статті 61 СК України у редакції Закону України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення змін до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя була земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі

приватизації.

Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації змінено. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 57 СК України земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Частину п`яту статті 61 СК України виключено.

Таким чином тільки у період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно, земельна ділянка набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Саме такий висновок щодо застосування норм Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року викладено у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 626/4/17 (провадження № 61-29004св18). Подібні висновки щодо нерухомого майна також викладені у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 753/3440/17 (провадження № 61-800св17), від 02 вересня 2020 року у справі № 335/10676/16-ц (провадження № 61-4077св18).

Також у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (провадження № 6-2710цс15) правовим висновком є те, що земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.

З урахуванням досліджених наданих сторонами доказів, показань свідків, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 повністю у зв`язку з його необгрунтованістю.

У разі відмови в задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. 57-71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 5, 12, 81, 141, 142, 229, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 23.06.2023 року.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_14

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Cуддя Л. В. Шевченко