Справа № 342/1407/22
Провадження № 2/342/157/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.

секретаря судового засідання Матієк І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник-адвокат Атаманюк Володимир Михайлович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , в інтересах якої діє представник-адвокат Атаманюк Володимир Михайловичзвернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , жителя АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_1 , в якому просить постановити рішення, яким визнати за позивачем право власності на спадкове майно за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 , 1936 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що батьками позивача ОСОБА_1 були ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 . Батько позивача, користуючись своїм правом, передбаченим ст. 1233, 1234 ЦК України, за життя, склав заповіт, як розпорядження на випадок смерті, у відповідності до якого, його житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 , а також все його інше майно з чого б воно не складалось і на що він за законом матиме право заповів своїй дочці ОСОБА_1 . Господарство за даною адресою відносилось до категорії «колгоспний двір», головою якого був ОСОБА_5 . Після смерті батька у позивача відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . З метою оформлення спадщини після смерті батька, позивач звернулася до державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського РНО Івано-Франківської області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому що вищезгадане господарство відносилося до колгоспного двору, а отже кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15.04.1991 належить відповідна частка житлового будинку. Проте, частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. За таких умов, поруч із вказаним, нотаріус порекомендував звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно.

29 грудня 2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено підготовче засідання та витребувано з Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Івано-Франківськ), у строк до 26 січня 2023 р., належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , 1936 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Далешове Городенківського району Івано-Франківської області.

14 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Учасники справи в судове засідання 11 квітня 2023 року не з`явилися.

Представник позивача - адвокат Атаманюк Володимир Михайлович надіслав до суду клопотання про розгляд справи без присутності позивача та її представника. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до суду надіслали заяви про розгляд справи без їх присутності. Позовні вимоги визнають повністю, просять їх задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті).

У відповідності до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як слідує із копій: Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 31 жовтня 1989 року, виданого Городенківською районною Радою народних депутатів на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів №148 від 11.10.1989 року, Виписки з інвентаризаційних матеріалів, наданої ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 9905 від 17.09.202, в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 . Дане домоволодіння зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_5 в цілому на основі вищезгаданого свідоцтва і записано в реєстрову книгу за № 19 від 31.10.1989.

Вулиця і номер житлового будинку в АДРЕСА_1 не помінялися, що доводиться довідкою № 276 від 03.11.2022, виданою Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки № 5-24/26 та Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Відповідно до законодавства, яке було чинним на час створення та обліку спірного майна прийняття у члени колгоспу здійснювалося загальними зборами колгоспників відповідного колгоспу на підставі заяви особи. Такі обставини можуть підтверджуватися рішенням (витягом з нього) загальних зборів членів колгоспу про включення особи до членів колгоспу. Тобто, належним та достатнім доказом наявності в особи статусу члена колгоспу, у тому числі наявності членства в колгоспі має бути відповідне рішення загальних зборів колгоспників.

Ксерокопією витягу з по господарської книги за 1991-1995 р.р., наданої Далешовецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області доводиться, що суспільна група господарства (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) робітнича, члени господарства: голова сім`ї - ОСОБА_5 , 1936 року народження, місце роботи Городенка завод, Городенківське народне підприємство «Надія», ОСОБА_2 , 1934 року народження, дружина, місце роботи Городенківське підприємство «Надія», ОСОБА_3 , 1969 року народження, син, ОСОБА_1 , 1972 року народження, дочка, ОСОБА_4 , 1990 року народження, внук, ОСОБА_6 , 1970 року народження, зять.

Як вбачається із довідки № 277, виданої 03.11.2022 Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, в с. Далешове по вул. Шевченка, 11 Городенківського району Івано-Франківської області, станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , голова робітничого двору; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружина; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочка; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онук.

Отже, спірне домоволодіння відносилося до суспільної групи «робітничий двір».

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №328626346 від 10.04.2023 слідує, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок АДРЕСА_1 , відсутні.

З копії технічного паспорту будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , складеного 08.10.2021 ОКП «Коломийське МБТІ» слідує, що рік завершення будівництва житлового будинку (літера А), загальною площею 55,9 кв.м., житловою площею 19,9 кв.м. 1976 р. (рік початку будівництва не вказано), погребу 1970 р., вбиральні - 1990 р., комори, стайні, сараю 1968 р., літньої кухні 1989 р.

Згідно Звіту житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТ-ВО "Придністров`я" на підставі договору № 588 від 04.10.2021, ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 станом становить - 89440 грн.

ОСОБА_5 , 1936 року народження та ОСОБА_7 , 1934 року народження, були подружжям з 20.02.1966 (відповідний запис № 5 від 20.02.1966 в Книзі актів громадянського стану про одруження), що доводиться копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_2 від 20.02.1966.

Судом встановлено, що будівництво спірного житлового будинку велося подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у період шлюбу, а отже правовідносини щодо створення зазначеного нерухомого майна регулювалися нормами ЦК Української РСР 1963 року, КпШС України.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Розмір часток у

спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім`ю.

Частиною другою статті 112 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Аналогічне положення містить і частина перша статті 368 чинного Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.1 розд.VII «Прикінцеві положення» СК зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом, тобто з 1.01.2004. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції), норми СК застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1.01.2004. До сімейних відносин, які існували до 01.01.2004, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. У ч.1 ст.22 КпШС передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування й розпорядження цим майном.

Відповідно до вимог статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні положення закріплені в ст.60 СК, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Уважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування й розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. ст. 3, 4 КпШС, ст.63 СК).

Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Обставини, які вказують на необхідність відходу від принципу рівності часток при визначенні їх розміру, судом не встановлені.

Отже, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належав на праві спільної сумісної власності по 1/2 частині ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236 ЦК України).

За заповітом, посвідченим 28.04.2017 секретарем Далешівської сільської ради Городенківського району, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , житель АДРЕСА_1 , на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження, яким свій жилий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а також все своє інше майно з чого б воно не складалось і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_1 . Заповіт зареєстрований в реєстрі за № 20. Даний заповіт є чинний, зареєстрований в Спадковому реєстрі за № 60641375, що доводиться копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 62220183 від 27.10.2020.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 83 років в с. Далешове Городенківського району Івано-Франківської області, про що 24 липня 2020 року складено відповідний актовий запис № 10, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , виданого 24 липня 2020 року Далешівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядуваннязаяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

На час смерті ОСОБА_5 , 1936 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а/з № 10 від 24.07.2020), разом із ним проживали та були зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружина; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочка; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онук; догляд та поховання батька здійснювала дочка - ОСОБА_1 , що стверджується довідкою № 275, виданою 03.11.2022 Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що доводиться копіями: свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 , виданого 03.07.1984, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 2 від 11.09.2019.

ОСОБА_2 на час смерті чоловіка ОСОБА_5 , тобто на час відкриття спадщини, виповнилося 86 років і відповідно до статті 75 СК України, статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вона вважається непрацездатною особою та має згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК право на обов`язкову частку у спадщині спадкодавця.

Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом спадкодавця ОСОБА_5 є його дочка ОСОБА_1 (позивач). Відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за законом спадкодавця ОСОБА_5 , яка має право на обов`язкову частку у спадщині.

Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

На виконання ухвали суду Городенківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Івано-Франківськ) надала суду належним чином засвідчену копію спадкової справи № 372/2020 (номер у Спадковому реєстрі 66644137), заведену після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , з якої вбачається, що спадщину прийняла спадкоємець за заповітом - позивач ОСОБА_1 . Спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_2 24.11.2020 (протягом встановленого статтею 1270 ЦК України строку) заявила про відмову від одержання обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_5 .

08.09.2022 державним нотаріусом Бистровій Марії Михайлівні видано 2 (два) свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 1092, № 1093, на: земельну ділянку, площею 0,0513 га, кадастровий номер :05:003:0175, що розташована на території Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 635371; земельну ділянку, площею 1,6868 га, кадастровий номер :05:003:0307, що розташована на території Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 635490.

До складу спадщини ОСОБА_5 входить також частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою звернення позивача до суду стало те, що Постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Капріян С.В. № 1317/02-31 від 26.10.2021 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 , на житловий будинок АДРЕСА_1 . Причиною відмови є те, що вищезгадане господарство відносилось до колгоспного двору, а отже кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені.

Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.

Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що спадковий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належав ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 , фактично стала власником частини вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними, що належала ОСОБА_5 . Однак, через реєстрацію житлового будинку як колгоспного двору, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про визнання позовних вимог.

Згідно п.2 ч.1 ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є відмова власника від права власності. Згідно ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме за позивачем ОСОБА_1 , слід визнати право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову слід відмовити у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 на даний час може на власний розсуд розпоряджатися своїм майном та її право не порушується та ніким не оспорюється чи не визнається, тому у неї немає перешкод в оформленні права власності на належне їй майно. Крім того, подану відповідачем ОСОБА_2 заяву про визнання позовних вимог, суд не розцінює, як відмову від належної їй частини житлового будинку у передбаченому Законом порядку.

При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області.

На підставі ст.ст. ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1268-1270, 1273, 1296-1297 ЦК України, керуючись ст.ст. 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовувідмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_3 - АДРЕСА_2 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_4 - АДРЕСА_1 .

Судове рішення складено 11.04.2023.

Суддя: Федів Л. М.