Єдиний унікальний номер №943/1443/22
Провадження №2/943/339/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 р.

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Гута О.С.

за участі представника відповідача Скоробогатого М.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Буську в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_2 в особі представника МАЛИНЯКА Віктора Андрійовича до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через свого представника - адвоката Малиняка Віктора Андрійовича звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 1000 000,00 грн., та витрати на надання правової допомоги у розмірі 40 000,00 грн.

Позовна заява датована 02.11.2022 року та підписана особисто представником позивача адвокатом Малиняком В.А.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що внаслідок протиправних дій відповідача, кримінальне провадження щодо якого за № 0000206, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 26.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, ухвалою Буського районного суду Львівської області від 05.07.2022 року закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, позивачу завдано моральної шкоди.

До позовної заяви представником долучено копію ордера на надання правничої допомоги, копію свідоцтва на право на зайняття адвокатською діяльністю, копію обвинувального акту, копію висновку експерта.

В судове засідання 22.06.2023 року позивач не прибув, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день та час судового засідання.

Представник позивача - адвокат Малиняк В.А. в судове засідання не прибув, подав клопотання про відкладення судового засідання через його зайнятість під час проведення слідчих дій у кримінальному провадженні.

Представник відповідача - адвокат Скоробогатий М.В. проти задоволення клопотання заперечив. Зазначив, що на день подання позову в інтересах ОСОБА_5 , останній був малолітнім, йому виповнилося 12 років. В ордері про надання правової допомоги зазначено, що договір про надання правової допомоги укладено адвокатом Малиняком В.А. з позивачем ОСОБА_5 , який не міг свої інтереси представляти самостійно, а, отже, укладення такого договору не відповідає вимога ЦК та ЦПК України, оскільки цей договір мав би підписати законний представник малолітнього. Покликався на те, що на його думку позовна заява подана адвокатом Малиняком В.А. як особою, повноваження якої на ведення справи є неналежними.

Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Ухвалою від 07.04.2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Підготовче судове засідання призначено на 31.05.2023 року.

Позивач, його представник в підготовче судове засідання 31.05.2023 року не з`явилися, були належним чином повідомлені судом про день та час розгляду справи. Представник відповідача, адвокат Скоробогатий М.В. заперечив проти позовних вимог, виклавши мотиви у відзиві на позов, просив дане засідання проводити без застосування засобів звукозапису.

У зв`язку із поданням відзиву судове засідання відкладено на 22.06.2023 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до ордера про надання правової допомоги серії ВС № 1095270 від 23.09.2021 року, правова допомога у даній справі надається ОСОБА_5 адвокатом Малиняком В.А. на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 03.02.2021 року.

Станом на день підписання договору, який зазначено в ордері, ОСОБА_5 був малолітнім. На день подання позовної заяви 02.11.2022 року позивачу було повних 12 років.

Відповідно до обвинувального акту, долученого до позовної заяви, у кримінальному провадженні № 0000206 було залучено законного представника позивача - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Частиною 1 статті 272 ЦК України передбачено, що фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно. В інтересах малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх фізичних осіб, які за віком або за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники.

Згідно ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість, здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.

Частинами 1, 2 ст. 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Отже, як слідує з наданих суду документів договір про надання правової допомоги укладено малолітнім ОСОБА_5 з адвокатом Малиняком В.А. до подання позовної заяви в суд, що суперечить вимогам ЦК та ЦПК України і такий договір є недійсним (нікчемним).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам.

З аналізу вказаних норм закону суд дійшов висновку, що малолітній ОСОБА_5 не мав на час укладення договору про надання правової допомоги та на час подання позовної заяви належного обсягу цивільної дієздатності та цивільно процесуальної дієздатності, його інтереси мав би представляти законний представник.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).

Із зазначеною конституційною гарантією узгоджуються положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, згідно з якими кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно з висновком Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 24.12.2004 № 22-рп/2004, головним обов`язком держави, відповідно до частини другої статті 3 Конституції України, є утвердження і забезпечення прав і свобод людини; таке забезпечення, крім усього іншого, потребує законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур), в тому числі, вимог стосовно оформлення позовних заяв, скарг та інших документів, що подаються до суду.

У цьому аспекті, складним питанням, що виникає на практиці, є порядок реалізації вимоги процесуального закону, яка зобов`язує представника особи підтвердити суду наявність права вчиняти від імені такої особи певні процесуальні дії, зокрема, подавати позов, апеляційну та касаційну скарги.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником (постанови від 13 березня 2018 року у справі № 914/2772/16; від 21 березня 2018 року у справі № 914/2771/16).

У рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 зроблено висновок, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Таким чином, обов`язок суду перевірити належність доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію зумовлений, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в суді свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки.

Як зазначила Велика палата Верховного Суду у справі № 910/23346/16 від 13.03.2018 року чітка та передбачувана вимога статті 131-2 Конституції України щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу та не є обмеженням права на доступ до суду.

В даному випадку суд вважає, що представник позивача Малиняк Віктор Андрійович, який діяв в інтересах малолітнього ОСОБА_5 не мав належних повноважень звертатися до суду з даною позовною заявою.

Враховуючи, що особа, яка підписала позовну заяву, не має права її підписувати і така позовна заява подана до Буського районного суду Львівської області особою, яка не уповноважена діяти у такій цивільній справі в інтересах позивача, позов підлягає залишенню без розгляду на підставі п.п. 1, 2 ч. 1ст. 257 ЦПК України.

Такий висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31), де зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

За приписами ч. 2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 257, ст. ст. 259, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 в особі представника МАЛИНЯКА Віктора Андрійовича до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу та його представнику, що за приписами ч. 2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

На ухвалу суду може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення.

Суддя Б. М. Журибіда