Єдиний унікальний номер 725/188/23
Номер провадження 2/725/23/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2023 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючої судді Піхало Н. В.

за участю секретаря судового засідання Соник А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що з 13 квітня 2010 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №396. Від вказаного шлюбу у них із відповідачем народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.06.2014 року шлюб розірвано. На даний час спільна дитина сторін проживає разом із нею й відповідно вона самостійно несе усі витрати по її утриманню.

При цьому зазначала, що відповідач як батько дитини будь-якої участі в її утриманні та матеріальному забезпеченні не приймає. Між нею та відповідачем не було досягнуто домовленості щодо добровільної сплати відповідачем аліментів на утримання їх спільної дитини.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач добровільно не приймає участі в утриманні їх дитини, офіційно працевлаштований й відповідно отримує достатній дохід та має можливість, а також зобов`язаний надавати їй грошову допомогу на утримання дитини, просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, однак у матеріалах справи міститься письмовий відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково. При цьому, вказав, що він не ухиляється від надання матеріальної допомоги своїй дочці, матеріально її забезпечує, а також бере активну участь у вихованні та в утриманні малолітньої дитини, а саме регулярно придбає одяг, взуття, іграшки, харчування, лікарські препарати, та інші речі, які необхідні для дитини.Крім тог вказуючи на те, що оскільки він також матеріально допомагає своїм батькам, які є інвалідами 3-ої групи, а також змушений орендувати житло, має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/6 частки від його заробітної плати.

Так, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступного.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, ч. 2 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того, положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи убачається, що з 13 квітня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №396(а.с.11).

Від вказаного шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10). Батьками дитини вказані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В подальшому, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.06.2014 року шлюб розірвано.

На даний час дитина сторін проживає разом із позивачкою, яка самостійно несе усі витрати по утриманню дитини (а.с.12-13). При цьому, будь-яких належних та достовірних доказів, які б спростовували дану обставину матеріали справи не містять(а.с.9).

Домовленості щодо добровільної сплати аліментів між сторонами не досягнуто.

При цьому, доказів на спростування вказаного відповідачем суду не надано, як й не надано належних та допустимих доказів на підтвердження його доводів щодо систематичної добровільної сплати позивачці коштів на утримання доньки, а також придбання їй речей та несення витрат на придбання інших, необхідних для розвитку дитини потреб.

Так, положеннями ст.51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Крім того, ч.8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 2 ст.141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини ( крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з ч. 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При цьому, ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не є обставиною, яка враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, ч. 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Крім того, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Ураховуючи вищевказані положення закону та встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині наявності правових підстав для стягнення аліментів, оскільки відповідач як батько зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача на утримання дитини, суд ураховуючи положення ст. 182 СК України, виходить з наступного.

З матеріалів справи убачається, що відповідач ОСОБА_2 має офіційне місце роботи, де отримує щомісячний дохід й відповідно має можливість та зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Разом з тим, на утриманні відповідача перебувають батьки ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , які є інвалідами 3-ої групи, що підтверджується поданими ним доказами, а саме довідками до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с.34-35), а також несе додаткові витрати на оренду житла.

Таким чином, ураховуючи вищевказане, суд визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, а також зважаючи на матеріальне становище позивачки, а також те, що саме на позивачці лежать усі повсякденні обов`язки та відповідальність по утриманню та вихованню дитини, забезпечення її харчуванням та одягом, а також житлом, приймаючи до уваги інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, приходить до висновку, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому вважає, що запропонований відповідачем розмір аліментів для сплати у розмірі 1/6 частки усіх видів його заробітку (доходу) є недостатнім для утримання дитини, яка проживає разом із позивачкою.

При цьому, при визначенні розміру аліментів відповідно до ст.182 СК України суд, приходить до висновку, що відповідач спроможний платити аліменти на утримання дитини саме у розмірі 1/5 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття

За таких обставин, позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає частковому задоволенню.

За правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 84, 180-184, 191 СК України, ст.ст. 189-200, 258-273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 ) на утримання їхньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/5 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало