ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 квітня 2023 року м. Чернівці

справа № 726/1881/22

провадження №22-ц/822/271/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на рішення Садгірського району суду м.Чернівців від 11 січня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», треті особи без самостійних вимог : приватний нотаріус ІваноФранківського міського нотаріального округу ІваноФранківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Доготар Микола Вікторовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», треті особи без самостійних вимог приватний нотаріус Івано Франківського міського нотаріального округу Івано Франківської області Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Доготар М.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Зазначав, що 26.10.2022 року він отримав СМС повідомлення про наявність виконавчого провадження відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Доготарем М.В.

З АСВП представником позивача було отримано копію постанови від 05.08.2022 року про відкриття виконавчого провадження ВП №69563048.

Постановою від 05.08.2022 року вказане виконавче провадження було об`єднане у зведене виконавче провадження №69578880.

Із вказаної постанови від 05.08.2022 року позивачу стало відомо, що підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис №24888 вчинений 16.02.2022 року приватним нотаріусом Івано Франківського міського нотаріального округу Івано Франківської області Личуком Т.В. Виконавчий напис вчинений на підставі заяви АТ «Альфа Банк» за нібито існуючою заборгованістю за кредитним договором від 07.09.2021 року №491055973, сума якої за період з 15.10.2021 року по 13.01.2022 року становить 14547,99 грн. Крім того за вчинення виконавчого напису з позивача стягнуто 670,00 гривень.

Також постановою від 05.08.2022 року виконавцем було накладено арешт на кошти позивача.

Оскільки, позивач вказаний договір взагалі не укладав, тому і твердження про наявність підстав для вчинення виконавчого напису є безпідставними.

Звертає увагу суду на те, що виконавчий напис №24888 не підлягає виконанню, так як вчинений з порушенням процедури його вчинення, а саме на договорі, який не посвідчений нотаріально.

Як слідує із виконавчого провадження №24888 відповідач зазначає, що заборгованість виникла за кредитним договором від 07.09.2021 року №491055973, однак позивачем вказаний кредитний договір не укладався.

Таким чином, приватний нотаріус Івано Франківського нотаріального округу Івано Франківської області Личук Т.В. діяв незаконно, а виконавчий напис №24888 вчинений ним за заявою відповідача підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Вважав, що виконавчий напис №24888 вчинений з порушенням процедури його вчинення, а саме вчинений без належного підтвердження безспірності заборгованості. Відповідачем не доведено факту укладення вказаного договору та наявності заборгованості. На підтвердження вказаної обставини, до заяви на вчинення виконавчого напису відповідачем не подано розрахунок суми боргу, виписки з особового рахунку позивача.

Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №24888 вчинений 16.02.2022 року приватним нотаріусом Івано Франківського міського нотаріального округу Івано Франківської області Личуком Т.В.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Садгірського району суду м.Чернівців від 11 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», треті особи без самостійних вимог приватний нотаріус Івано Франківського міського нотаріального округу Івано Франківської області Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Доготар М.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Виконавчий напис №24888 вчинений 16.02.2022 року приватним нотаріусом Івано Франківського міського нотаріального округу Івано Франківської області Личуком Т.В. про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості в розмірі 14 547,99 гривень визнано таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

Стягнуто з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 7488,60 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» просить рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 11.01.2023 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» вважає рішення незаконними, прийнятим при невірному застосуванні судом норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.

Провадження у справі було відкрито 29.11.2022 року, однак ухвалу суду про відкриття провадження відповідач отримав тільки 10.12.2022 року у справі було винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження, при цьому визначений ч. 7 ст. 178 ЦПК України мінімальний строк на подачу відзиву на позов судом було проігноровано.

Таким чином, суд першої інстанції позбавив відповідача права на подачу відзиву у відведений законом строк, по цій причині представником відповідача було подано письмові заперечення на позов.

В той же час відповідач не мав можливості надати докази по справі в тому числі і по тій причині, що відповідні копії та оригінали документів знаходяться у приватного виконавця та приватного нотаріуса, адже виконавчий напис вчиняється на підставі оригіналів документів які пришиваються до такого виконавчого напису нотаріуса.

Отже оригінал кредитного договору, разом із вимогою про усунення порушень, розрахунком заборгованості та іншими документами було надано приватному нотаріусу, а після отримання виконавчого напису нотаріуса такі оригінал кредитного договору було пред`явлено разом із виконавчим написом приватному виконавцю для примусового виконання, по причині чого згодом було відкрито виконавче провадження, про шо сам же позивач зазначає в позовній заяві.

Однак позивач не надав суду жодних доказів того, що нотаріусу на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису не було надано передбачених законодавством документів, як і не звертався до суду із клопотанням про витребування відповідних документів в нотаріуса та приватного виконавця, хоча саме позивач повинен довести ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач не зобов`язаний спростовувати докази які позивачем не надано суду.

При цьому позивач зазначає, що кредитний договір взагалі не укладав, водночас в позові посилається на незаконність дій приватного нотаріуса при вчиненні виконавчого напису по причині того, що він вчинений на договорі який не є нотаріально посвідчений, що свідчить про суперечливу поведінку такого учасника процесу.

Оскільки вчиняючи виконавчий напис нотаріус діяв згідно наданих йому повноважень та в межах процедур визначених законами та підзаконними нормативно - правовими актами, то за відсутності відповідних доказів неправомірності дій нотаріуса немає підстав вважати, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням законодавства.

Таким чином відповідач вважає, що позивач не надав достатніх доказів на доведення позовних вимог, адже суду не було надано докази які б доводили обставини на які позивач посилається в позовній заяві. Зокрема позивач не звертався до приватного нотаріуса та приватного виконавця із заявою про надання копій документів з нотаріальної справи та з матеріалів виконавчого провадження, та до суду із заявою про витребування таких документів.

Щодо витрат на правничу допомогу в матеріалах справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом (з якими саме матеріалами справи та обставинами ознайомився адвокат, відсутній документ про погодження правової позиції з клієнтом, тощо). Справа в даному випадку не є складною, сума боргу за виконавчим написом є незначною, значення справи для сторін не є значним оскільки у випадку задоволення позову борг залишатиметься непогашеним, а кредитор вправі буде звернутись до суду із позовом про стягнення такого боргує тобто в даній справі спір між сторонами не буде вирішено остаточно, а тільки буде скасовано документ на підставі якого здійснюється примусове виконання обов`язку.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

З постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №69563048 від 05.08.2022 року встановлено, що приватним нотаріусом Івано Франківського нотаріального округу Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис №24888 виданий 16.02.2022 року про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості в розмірі 14 547,99 гривень за кредитним договором №491055973.

Постановою про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження ВП №69562802 від 05.08.2022 року об`єднано виконавчі провадження №69562802, №69563048 у зведене виконавче провадження №69578880 та загальна сума заборгованості становить 25964,05 гривень.

Згідно виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано Франківського нотаріального округу Івано Франківської області Личуком Т.В. від 16.02.2022 року, стягнуто з ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 14547,99 гривень за кредитним договором №491055973 від 07.09.2021 року.

Постановою ВП №69563048 від 05.08.2022 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Протоколом №2/2022 позачергових загальних зборів акціонерів акціонерного товариства «Альфа Банк» змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа Банк» на Акціонерне товариства «СЕНС БАНК».

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення - змінити.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що виконавчий напис №24888 виданий 16.02.2022 року вчинено з порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, а тому не підлягає виконанню. Колегія суддів з цим погоджується.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (п.3 ч.1 ст.3 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За змістом ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст.88 Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

У відповідності до ч.1 та ч.2 Глави 12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 захист цивільних прав здійснюється нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису. Виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Пунктом 1 Переліку (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису) передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Безспірний борг це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора заставодержателя вважається безспірною.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного з етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Разом з цим належить зазначити, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність або відсутність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі №6-27цс15, Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі №461/4609/16-ц.

У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 ЗУ «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172». Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц та від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 з подібних правовідносин.

Так, у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц зазначено, що, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №554/6777/17-ц Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Матеріали справи не містять доказів нотаріального посвідчення кредитного договору, згідно якого нотаріусом здійснено виконавчий напис на стягнення заборгованості.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем у встановленому законом порядку доведено, що сума заборгованості, зазначена у виконавчому написі, не є безспірною, а нотаріус вчинив виконавчий напис щодо договору, який не був нотаріально посвідчений, отже наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши правовідносини, які склалися між сторонами, повно та об`єктивно перевірив доводи позивача, надав їм правильну правову оцінку та дійшов обгрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Допущені судом порушення норм процесуального права, на які посилається апелянт, не вплинули на правильність рішення суду, отже не є підставою для його скасування. Відповідачу була надана можливість висловити свою позицію по справі, що він і зробив, направивши до суду письмові пояснення, які містяться в матеріалах справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В силу до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В свою чергу, відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, надання консультацій тощо).

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

За висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у справах №905/1795/18 та №922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано до позовної заяви : копію додатку №1 до Договору №22-02-29 від 15.11.2022 року про надання професійної правничої допомоги із визначенням вартості однієї години допомоги в розмірі 1500 грн та орієнтовної сплати загальної суми в розмірі 13 500 грн; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і планує понести в зв`язку із розглядом справи в розмірі 13 500 грн, розрахунок суми судових витрат, які поніс і планує понести в зв`язку із розглядом справи №726/1881/22, де вказав надані послуги, а саме: ознайомлення з обставинами та матеріалами справи 1 год, формування правової позиції та підготовка процесуальних документів по справі, в т.ч. позову 4 год, участь у судових засіданнях суду першої інстанції 2 год, загальною вартість наданих послуг у сумі 13500 грн.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що відсутні докази оплати суми витрат на правничу допомогу, отже і відсутні підстави для їх відшкодування, є безпідставними, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, судом стягнуто з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 7488,60 гривень. Однак, при цьому не було враховано, що позивач, відповідно до наданого розрахунку від 04.01.2023 року, просив стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Враховуючи зазначене, рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу слід змінити та стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень п.1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне встановлення всіх обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції неповно встановлені всі обставини справи, порушені норми процесуального права, що відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, є підставою для зміни рішення в частині розміру стягнутих витрат на правничу допомогу з 7488,60 гривень на 6 000 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 11 січня 2023 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу змінити та стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови 12 квітня 2023 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк