Справа № 755/2593/23
У Х В А Л А

Іменем України

12 квітня 2023 року м. Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Бабко В.В., перевіривши матеріали скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Старший державний виконавець Урбан Дмитро Дмитрович Дніпровського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про скасування постанови старшого державного виконавця Дніпровського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Урбана Д.Д. від 09.01.2020 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами

Вивчивши матеріли скарги, оцінивши наведені заявником підстави для скасування постанови, суддя приходить до такого.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. (ч. 1, 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»)

Відповідно до положень ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаржник ОСОБА_1 в своїй скарзі просить суд поновити строк для подання скарги, мотивуючи тим, що постанова державного виконавця від 09.01.2020 ВП №59666622 була ним отримана лише 18.01.2023 за його власною заявою, оскільки старшим державним виконавцем Урбаном Д.Д. постанова від 09.01.2020 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами йому не надсилалась.

Предметом оскарження є постанова ВП №59666622 від 09.01.2020, видана старшим державним виконавцем Дніпровського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Урбаном Д.Д. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, яка на думку скаржника повинна бути скасована.

В той же час, скаржник звернувся до суду зі скаргою до Дніпровського районного суду м. Києва 22.02.2023, про що свідчить дата поштової накладної, яка знаходиться на конверті, судом скарга отримана 27.02.2023 (вхідний №9380), тобто після спливу строків на оскарження дій державного виконавця, визначеного ст.449 ЦПК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва, від 28.02.2023 скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, була передана на розгляд за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2023 скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця розподілено судді Бабко В.В.

Виходячи з положень ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Отже, строки для подання скарги є процесуальними та можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Під процесуальним строком розуміють строк, в межах якого вчиняються певні процесуальні дії.

Відповідно до положень ст.122 ЦПК України, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно ст.123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За ч. 3 ст. 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Відповідно до ч.6 ст.124 ЦПК України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ст. 127 ЦПК України).

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням з наданням відповідних доказів.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Такі самі висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) та постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19)

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до змісту ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути незаформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява №39199/98, п. 62), «Воловік проти України» від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03.

У Рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03 ЄСПЛ зазначено: «Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі №755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Шевченко проти України" (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява № 3236/03).

В постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №320/7888/16-ц вказано, що справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Тобто, і право на звернення зі скаргою, і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Крім цього, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії, у даному випадку на подання скарги.

Дійсно, у певних випадках про що йдеться у статтях 127, 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк може бути поновлено судом.

Як вказано вище особа має право на оскарження дії, рішення чи бездіяльності державного виконавця у стислий десятиденний строк з дня, коли вона дізналась, або повинна була дізнатись про порушення її прав чи свобод.

Так судом встановлено, що скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду через 3 роки після винесення постанови державного виконавця ВП №59666622 від 09.01.2020 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, на підставі виконавчого листа №754/6253/18 від 15.07.2019 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2019 по справі №754/6253/18, за яким було видано виконавчий лист, який став підставою постановлення постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, вбачається що в судовому засіданні, під час ухвалення судом рішення, був присутній представник ОСОБА_1 . Отже ОСОБА_1 станом на дату ухвалення рішення знав, що судом ухвалено рішення про стягнення з нього аліментів. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили.

Однак всупереч цього у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої, згідно розрахунку від 09.01.2020 за період з 16.05.2018 по 01.10.2019 становить 61036грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. А оскільки ОСОБА_1 , в розумні інтервали часу не вжив заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому виконавчого провадження, знаючи, що він не сплачує аліменти, які встановлені рішенням суду, мав би усвідомлювати настання негативних наслідків за невиконання рішення суду.

В тому числі і встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - своєчасно не цікавився долею відкритого виконавчого провадження відносно нього та не надав суду жодного підтвердження, що йому з 2020 року не було відомо, та ним раніше не отримувалась постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. В противагу цього, скаржником жодних належних причин пропуску для звернення до суду не надано.

Відтак, за відсутності підстав та доказів для поновлення строку для звернення до суду, суд залишає без розгляду скаргу, оскільки скаржником пропущено строк на звернення до суду зі скаргою і докази поважності пропуску такого строку відсутні, що є підставою для залишення скарги без розгляду.

Суд роз`яснює право заявника на повторне звернення до суду з даною скаргою та подання відповідного клопотання із зазначенням поважнності поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даною скаргою з наданням відповідних доказів.

Враховуючи та керуючись статтями 126, 127, 131, 284-287, 354, 449 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Старший державний виконавець Урбан Дмитро Дмитрович Дніпровського районного ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 на дії державного виконавця - залишити без розгляду та повернути особі, що подала скаргу.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала складена та підписана 12.04.2023.

Суддя В.В. Бабко