ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 355/1095/22
провадження № 2/753/2809/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Змієвською А.С.,

за участю

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Баришівський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання обов`язку по утриманню дитини припиненим, повернення виконавчого листа без виконання,

встановив:

03.01.2023 до Дарницького районного суду м. Києва за підсудністю з Баришівського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Баришівський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про припинення стягнення аліментів у зв`язку із усиновленням дитини, у якій позивач просить визнати обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , припиненим з 02.12.2018 та повернути без виконання виконавчий лист №2-239 від 31.03.2009.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Рішенням суду від 20.03.2009 з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 26.04.2010 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-239 від 31.03.2009. У вересні 2022 року позивачу від виконавця стало відомо, що рішення суду від 01.11.2018 у справі № 753/7305/18 громадянином ОСОБА_5 усиновлено ОСОБА_4 та внесено зміни до актового запису про народження дитини. Таким чином, оскільки в актовий запис про народження дитини внесено зміни шляхом виключення відомостей про позивача як батька, наслідком є і відсутність у позивача обов`язку утримувати дитину, адже такий обов`язок мають лише батьки дитини. Таким чином, позивач просить визнати його обов`язок по утриманню дитини - ОСОБА_3 (колишнє ім`я ОСОБА_6 ) припиненим з 02.12.2018, тобто з дня набрання рішенням про усиновлення законної сили, та повернути без виконання виконавчий лист №2-239 від 31.03.2019.

Ухвалою від 08.02.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду (протокольною) від 14.03.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась за адресою зареєстрованого місця проживання та за адресою фактичного місця проживання, наявної у суду, проте про причини неявки суд не повідомила, заяв по суті та заяв з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило.

Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Рішенням суду від 20.03.2009 з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти н утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів доходів до повноліття дитини /а.с.14-15/.

На виконання рішення суду 31.03.2009 видано виконавчий лист №2-239, на підставі якого 26.04.2010 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 /а.с.20/.

Рішенням суду від 30.04.2013 позов ОСОБА_9 задоволено, позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини - ОСОБА_4 /а.с.16-19/.

Рішенням суду від 01.11.2018 усиновлено ОСОБА_10 , змінено по-батькові з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 », батьком дитини записано ОСОБА_5 . Рішення набрало законної сили 03.12.2018 /а.с.47-49/.

Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 2,3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини.

За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком.

Такого обов`язку в особи, яка не визнана батьком дитини, не виникає.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно ч. 1 ст. 232 СК України, з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням.

Отже, аліментний обов`язок позивача був заснований на факті батьківства щодо сина, а внесення до актового запису про народження дитини відомостей про іншу особу, як батька, на підставі судового рішення про усиновлення припиняє такий його обов`язок, оскільки при усиновленні дитини інша особа була записана батьком дитини та саме у цієї особи виник обов`язок щодо її утримання.

Таким чином, обов`язок по утриманню та вихованню дітей, а також аліментні обов`язки у разі необхідності, законом покладаються на особу, яка зазначена батьком дитини відповідно до рішення суду.

За таких обставин, наявні підстави для задоволення позову в частині визнання обов`язку ОСОБА_7 по утриманню ОСОБА_3 (ім`я до усиновлення - ОСОБА_4 ) припиненим.

Щодо вимоги позивача про визнання обов`язку припиненим з 02.12.2018 - слід зазначити наступне.

Частиною 1 статті 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Аліменти, стягнуті з позивача на користь відповідача, є власністю дитини - ОСОБА_3 та отримані правомірно на підставі рішенням суду від 20.03.2009.

Нормами сімейного кодексу визначено, що з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена (ч. 1 ст. 232 СК України), проте, таке припинення не здійснюється автоматично, особа, яка бажає визнання свого обов`язку припиненим має право звернутись до суду за визнанням свого права.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

За наведених обставин, припинення обов`язку позивача вступає в силу за загальним правом - з дня набрання законної сили рішенням про припинення такого обов`язку.

Щодо вимоги позивача про повернення виконавчого листа № 2-239 від 31.03.2009 без виконання, суд зазначає наступне.

Повернення виконавчого документа без виконання є підставою для закінчення виконавчого провадження (ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»), а вирішення питання про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження є прерогативою саме виконавця, на виконанні у якого знаходиться виконавче провадження по виконанню рішення суду від 20.03.2009.

Проте, статтею 432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст. 446 ЦПК України).

Вказані положення містяться в розділі VI ЦПК України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)».

Отже, питання про повернення виконавчого листа без виконання вирішується в порядку виконання судового рішення судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Таким чином, у разі наявності підстав, боржник має право звернутись до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

За таких умов, правові підстави для задоволення позову в частині повернення виконавчого листа № 2-239 від 31.03.2009 без виконання відсутні.

Отже, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання обов`язку по утриманню дитини припиненим, повернення виконавчого листа без виконання підлягають частковому задоволенню в частині визнання обов`язку ОСОБА_7 по утриманню ОСОБА_3 (ім`я до усиновлення - ОСОБА_4 ) припиненим, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, проте фактично основна вимога позивача про визнання обов`язку по утриманню дитини припиненим, за яку і було сплачено позивачем судовий збір, підлягає задоволенню, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 122, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 12, 76-81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати обов`язок ОСОБА_7 по утриманню ОСОБА_3 (ім`я до усиновлення - ОСОБА_4 ) припиненим.

Стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_13 на утримання ОСОБА_3 (ім`я до усиновлення - ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за виконавчим листом № 2-239 від 31.03.2009 припинити з дня набрання рішенням законної сили, у зв`язку з усиновленням дитини іншою особою.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Третя особа Баришівський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), , адреса Київська область, смт Баришівка, вул. Київський шлях, 19-А.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено та проголошено 30.03.2023.