Ухвала

10 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 686/15139/22

провадження № 61-4167ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (далі - УДМС в Хмельницькій області) про відшкодування моральної шкоди у розмірі 874 мільярди грн, через невиконання у період з 06 липня по 25 липня 2022 року рішення суду у справі № 2270/14181/11. Вважає, що невиконання рішення суду є порушенням його права на судовий захист та безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди в порядку статті 23 ЦК України і статей 56, 129 Конституції України. Зазначає, що порушено його право на справедливий суд та судовий захист.

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 23 листопада 2022 року відмовиву задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції зробив висновок про недоведеність позовних вимог щодо незаконності рішень, дій та вчинення бездіяльності органами державної влади, отже і відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Хмельницький апеляційний суд постановою від 01 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2022 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що всупереч процесуальному закону суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що порушує права останнього та відмовив у задоволенні позову, через те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок незаконних дій чи бездіяльності УДМС в Хмельницькій області.

ОСОБА_1 20 березня 2023 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 березня 2023 року у вказаній вище справі.

Як на підставу касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2021 року в справі № 686/8422/20, від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Апеляційним судом встановлено, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року зобов`язано Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки.

11 червня 2012 року суд видав виконавчий лист № 2270/14181/11, який перебував на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області (виконавче провадження № 33223826).

Хмельницьким окружним адміністративним судом ухвалою від 05 жовтня 2012 року замінено у виконавчому проваджені № 33223826 боржника Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області.

28 грудня 2018 року постановою державного виконавця виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2270/14181/11, виданого 11 червня 2012 року Хмельницьким окружним адміністративним судом, закінчено на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначене рішення суду не виконане.

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 05 жовтня 2020 року, стягнув з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 10 510 грн моральної шкоди, завданої бездіяльністю УДМС України в Хмельницькій області з виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11.

Хмельницький апеляційний суд постановою від 19 січня 2021 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року залишив без змін.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, стаття 1174 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 вказала, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 вересня 2021 року в справі № 296/3139/20 (провадження № 61-1086св21) вказано, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 000 грн. Сам по собі факт, що визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області щодо не розгляду клопотання ОСОБИ-1 від 02 березня 2018 року, не свідчить про наявність заподіяння шкоди позивачу.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди незаконністю дій чи бездіяльністю держави в особі управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області. Інших доказів завдання моральної шкоди та обставин її завдання позивач суду не надав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2021 року у справі № 405/500/18, провадження № 61-14498св20, зазначено, що лише факт тривалого невиконання рішення суду та дії/бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між невиконанням/несвоєчасним виконанням рішення суду та завданою шкодою.

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18; від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19, зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою.

При цьому саме лише задоволення скарги щодо неправомірності дій органу Державної виконавчої служби не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями посадових осіб Державної виконавчої служби та завданою шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, між протиправною поведінкою та шкодою виражається у тому, що шкода, повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Подібні висновки також викладені у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 686/29042/21, від 04 листопада 2022 року в справі 686/28945/21, від 22 листопада 2022 року в справі № 686/28957/21.

Таким чином, апеляційний суд застосував норми права стосовно порядку доведення факту завдання моральної шкоди відповідно до правових висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах. Водночас суд касаційної інстанції в контексті вимог частини першої статті 400 ЦПК України неуповноважений втручатися у оцінку доказів та обставин справи, які стосуються предмету доказування та були предметом дослідження судів попередніх інстанцій, незважаючи на те, що доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки заявником обставин та матеріалів справи стосовно предмета спору.

Посилання касаційної скарги на різну судову практику Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду у цій категорії справ є безпідставними, оскільки беззаперечно, що для доведення позову про відшкодування шкоди позивач має довести наявність складових цивільно-правової відповідальності і у конкретній справі процес доказування, а отже, і правозастосування буде різним.

Не спростовують висновки судів попередніх інстанцій і доводи заявника стосовно різних результатів розгляду справ стосовно стягнення на його користь моральної шкоди, які на його переконання є аналогічними даній справі, оскільки мають аналогічний суб`єктний склад та позовні вимоги.

З цього приводу Верховний Суд вказує, що для справ про стягнення моральної шкоди характерний загальний порядок лише щодо застосування норм матеріального права, які регламентують право особи на стягнення моральної шкоди, натомість наявність підстав для стягнення моральної шкоди індивідуальна для кожної справи, оскільки ґрунтується безпосередньо на оцінці судами попередніх інстанцій доказів та обставин справи, які стосуються предмету доказування. В зв`язку з цим помилковими є доводи касаційної скарги ОСОБА_1 стосовно того, що розбіжності в результатах вирішення спорів чи процесуальних питань у справах за аналогічного суб`єктного складу та предмету спору є показником порушення принципу усталеності єдиної правозастосовчої практики, оскільки такі доводи зводяться до суб`єктивного, хибного тлумачення заявником процесуального закону стосовно повноважень суду касаційної інстанції, направлених, зокрема, на формування єдиної правозастосовчої практики, водночас, не спростовують законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», аналізуючи обставини заяви, крім іншого вказав на важливий аспект діяльності вищих судових органів договірної сторони, зокрема, вказав на те, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Отже, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров