Справа №173/1516/22
Провадження №2/173/169/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 р. м.Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурхана С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк»

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошових зобов`язань,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (позивач) звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 (відповідач-1), ОСОБА_2 (відповідач-2) про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів три проценти річних та інфляційні витрати за прострочення виконання грошових зобов`язань, посилаючись на таке.

25.12.2006 року позивач та відповідач-1 уклали кредитний договір №224. Відповідно до п.п. 1.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит у сумі 87000 грн. строком з 25.12.2006 року по 24.12.2016 року, зі сплатою Позичальником процентів за користування кредитом в розмірі 17,3 % річних. На залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховуються, виходячи із 18,3% річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. Згідно з п. 3.3.1 кредитного договору Позичальник зобов`язався повертати кредит в сумі 87 000 грн. згідно з графіком: у розмірі не менше 725,00 грн. щомісячно, не пізніше передостаннього робочого дня місяця, починаючи з січня 2007 року, а 24 грудня 2016 року - 725, 00 грн. Всупереч умовам договору відповідач-1 протягом строку користування кредитом неодноразово допускав порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків.

В забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 за кредитним договором, між позивачем та відповідачем-2 укладено договір поруки №92 від 25.12.2006 року. Відповідно до п.1.1. договору поруки поручитель поручається перед Банком за виконання зобов`язань по кредитному договору. Відповідно до п.1.2. договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед позивачем за виконання зобов`язань за кредитним договором.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22.03.2010 року у справі №2-444/2010, що набрало законної сили 21.06.2010 року встановлено факти:

-укладення позивачем і відповідачем-1 кредитного договору на вищевказаних умовах;

-надання Банком кредиту в сумі 87 000 грн.;

-укладення позивачем та відповідачами договору поруки в забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 за кредитним договором;

-порушення відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором та наявність заборгованості в сумі 92 909,76 грн.

Цим рішенням з відповідачів на користь позивача стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 92 909,76 грн.

Зазначене судове рішення відповідач-1 не виконав в повному обсязі і тому заборгованість на час звернення до суду не сплачена.

За порушення грошових зобов`язань зі сплати заборгованості за кредитним договором та рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22.03.2010 року на підставі ст. 625 ЦК України відповідачі зобов`язані сплатити позивачу: 3 проценти річних за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року в сумі 3961,89 грн.; інфляційні витрати за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року в розмірі 8218,81 грн. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2022 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідачі у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надали.

Приймаючи до уваги, що відповідачі у строк не подали до суду відзиву на позов, а відтак не скористалися наданими їм процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 ЦПК України.

Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина 4 статті 268 ЦПК України).

Суд, вивчивши зміст та підстави позовних вимог, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

25.12.2006 року позивач та відповідач-1 уклали кредитний договір №224. Відповідно до п.п. 1.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит у сумі 87000 грн. строком з 25.12.2006 року по 24.12.2016 року, зі сплатою Позичальником процентів за користування кредитом в розмірі 17,3 % річних. на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховуються, виходячи із 18,3% річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Також в забезпечення кредитного договору між позивачем та відповідачами був укладений договір поруки № 92 від 25.12.2006 року. Відповідно до п.1.1. договору поруки Поручитель поручається перед Банком за виконання зобов`язань по кредитному договору. Відповідно до п.1.2. договору поруки Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед позивачем за виконання зобов`язань за кредитним договором.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22.03.2010 року у справі №2-444/2010 з відповідачів на користь позивача солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 92 909, 76 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищезазначеним рішенням суду встановлено: факт укладення 25.12.2006 року кредитного договору №224 між ВАТ АБ УкргазБанк та ОСОБА_1 ; факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 87 000 грн.; загальну суму заборгованості, що підлягала стягненню 92 909,76 грн.; факт укладення 25.12.2006 року між ВАТ УкргазБанк та ОСОБА_2 договору поруки №92.

Положеннями ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу приписів ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Суд звертає увагу на те, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження 14-67цс20) рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

З ухваленням рішення про стягнення заборгованості у 2010 році зобов`язання відповідачів, зокрема відповідача-2 як поручителя, сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, а відтак позивач, як кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до повного та фактичного виконання грошового зобов`язання.

Стаття 625 ЦК України не містить застережень щодо неможливості солідарної відповідальності боржників за порушення грошового зобов`язання.

Положеннями ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

При цьому суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, в якій викладено висновки про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Виходячи з наведених вище положень закону, відповідачі зобов`язані відповідати перед позивачем у межах обов`язків, визначених положеннями ст.625 ЦК, тобто сплатити позивачу встановлений індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно розрахунку заборгованості: 3 проценти річних за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року складає 3961,89 грн.; інфляційні витрати за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року - 8218,81 грн.

За таких обставин, оскільки відповідачі належним чином взяті на себе грошові зобов`язання не виконали, суд дійшов висновку про те, що відповідачами були порушені права та законні інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, відповідна заборгованість у сумі 12 180, 70 грн. має бути стягнута солідарно з відповідачів в судовому порядку.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Положеннями частин 1 та 3 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 ЦПК України).

Разом з цим, відповідачі не скористались правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відповідачі були позбавлені можливості у порядку частини 4 статті 83 ЦПК України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України).

При цьому, за приписами частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідачі неналежним чином виконували взяті на себе обов`язки, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Керуючись статтями 76, 81, 141, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (код у , місцезнаходження: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1) 12 180 (дванадцять тисяч сто вісімдесят) грн. 70 коп.: 3 проценти річних за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року (включно) - 3 961,89 грн.; інфляційні витрати за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року (включно) - 8 218,81 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (код у , місцезнаходження: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1) витрати по сплаті судового збору в сумі 1240 (одна тисяча двісті сорок) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (код у , місцезнаходження: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1) витрати по сплаті судового збору в сумі 1240 (одна тисяча двісті сорок) грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Бурхан