КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/1105/2023 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламая Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційнускаргу Державної авіаційної служби України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної авіаційної служби України про відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 пред`явила в суді названий позов посилаючись на те, що відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 травня 2020 року, ураховуючи рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2018 року у справі №826/1001/16, визнано протиправним та скасовано наказ від 25 грудня 2015 року №447 о/с про звільнення позивачки з посади начальника відділу правового забезпечення Державної авіаційної служби України, поновлено її на вказаній посаді з 26 грудня 2015 року.

Однак, станом на день звернення до суду з позовом, відповідач ігнорує судове рішення, яке набрало законної сили та підлягає безумовному виконанню, а саме: не поновлює позивачку на посаді начальника відділу правового забезпечення Державної авіаційної служби України.

Позивачка пов`язує протиправні дії відповідача щодо її незаконного звільнення з посади державного службовця і тривале невиконання рішення суду про поновлення на цій посаді з приниженням честі, гідності та ділової репутації, а також порушенням нормальних життєвих зв`язків, що спричинило неможливість продовжувати активне громадське життя державного службовця. Також, позивачка стверджує про душевні страждання, погіршення матеріального забезпечення та погіршення самопочуття, а також, про порушення стосунків з оточуючими людьми. Наголошує також на тяжкості вимушених змін, значного часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану до незаконного звільнення.

Виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, позивачка вважала обґрунтованим розмір заподіяної моральної шкоди і просить стягнути на її користь 150 мінімальних заробітних плат, що станом на день звернення до суду складає 900000 грн. Також просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на оплату експертизи 17000 грн. та 52000 грн. за надання правової допомоги.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної авіаційної служби України на користь ОСОБА_1 450000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, 25000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 17000 грн. витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.

Стягнуто з Державної авіаційної служби України на користь державного бюджету України судовий збір в сумі 4500 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого вважає оскаржуване рішення суду незаконним і необґрунтованим.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що позивачкою не доведено заподіяння їй моральної шкоди, а також в рішенні не наведено, з яких міркувань виходив суд, визначаючи її розмір, та якими доказами це підтверджується.

Також вважає, що висновок експерта №780/10/2021 за результатами проведення психологічної експертизи від 27жовтня 2021року, виданий товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-дослідна служба України» (далі - Висновок №780/10/2021), не є доказом на підставі якого суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, оскільки вказане товариствоне входить до переліку суб`єктів судово-експертної діяльності що встановленийв частині першій статті 7 Закону України «Про судову експертизу» .

Також не погоджується із судом першої інстанції у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 25000 грн. Вважає, що із матеріалів справи не вбачається чи понесені фактично позивачкою витрати на оплату переліку послуг адвоката, який зазначений в Договорі про правову допомогу і чи був розмір цих витрат обґрунтованим.

Просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 в якому вказано, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

В судовому засіданні представник Державної авіаційної служби України - Гєгіна І.В. апеляційну скаргу підтримала.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Грінцов І.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення враховуючи таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 квітня 2008 року позивачка прийнята на державну службу та з 13 травня 2014 року проходила службу в ДАСУ, 15 грудня 2014 року призначена на посаду начальника відділу правового забезпечення, що належить до посад державної служби.

Наказом т.в.о. голови Державіаслужби від 25 грудня 2015 року № 447 о/с позивачку звільнено з посади начальника відділу правового забезпечення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України та статті 14 Закону України «Про державну службу» за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року №826/1001/16 визнано протиправним та скасовано вищезазначений наказ на звільнення; поновлено позивачку на посаді начальника відділу правового забезпечення Державної авіаційної служби України з 26 грудня 2015 року; стягнуто на користь позивачки з Державної авіаційної служби України 204603,39 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2018 року у справі № 826/1001/16 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивачки, поновлення на посаді, - залишено без змін. Верховний Суд, у постанові від 13 травня 2020 року №826/1001/16, залишив вказане рішення без змін.

Відповідно до Висновку експерта №780/10/2021 від 27 жовтня 2021 року, складеного за результатами проведення психологічної експертизи: у позивачки є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які негативно впливають на активне соціальне функціонування її як особистості та виникли внаслідок незаконного звільнення та порушення її прав з боку керівництва Державної авіаційної служби України; позивачці завдані страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджується за справою; можливий розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених позивачці, становить 500000 гривень.

Задовольняючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, щопротиправність дій відповідача встановлена рішенням суду в адміністративній справі і ця обставина, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

При цьому, будь-яких доказів того, що постанова Верховного Суду від 13 травня 2020 року справа №826/1001/16 була виконана Державною авіаційною службою України, а саме поновлено позивачку на посаді державної служби, відповідачем суду не надано.

Відхиляючи заперечення відповідача проти висновку експерта, суд першої інстанції виходив з того, що висновок експерта № 780/10/2021 підготовлений та підписаний Рудаковою В.Ю. , яка має вищу психологічну освіту, є атестованим судовим експертом за спеціальністю «Психологічні дослідження» (свідоцтво експерта № 48-21/П) від 09 вересня 2021 року, термін дії 01 вересня 2024 року).

Як вбачається зі змісту вказаного висновку, експерт обізнана про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, що узгоджується з ч.7 ст.102 ЦПК України.

З клопотанням про призначення повторної експертизи відповідач до суду не звертався.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу суд першої інстанції виходив з того, позивачкою було надано належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат. Разом із тим, суд прийняв до уваги клопотання відповідача про зменшення цих витрат, а тому стягнув лише 25000 грн.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду виходячи з такого.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3, 4 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові по справі справа № 910/11621/16 від 02 липня 2020 року, відзначає, що за змістом частини четвертої статті 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, «...3 огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди...».

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Протиправність дій відповідача, яка полягала у незаконному звільненні позивачки з посади державної служби, встановлена рішенням суду в адміністративній справі і ця обставина, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

При цьому, будь-яких доказів того, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі, яке підлягало негайному виконанню, було виконано Державною авіаційною службою України, відповідачем суду не надано.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеними позовні вимоги ОСОБА_1 щодо заподіяння їй моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення і тривалого невиконання судового рішення відповідачем. Так позивачка доводила, що вона протягом семи років будувала кар`єру державного службовця, мала певні досягнення і авторитет як юрист. Внаслідок незаконного звільнення вона не лише була позбавлена засобів існування, вона була змушена була доводити незаконність звільнення в судах. Наявність запису у трудовій книжці про звільнення з посади за систематичне невиконання посадових обов`язків зашкодило її діловій репутації і вона не змогла отримати роботу на державній службі. Також були поставлені під сумнів її професійні якості як юриста, оскільки вона протягом двох років до отримання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва доводити неправомірність дій роботодавця.

Суд першої інстанції взяв до уваги висновок експерта № 780/10/2021 підготовлений та підписаний Рудаковою В.Ю. , яка має вищу психологічну освіту, є атестованим судовим експертом за спеціальністю «Психологічні дослідження» (свідоцтво експерта № 48-21/П) від 09 вересня 2021 року, термін дії 01 вересня 2024 року), який встановив, що ОСОБА_1 була завдана моральна шкода) і оцінив її розмір. При цьому суд обґрунтував своє рішення тим, що експерт обізнана про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, що узгоджується з ч.7 ст.102 ЦПК України.

З клопотанням про призначення повторної експертизи відповідач до суду не звертався.

Колегія суддів не сприймає доводи відповідача щодо неналежності наведеного доказу, оскільки стаття 7 Закону України «Про судову експертизу» не виключає проведення експертизи атестованим експертом, який перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Експертно-дослідна служба України».

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в частині доведеності позовних вимог про завдання відповідачем позивачці моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення з посади і тривалим невиконанням рішення суду про поновлення на роботі і з розміром цієї шкоди у грошовому еквівалентні.

Щодо доводів апелянта про стягнення витрат на правову допомогу.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17.

З матеріалів справи, між адвокатом АБ «Грінцов та Партнери» та позивачем, укладено Договір про надання правової допомоги від 11 травня 2021 року. Відповідно до додатку № 1 до договору про надання правової допомоги та виписок по рахунку від 05 вересня 2022 року, вбачається, що позивач понесла витрати на правову допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги на загальну суму 52000 грн.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Як вбачається з матеріалів справи при визначенні розміру стягнення витрат на правову допомогу судом першої інстанції було враховано складність справи, а також врахувано клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу у визначеному судом розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦІІК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦІІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке постановлено з дотриманням норм процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційних скаргах, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної авіаційної служби України залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду Київської області від 29 вересня 2022 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді: