Справа № 372/3402/22
Провадження № 2-268/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2023 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Висоцької Г.В., при секретарі Куник О. В., за участю позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , його представниці ОСОБА_4 , представниці органу опіки та піклування Кучерук Л.В., розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, за участю Виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області як органу опіки та піклування,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому просила зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у побаченні із спільними дітьми, та встановити порядок та режим побачення з дітьми.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що не перебуваючи ні в зареєстрованому, ні в цивільному шлюбі із відповідачем ОСОБА_3 , народила синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Тривалий час позивачка перебувала у статусі одинокої матері, відповідач визнав своє батьківство лише 19.06.2012 року. Діти проживають разом із батьком. Останнім часом відповідач забороняє позивачці бачитись із дітьми, вороже налаштовує дітей проти матері, чим позбавляє позивачку можливості піклуватися про дітей та брати участі у їх вихованні. У зв`язку із чим позивачка звернулась до суду із даним позовом.

12.12.2022 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

11.01.2023 року представником відповідача ОСОБА_7 подано до суду відзив, в якому останній просив відмовити у позові з наступних підстав. Відповідач ОСОБА_3 не чинить перешкод позивачці у спілкуванні з дітьми, з повагою ставиться до її прав як матері та розуміє необхідність її участі у вихованні дітей. Побачення та зустрічі між позивачкою та її синами це суто їхнє бажання. Діти постійно проживають разом із батьком та його офіційною дружиною і синами, діти знаходяться на повному утриманні батька. Таке проживання було погоджено сторонами вже більше десяти років і зумовлено, зокрема і добровільним рішенням самої позивачки. В той же час, позивач зберігав в таємниці від дітей певну інформацію про минуле життя позивачки. Змусити дітей бачитися з матір`ю неможливо. Стороною позивачки не надано жодного доказу, окрім її власних слів, на наявність вчинення перешкод зі сторони відповідача.

17.02.2023 року ухвалою суду залучено до участі у справі Виконавчий комітет Козинської селищної ради Обухівського району Київської області як орган опіки та піклування та зобов`язано надати висновок щодо розв`язання спору.

13.03.2023 року ухвалою суду закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні сторона позивача підтримала позовні вимоги, просила задовольнити.

У судовому засіданні сторона відповідача заперечила щодо позовних вимог у повному обсязі.

Представниця виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області як орган опіки та піклування у судовому засіданні підтримала поданий висновок щодо визначення способу участі матері ОСОБА_1 у вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 .

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не перебували ні в зареєстрованому шлюбі, не проживали однією сім`єю без реєстрацію шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження.

Батьками дітей записані: мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_3 .

Діти зареєстровані за адресою місця реєстрації позивачки: АДРЕСА_1 , проте постійно проживають разом із батьком за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією про задеклароване/зареєстроване місце поживання особи №85499657 від 21.10.2022 р. та 85499670 від 21.10.2022 р., актом про встановлення місця проживання від 22.06.2022 року, довідкою Вих.№30-01 від 22.06.2022 року. Вказані факти також заперечуються сторонами по справі.

За твердженнями позивачки, зазначеними в позові, та в судовому засіданні, в червні 2022 року між нею та відповідачем, за ініціативою останнього, закінчилися близькі стосунки, які тривали протягом останніх 15 років. В ході з`ясування стосунків відповідач звинуватив позивачку в наданні платних послуг інтимного характеру в момент їхнього знайомства на початку відносин. Випадковими свідками цієї розмови стали діти сторін, які сприйняли цю інформацію, як правдиву, і поступово почали віддалятися від позивачки через злість на неї та сором. В грудні 2022 року відносини між дітьми та матір`ю зійшли нанівець, діти почали категорично відмовлятися від спілкування, не відповідають на телефонні дзвінки та смс-повідомлення.

Відповідач під час надання пояснень в судовому засіданні не заперечував факти, викладені позивачкою, за виключенням того, що надана їм інформація про інтимну сторону життя позивачки носить виключно достовірний характер, стверджував, що не мав умислу доносити до дітей дискредитуючі подробиці про їхню матір, ситуація мала випадковий характер. Проте, в даний час вважає, що це усвідомлений вибір дітей не спілкуватися із матір`ю через рід її занять в молодості, який, на його думку, має справедливе підґрунтя. Відповідач стверджував, що жодним чином не створює перешкод в спілкуванні синів із матір`ю, і відповідно не вважає своїм моральним правом змушувати їх до такого спілкування.

Суд, вислухавши сторін, допитавши дітей та ознайомившись із письмовими доказами, вважає, що позиція відповідача про відсутність з його боку будь-яких перешкод у спілкуванні дітей та матері носить штучний характер, спрямований виключно на створення правової підстави для відмови в позові.

До цього висновку суд приходить із огляду на наступне.

Судом встановлено наявність між сторонами з червня 2022 року неприязних стосунків, і негативний вплив цієї обставини на сприйняття дітьми особи матері. Враховуючи факт проживання дітей із батьком, перебування їх під його постійним контролем та піклуванням, спілкування виключно із батьком з грудня 2022 року, суд вважає недоцільним при вирішенні цього спору враховувати виключно небажання дітей про зустрічі із позивачкою. Так небажання дітей спілкуватися із матір`ю обумовлене ситуацією, яка склалася між сторонами, і не може бути підставою для обмеження ОСОБА_1 у реалізації її материнських прав на участь у вихованні дітей.

На користь такого висновку свідчить аналіз пояснень дітей, опитаних в судовому засіданні, відповідно до яких на запитання суду діти відповідали, що згадують із радістю час дозвілля із матір`ю, гру в настільні ігри, сумісні прогулянки, які мали систематичний характер до червня 2022 року, і висловлювали сум, що такі часи закінчилися через «поведінку» мами.

Таким чином, єдиною причиною відмови від спілкування із матір`ю діти називали її минуле, при цьому заперечуючи будь-яке негативне ставлення до них з боку матері.

В даний час джерелом формування ставлення дітей до матері є виключно відповідач, в якого створено для цього сприятливе підґрунтя у вигляді сумісного проживання.

Суд також не вважає доведеним відповідачем відсутність факту створення ним перешкод у спілкуванні із дітьми з огляду на наступне.

Відповідач безпосередньо створив ситуацію, за якою діти стали випадковими свідками конфлікту, в ході якого відповідач пред`являв претензії їхній матері про обставини її інтимного життя.

Згодом, відповідач, не усвідомлюючи складності та делікатності вказаного конфлікту, переклав тягар усвідомлення цих принижуючих їх матір відомостей на дітей без врахування їхнього віку, який зумовлює психологічні особливості підлітків.

Тобто, не вдаючись до створення перешкод шляхом вчинення якихось активних дій, відповідач зайняв пасивну позицію, за якою самоусунувся від вирішення конфлікту, який вийшов за межі їхніх стосунків із позивачкою, і став деструктивним чином впливати на дітей.

Так, пояснення позивачки про те, що діти відмовлялися брати від неї подарунки, просили не розповідати про їхнє спілкування із нею відповідачеві після червня 2022 року, свідчать про створення ним атмосфери, при якій діти не могли вже вільно, без побоювань засмутити батька, підтримувати стосунки із матір`ю. Тобто, враховуючи вік дітей, їхню психоемоційну залежність від важливих дорослих, яким в цій справі для дітей є беззаперечно відповідач, суд приходить до висновку, що відповідач транслював своєю поведінкою дітям вимогу про небажане для нього їхнє спілкування із матір`ю.

Суд також звернув увагу, що позивачка повідомила, що відповідач після конфлікту між ними в червні 2022 року продовжує розповсюджувати інформацію, яка її дискредитує. Так, таку інформацію він довів до одного із вчителів навчального закладу. В жовтні 2022 року відповідач звернувся до директора школи із письмовою заявою про виключення позивачки із групи в соціальних мережах «Вайбер», де висвітлюється життя класу, мотивувавши це «відсутністю відношення матері дітей до виховання та навчання» (а. с. 22).

Відповідач також не приховував від суду, що інформацію про непристойне минуле позивачки від доніс до її матері та брата, спеціально запросивши їх для цього в гості. Надаючи пояснення суду, відповідач також повідомляв інформацію про позивачку із великою кількістю деталей інтимного характеру.

Вказане спростовує позицію відповідача, висловлену в судовому засіданні, що в нього відсутні будь-які претензії до позивачки, це є виключною справою його дітей, напроти переконує суд в намірі відповідача ускладнити життя позивачки, принизити її в очах оточуючих.

Суд також не може не звернути увагу, що зі слів відповідача він був обізнаний про «непристойне» життя позивачки вже на момент їхнього знайомства, тобто 15 років назад, проте претензії щодо її морального обліку в нього виникли тільки тепер.

Висновки психологічного обстеження дітей відображають заперечне ставлення дітей до матері виключно через отримання доступу до інформації, яка дискредитує матір, і не пов`язані із її систематичним негативним ставленням до них, яке зробило в результаті спілкування неприйнятним для них. При цьому обидві дитини відповідно до висновків мають позитивні асоціації із матір`ю до червня 2022 року.

Починаючи з червня 2022 року відповідач заблокував позивачку в своєму телефоні, таким чином позбавивши позивачку отримувати інформацію про життя її дітей, згодом в жовтні 2022 року доклав зусиль для виключення її із шкільного життя дітей, а з 18.12.2022 року діти перестали відповідати на її дзвінки та смс-повідомлення. При цьому із пояснень позивачки, які не заперечувалися відповідачем, ще в вересні 2022 року позивачка із дітьми мала тривалу прогулянку, на якій вони весело провели час.

Вказана хронологія подій свідчить, що погіршення відношення відповідача в бік позивачки відображається на погіршенні стосунків її із дітьми, і натепер призвело до повної відмови дітей в спілкуванні із матір`ю.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991 (далі Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції про права дитини).

Стаття 1 Закону України "Про охорону дитинства" визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства", дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Той з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька чи матері, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Той з батьків, який проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батькові чи матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і ч. 4 ст. 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

Виконавчим комітетом Козинської селищної ради Обухівського району Київської області як органом опіки та піклування надано висновок щодо визначення участі матері у вихованні дітей, яким визначено спосіб участі матері ОСОБА_1 у вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 перший та четвертий тиждень кожного місяці в неділю з 11.00 год. до 18.00 год. за умови, якщо діти здорові. Рекомендовано ОСОБА_1 спільно з дітьми отримати консультації у психолога щодо поступового налагодження стосунків, не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язків, приділяти дітям увагу і турботу. Рекомендовано батьку ОСОБА_8 поважати батьківські права ОСОБА_1 не чинити перешкод у спілкуванні матері з синами.

Враховуючи висновки, до яких дійшов суд в цій справі, рекомендація органу опіки на даний час відповідає потребам дітей і враховує право матері на реалізацію її права підтримувати стосунки із своїми дітьми. На підставі викладеного, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, за участю Виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області як органу опіки та піклування задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у побаченні із синами ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити спосіб участі матері ОСОБА_1 у вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , а саме шляхом побачень в першу та четверту неділю кожного місяця з 11.00 год. до 18.00 год.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька