10.04.2023 Провадження № 2-з/389/5/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року місто Знам`янка

Суддя Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області Берднікова Галина Володимирівна, розглянувши заяву Першого заступника керівника Знам`янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

До суду, 06 квітня 2023 року надійшла позовна заява Першого заступника керівника Знам`янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з додатковою відповідальністю «Колос» про конфіскацію земельної ділянки, в якій прокурор просить конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, земельну ділянку громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :02:003:0983, площею 2,5570 га, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

Разом з зазначеною позовною заявою, прокурор подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 2,5570 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області з кадастровим номером :02:003:0983 та заборони органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки.

На обґрунтування заяви вказано, що підставами звернення до суду стали порушення ст.13,14,41 Конституції України, ст.80,081,145 Земельного кодексу України при використанні ОСОБА_1 спірної земельної ділянки.

Так, прокурором встановлено, що 13 травня 2021 року за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0983 площею 2,5570 га, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (номер запису про право власності 41921374). На даний час спірна земельна ділянка перебуває у користуванні Товариства з додатковою відповідальністю «Колос» на підставі укладених між товариством та ОСОБА_1 договору оренди землі від 20 лютого 2008 року та додатковими угодами від 10 жовтня 2017 року, 12 листопада 2021 року.

Відповідно до ч.4 ст.81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Враховуючи, що ОСОБА_1 будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності па земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 29 серпня 2013 року по даний час) не відчужила її, тож є підстави для конфіскації даної земельної ділянки у власність держави. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 протиправно володіє спірною земельною ділянкою та може розпорядитись нею на власний розсуд, об`єднати або ж роз`єднати вказану земельну ділянку. Крім того, ТДВ «Колос», яке наразі користується спірною земельною ділянкою може передати її в суборенду або ж розпорядитися нею іншим чином, що унеможливить повернення її у власність держави.

Вищевикладене створює очевидну небезпеку для подальшого реального поновлення інтересів держави в особі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, а також може унеможливити або ускладнити виконання рішення суду. За вказаного виникла необхідність у забезпеченні поданого прокурором позову.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України заява розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст.150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Такі висновки суду узгоджуються із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13 січня 2011 року у справі "Кюблер проти Німеччини", заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Судом встановлено, що між сторонами наявний спір з приводу земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :02:003:0983, площею 2,5570 га, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, у зв`язку з чим прокурором подано до суду позов про конфіскацію спірної земельної ділянки.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 квітня 2023 року вбачається, що спірна земельна ділянка належать на праві власності ОСОБА_1 , яка є громадянкою Російської Федерації, та перебуває в оренді ТДВ «Колос».

За вказаного існує достатньо обґрунтоване припущення, що власник спірного майна, може розпорядитися ним, зокрема відчужити його іншим особам, а також є вірогідність, що орендар може передати земельну ділянку в суборенду, що у подальшому може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, виходячи з предмету спірних правовідносин, обраний вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку суд вважає обґрунтованим, так як накладення арешту на майно має на меті обмеження особи у праві розпоряджатися таким майном і його застосування не призведе до невиправданого обмеження майнових прав власника та орендара, оскільки арештоване майно фактично зберігається у володінні та користуванні власника (орендара), а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.

Водночас накладення арешту на нерухоме майно забезпечить реальний захист прав позивача у випадку прийняття рішення на його користь.

Таким чином подана заява про забезпечення позову шляхом накоплення арешту на земельну ділянку, підлягає задоволенню.

При цьому, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки є недоцільним, оскільки накладення арешту на цю земельну ділянку передбачає також і заборону вчиняти будь-які дії щодо розпорядження/відчуження вказаного нерухомого майна.

Такий висновок узгоджується з висновком викладеним в ухвалі Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10 серпня 2022 року справа №372/962/21.

Отже, вимога заяви про забезпечення позову шляхом заборони органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірних земельних ділянок, задоволенню не підлягає.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Міри по застосуванню зустрічного забезпечення позову судом не приймалися.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157, 258- 260, 263, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 2,5570 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області з кадастровим номером :02:003:0983, та належить на праві власності ОСОБА_1 .

В іншій частині вимог заяви відмовити.

Стягувач за ухвалою про забезпечення позову Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, місце розташування вул.Академіка Корольова, 26 м.Кропивницький, .

Боржник: ОСОБА_1 , громадянка Російської Федерації, РНОКПП НОМЕР_1 , посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 , видана 26 лютого 2012 року УМВС України в Кіровоградській області, місце проживання: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Дата складення ухвали 10 квітня 2023 року.

Суддя Г.В. Берднікова