Справа № 357/5407/23
Провадження № 2/357/1793/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., при секретарі Кононюк П.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

05.05.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 09.05.2023, мотивуючи тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 12/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , іншим співвласником будинку з часткою 13/25 є ОСОБА_3 . Відповідач - ОСОБА_2 , являється її сином, тому був зареєстрований у вказаному будинку, як член сім`ї, однак не проживає у вказаному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей у квартирі немає і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона ні інші особи відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, вона не має можливості оформити субсидію та продати свою частину будинку. Тому, просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

12.05.2023 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, її представник адвокат Смоляк Олександр Олександрович подав до суду заяву, про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позов підтримує у повному обсязі та просить вимоги задовольнити, заяву про допит свідків відкликає у зв`язку із заявою відповідача про визнання позову.

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив, в якому визнав обставини вказані позивачем та не заперечував проти визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.18), являється власником 12/25 частини вказаного житлового будинку, що підтверджується договором купівлі продажу частини житлового будинку від 01 листопада 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Губенко Т.А., зареєстрованого в реєстрі за 3-3410 (а.с.14-16), Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 листопада 2004 року, виданого Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації, номер запису: 6699 в книзі 73 ( а.с.17) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 березня 2023 року ( а.с.20-21).

Також, встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 04 лютого 2014 року за адресою: АДРЕСА_2 , як член сім`ї власника майна, адже являється сином позивача, що підтверджено матеріалами справи (а.с.18,22-24).

Згідно акту про фактично проживаючих осіб від 28 лютого 2023 року, складеного КП БМР ЖЕК № 7, за участю власника майна - ОСОБА_1 та свідків: ОСОБА_4 , яка проживає в будинку АДРЕСА_1 , та ОСОБА_5 , яка проживає в будинку АДРЕСА_1 , відповідач - ОСОБА_2 у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 не проживає, перебуває за кодоном.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Ч.1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення відповідно до яких, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 був зареєстрований у житловому приміщені за адресою: АДРЕСА_2 , як член сім`ї власника майна, однак більше року у вказаному житловому приміщенні без поважних причин не проживає, між власником будинку та ним відсутній договір найму жилого приміщення, його особистих речей у будинку немає, участі в утриманні житла та у зобов`язаннях перед третіми особами він не приймає, що визнається відповідачем (а.с.39-52).

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 15, 16, 29, 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст. 12, 76 82, 206, 223, 258, 259, 264 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; адреса проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ), третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29.06.2023.

Суддя О. В. Бондаренко