Провадження № 22-ц/801/1158/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 рокуСправа № 127/18734/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.,

за участю секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 04 квітня 2023 року в м. Вінниці суддею цього суду Іщук Т.П., дата складання його повного тексту невідома,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія»), звернулось до суду позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

06 жовтня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області в цій справі було ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 29 218 доларів США та пеню у розмірі 320 813,64 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2018 року замінено сторону виконавчого провадження - стягувача в цій цивільній справі з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2022 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2015 року в даній справі скасоване, а справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

18 березня 2023 року представником відповідача було надіслано заяву про відшкодування витрат на оплату правничої допомоги, яка мотивована тим, що у зв`язку із відмовою позивачу у задоволенні позову у повному обсязі, з позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 30 500 грн., які поніс відповідач в результаті розгляду справи.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2023 року дану заяву задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на корить ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 500 грн.

Не погодившись з ухваленим додатковим рішенням, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», посилаючись на порушення норм процесуального права, зокрема на те, що представником відповідача до заяви про відшкодування витрат на оплату правничої допомоги не було додано достовірних доказів сплати коштів ОСОБА_1 на рахунок адвоката Сопруна В.В., а також на те, що заява представника відповідача подана з пропуском строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відтак повинна бути залишена судом без розгляду, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені даної заяви в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник відповідача зазначив, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає цим вимогам.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилом ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 цієї статті закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до вимог ст. ст. 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з тим, відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до ордеру серії АВ №1050303 ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №654/25 від 06 жовтня 2022 року адвокатом Сопруном В.В. надавалась правова допомога у Вінницькому міському суді Вінницької області (а. с. 108, том 1).

Зі змісту п. 3.1 договору про надання правової допомоги видно, що сторони погодили розмір гонорару адвоката, який визначається часом, витраченим адвокатом на надання клієнту професійної правничої допомоги, а вартість однієї години роботи становить 1 000 грн.; клієнт одразу після укладення цього договору сплачує адвокату авансовий платіж у розмірі 3 000 грн.; надалі гонорар адвокату сплачується клієнтом за вимогою адвоката після надання конкретних послуг професійної правничої допомоги. У п. 4 договору сторони погодили оплату гонорару за цим договором у безготівковій формі на рахунок адвоката та конкретні реквізити для оплати, де зазначений розрахунковий рахунок отримувача та, зокрема, номер картки для поповнення (а. с. 196-197, том 1).

Відповідно до акту виконаних робіт від 17 березня 2023 року адвокат Сопрун В.В. надав правову допомогу ОСОБА_1 у рамках цієї цивільної справи наступного характеру: підготовка та подання до суду заяви про ознайомлення з матеріалами справи - 1 год., ознайомлення в суді із матеріалами справи - 1 год., вивчення матеріалів справи, формування позиції та консультування - 2 год., опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, та вивчення судової практики - 3 год., підготовка та подання заяви про перегляд заочного рішення - 9 год., підготовка та подання відзиву на позовну заяву - 7 год. 30 хв., представництво у Вінницькому міському суді Вінницької області та участь у підготовчому засіданні 12 січня 2023 року - 1 год., вивчення відповіді на відзив позивача, підготовка та подання заперечення на відповідь на відзив - 6 год. Цим актом сторонами також визначено, що адвокатом витрачено на надання професійної правничої допомоги 30 год. 30 хв., тому загальна вартість виконаних робіт становить 30 500 грн. (а. с. 199, том 1).

Сплата цієї суми підтверджується наданими платіжними документами, а саме: від 07 жовтня 2022 року № ЕСМ_Р24А350593905D1308 на суму 3 000 грн., від 20 жовтня 2022 року № ЕСМ_Р24А398885908D4804 на суму 7 500 грн., від 18 березня 2023 року №0.9.1 на суму 20 000 грн. (а. с. 200-203, том 1).

Суд першої інстанції, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, дійшов вірного висновку про часткове задоволення вимог заяви представника відповідача шляхом стягнення з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, у розмірі 10 500 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що представником відповідача до заяви про відшкодування витрат на оплату правничої допомоги не було додано достовірних доказів сплати коштів ОСОБА_1 на рахунок адвоката Сопруна В.В., не можна визнати обґрунтованими з огляду на таке. З договору про надання правничої допомоги вбачається, що у ньому визначені платіжні реквізити адвоката Сопруна В.В. (а. с. 196-197, том 1). Дані реквізити підтверджуються також довідкою із відділення АТ «А-Банк» (а. с. 203, том 1). Сплата ОСОБА_1 коштів у розмірі 10 500 грн. на платіжну картку адвоката Сопруна В.В., яка зазначена у договорі між клієнтом та адвокатом і довідці банку, підтверджується наданими платіжними документами, а саме: від 07 жовтня 2022 року № ЕСМ_Р24А350593905D1308 на суму 3 000 грн. та від 20 жовтня 2022 року № ЕСМ_Р24А398885908D4804 на суму 7 500 грн. (а. с. 200-201, том 1).

За таких обставин, підстав вважати, що представником відповідача до заяви про відшкодування витрат на оплату правничої допомоги не було додано належних та допустимих доказів сплати коштів ОСОБА_1 на платіжну картку адвоката Сопруна В.В. за отриману правову допомогу, апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що заява представника відповідача подана з пропуском строку, визначеним ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відтак повинна бути залишена судом без розгляду, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки із матеріалів справи слідує, що 14 березня 2023 року в день ухвалення рішення по суті спору адвокат Сопрун В.В. подав до суду відповідну заяву, у якій він вказав, що заява про стягнення на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу подаватиметься ним за результатами розгляду справи (а. с 186, том 1). Докази понесених відповідачем судових витрат були подані адвокатом Сопруном В.В. у межах п`ятиденного строку з дня ухвалення рішення, який визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а саме 18 березня 2023 року, про що свідчить штемпель АТ «Укрпошта» на конверті, у якому була надіслана заява про відшкодування судових витрат з додатками (а. с. 206, том 1).

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України вказане додаткове рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» залишити без задоволення, а додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко