печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5736/22-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Музика В.П.

справа №757/5736/22-ц

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація

третя особа 1: ОСОБА_2

третя особа 2: Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державноїадміністрації про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

позивач ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом у якому просить визнати незаконною бездіяльність Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, щодо не складання протоколів про адміністративні правопорушення за частиною п?ятою статті 184 КУпАП відносно ОСОБА_2 на підставі заяв ОСОБА_1 від 01.11.2021 р., 28.12.2021 р., 11.01.2022 р. про невиконання ОСОБА_2 розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.09.2020 року №444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини» та не сформування протоколів та інші матеріалів, що стосуються адміністративного правопорушення в окрему справу і не надіслання справи про адміністративне правопорушення разом із супровідним листом не пізніше ніж через три робочі дні з дати складення протоколу до суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення; зобов`язати Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію скласти протоколи про адміністративне правопорушення за частиною п?ятою статті 184 КУпАП відносно ОСОБА_2 на підставі заяв ОСОБА_1 від 01.11.2021 р., 28.12.2021 р., 11.01.2022 р. про невиконання ОСОБА_2 розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.09.2020 року №444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини», сформувати протоколи тa інші матеріали, що стосуються адміністративного правопорушення в окрему справу і надіслати справу про адміністративне правопорушення разом із супровідним листом до суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення; стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 04.09.2020 року Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією було прийнято розпорядження №444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини», яким вирішено участь ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: - з понеділка 8.00 год до неділі 19.00 год, забирати та повертати дитину за адресою: АДРЕСА_1 ; - встановити черговість участі у вихованні дитини - гр. ОСОБА_2 - тиждень через тиждень, починаючи з 07 вересня 2020 року до набрання законної сили рішення суду про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Вказує, що ОСОБА_2 умисно та безпричинно не виконує вказане розпорядження №444. Так, згідно визначеної розпорядженням №444 черговості участі у вихованні дитини - малолітнього сина ОСОБА_3 , ОСОБА_2 мала би забрати дитину о 8 год. 00 хв. 21.11.2021 р., 27.12.2021 р., 10.01.2022 р. Однак, вона не прийшла у визначений розпорядженням час за дитиною, або навіть не залишилась з нею та не почала виконувати свої батьківські обов?язки, маючи для цього всі можливості за відсутності будь-яких перешкод.

Про невиконання ОСОБА_2 розпорядження та своїх батьківських обов?язків, позивач неодноразово інформував відповідача, зокрема, заявами про невиконання ОСОБА_2 батьківських обов?язків від 01.11.2021 р., 28.12.2021 р. та 11.01.2022 р., іншими відповідними листами та підтверджуючими документами, фото матеріалами.

Вважає, що не склавши протокол про адміністративне правопорушення за частиною п?ятою статті 184 КУпАП відносно ОСОБА_2 на підставі заяв позивача від 01.11.2021 р., 28.12.2021 р. та 11.01.2022 р. про невиконання ОСОБА_2 розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.09.2020 р. №444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини» та не сформувавши протокол та інші матеріали, що стосуються адміністративного правопорушення в окрему справу і не надіславши справу про адміністративне правопорушення разом із супровідним листом не пізніше ніж через три робочі дні з дати складення протоколу до суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення, відповідач допустив незаконну бездіяльність, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду вказаної справи визначено суддю Матійчук Г.О. (а.с. 43-44).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Встановлено строк 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження, протягом якого відповідач має право направити: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів (а.с. 45).

Вказану ухвалу направлено на адресу сторін, крім того відповідачу та третій особі направлено копію позовної заяви з додатками. Також вказану ухвалу направлено на відомі адреси електронної пошти сторін (а.с. 46-48).

09.06.2022 року від позивача надійшло клопотання про долучення доказів (а.с. 58-72).

23.06.2022 року від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.01.2022 року у справі №757/44421/21-ц (а.с. 74-76).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.06.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 85).

12.07.2022 року надійшов відзив на позов відповідача, у якому просить відмовити у задоволенні позову із підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як юридична особа, не є суб?єктом складання протоколу, оскільки статтею 255 КУпАП встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 184 КУпАП, складають уповноважені посадові особи органу опіки і піклування. Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.12.2018 року №741, із змінами внесеними розпорядженням від 13.02.2020 року №86, надані повноваження працівникам Служби у справах дітей та сім`ї (посадовим особам) на складання протоколів про адміністративні правопорушення, що передбачені ч.5 ст. 184 КУпАП. Крім того, в законодавстві не визначені механізми впливу на уповноважену посадову особу (примусу) щодо складання нею протоколу (а.с. 89-93).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надав пояснення, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач та треті особи у судове засідання не з?явилися, повідмолялись належним чином.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні за відсутності відповідача, з урахуванням обставин, зазначених ним у відзиві на позовну заяву, та у відсутність третіх осіб.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази та відеоматеріали, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 04.09.2020 року Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією було прийнято розпорядження №444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини», яким вирішено участь ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: - з понеділка 8.00 год до неділі 19.00 год, забирати та повертати дитину за адресою: АДРЕСА_1 ; - встановити черговість участі у вихованні дитини - гр. ОСОБА_2 - тиждень через тиждень, починаючи з 07 вересня 2020 року до набрання законної сили рішення суду про визначення місця проживання малолітньої дитини (а.с. 39).

01.11.2021 року, 28.12.2021 року, 11.01.2022 року, 24.01.2022 року, 07.02.2022 року та 21.02.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Печерської районної у м. Києві державної адміністрації із заявами про невиконання ОСОБА_2 розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.09.2020 року №444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини» (а.с. 32, 35, 37, 59, 61, 64).

Листами за підписом заступника голови Печерської районної у м. Києві державної адміністрації Невмержицького А. було повідмолено про розгляд заяв ОСОБА_1 про невиконання ОСОБА_2 розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.09.2020 року №444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини», разом з тим підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за невиконання розпорядження - не встановлено (а.с. 66-68).

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Принцип найкращих інтересів поширюється на всі дії, що стосуються дітей, і вимагає активних дій із захисту їхніх прав та сприяння їх зростанню та благополуччю, а також заходів з підтримки та надання допомоги батькам й іншим особам, які несуть щоденну відповідальність у питаннях реалізації прав дітей

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Статтею 141 СК України визначено, що мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 СК України).

За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (ст. 158 СК України).

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч. 2 ст. 159 СК України).

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 5 ст. 184 КУпАП визначено, що невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини тягне за собою накладення штрафу від ста до ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 255 КУпАП визначено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати органи опіки та піклування (частини п`ята і шоста статті 184, стаття 188-50).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як зазначено у ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН № 44/25 від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства» (Преамбула Закону).

Відповідно до ст. 18 Закон України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень ст. 3 Конвенції про права дитини, пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

За ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої палати Верховного Суду у постанові від 15.05.2018 року у справі №9901/428/18 (Провадження №11-236заі18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/74264706).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ у справах: Балдеа проти Румунії, 15.02.2017 року, Гелле проти Фінляндії, 19.02.1997 року з тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення суду повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до Інструкції з оформлення посадовими особами органів опіки та піклування матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 06.08.2019 року № 1201, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.08.2019 року за № 976/33947, протоколи складають посадові особи із числа працівників служби у справах дітей і посадові особи органу опіки та піклування, яким згідно з рішенням відповідного органу опіки та піклування надано повноваження на їх складання (далі - уповноважена посадова особа).

Уповноважена посадова особа складає протокол у разі: невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини, у тому числі вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення; невиконання законних вимог посадових (службових) осіб органу опіки та піклування; недопущення тим із батьків або тим з інших членів родини, з яким проживає дитина, або особою, яка проживає з таким із батьків (дитиною), посадових (службових) осіб органу опіки та піклування до обстеження умов проживання дитини; створення перешкод посадовим (службовим) особам органу опіки та піклування при здійсненні інших покладених на них законом повноважень.

Зазначені адміністративні правопорушення можуть бути виявлені під час виконання посадовими особами органу опіки та піклування своїх посадових (службових) обов`язків та за результатами розгляду звернень фізичних і юридичних осіб.

Так, як встановлено у судовому засіданні позивач недноразово звертався до Печерської районної міста Києва державної адміністрації як органу опіки та піклування із заявами щодо можливого невиконання ОСОБА_2 розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.09.2020 року №444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини».

Разом з тим, вказані заяви були розглянуті та відмовлено у їх задоволенні, оскільки підстави для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за невиконання вказаного розпорядження - відсутні.

При цьому, судом також встановлено, що щодо позивача уповноваженою особою Печерської районної міста Києва державної адміністрації як органу опіки та піклування неодноразово було складено протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за невиконання вказаного розпорядження від 04.09.2020 року №444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини», зазначене не спростовано позивачем у судовому засіданні.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Стосовно поняття «охоронюваний законом інтерес» в тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Так, суд зазначає, що в цій справі, обраний позивачем спосіб захисту, як зобов`язання скласти процесуальні документи з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншу особу, не створить для позивача жодних юридичних прав та/чи обов`язків.

Крім того, з огляду на завдання адміністративного провадження, факт притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та/або інтереси позивача.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №826/3585/18.

З системного аналізу вищевикладеного вбачається, що не складення протоколу відносно третьої особи не порушує права позивача, оскільки не породжує, не змінює та не припиняє його права і обов`язки саме у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем в рамках досліджуваних правовідносин не приймалось будь-яких рішень, які б впливали на права та інтереси позивача, та враховуючи недоведеність позивачем обставин порушеного права.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 19, 51, 55 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст. ст. 141, 153, 155, 157, 158, 159 СК України, ст. ст. 8, 15, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 51, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса проживання, АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, адреса: вул. Михайла Омеляновича-Павленка, буд. 15,м. Київ, 01010, .

Третя особа 1: ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа 2: Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, адреса: вул. Михайла Омеляновича-Павленка, буд. 15,м. Київ, 01010, .

Повний текст рішення складено 02.03.2023 року.

Суддя Г. О. Матійчук