Єдиний унікальний номер судової справи: 490/568/22
Номер провадження: 22-ц/812/350/23 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Темнікової В.І., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання - Калашник А.О.,

за участю: представника позивачів - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 , представника третьої особи - Ануфрієвої Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Миколаївської міської ради

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2023 року, ухваленого під головуванням судді - Гуденко О.А., в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Миколаївської міської ради за участю третіх осіб - Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, визнання незаконним Рішення Миколаївської міської ради №1278 від 09 грудня 2020 року та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2022 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Миколаївської міської ради за участю третіх осіб - Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, визнання незаконним Рішення Миколаївської міської ради №1278 від 09 грудня 2020 року та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що ОСОБА_3 проходить службу в ВЧ НОМЕР_1 сил логістики Збройних сил України з 12 вересня 1995 року по теперішній час. ОСОБА_3 разом з усією сім`єю у складі двох осіб - чоловіка ОСОБА_5 та сина ОСОБА_4 проживають та зареєстровані у службовій квартирі АДРЕСА_1 починаючи з 2002 року, яка надана на підставі ордеру на житлове приміщення № 367 серії 004094, виданого 10 травня 2002 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, у списку на отримання житлових чеків за адресою: АДРЕСА_2 , не значяться житлові чеки не отримували та не використовували для приватизації житла.

У загальній черзі на поліпшення житлових умов ОСОБА_3 перебувала з 19 вересня 1998 року. Рішенням житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 від 27 лютого 2014 року ОСОБА_3 зараховано до загальної черги військовослужбовців та членів сімей, які потребують поліпшення житлових умов військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з прибуттям до нового місця зі складом два чоловіка.

Відповідно до Витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 03 серпня 2020 року №242 на підставі Протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №54 від 03 серпня 2020 року та на виконання вимог наказу Міністерства оборони України №380 від 31 липня 2018 року ОСОБА_3 зі складом сім`ї три особи у зв`язку з отриманням статусу Учасника бойових дій чоловіка ОСОБА_5 зараховано до першочергової черги на поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання.

01 вересня 2020 року ОСОБА_3 звернулася з Рапортом (Заявою) до КЕВ м. Миколаїв, голови житлової комісії Миколаївського гарнізону щодо розгляду питання зміни статусу «службова» 2 кімнатна квартира, яка надана відповідно до ордеру №367 серія 004094 від 10 травня 2002 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, оскільки на квартирному обліку військовослужбовців Збройних Сил України, які потребують поліпшення житлових умов Позивач перебуває з 19 вересня 1998 року у списках загальної черги гарнізону № 93, користується правом на пільгове першочергове забезпечення житлом з 18.09.2018 року, у списках першочергового забезпечення житлом військовослужбовців Миколаївського гарнізону за №924.

16 вересня 2020 року відповідно до Витягу з Протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 житловою комісією військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення на підставі рапорту ОСОБА_3 клопотати перед командиром військової частини НОМЕР_1 та Міського голови м. Миколаєва щодо зняття статусу службового приміщення та видачу постійних ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону згідно п.11 постанови КМУ від 03 серпня 2006 року №1081 та враховуючи рішення ВСУ по справі №636/1514/19 від 04 березня 2020 року. Рішення житлової комісії стосовно зняття статусу службового житлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 , затверджене Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.09.2020 року № 292. 16.09.2020 року житловою комісією в/ч НОМЕР_1 проведено перевірку житлових умов ОСОБА_3 та надано висновок щодо необхідності поліпшення житлових умов ОСОБА_3 шляхом зняття з статусу службового житлового приміщення, 2-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

09 грудня 2020 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської Ради винесено рішення № 1278 «Про розгляд спільних клопотань тимчасово виконуючого обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, командирів військових частин, начальник КЕВ м. Миколаїв щодо виключення жилих приміщень з числа службових та видачі постійних ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону та особам, звільненим з військової служби», яким відмовлено тимчасово виконуючому обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, командирам в/ч, начальнику КЕВ м. Миколаїв у задоволені спільних клопотань щодо виключення жилих приміщень з числа службових та видачі постійних ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону та особам, звільненим з військової служби, у зв`язку з відсутністю витягів зі Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, який передбачено п.7 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380.

Позивачі вважають, що умови визначені нормативно-правовими актами для виключення квартири з числа службових, дотримані, а саме: ОСОБА_3 станом на листопад 2021 року має календарну вислугу в ЗСУ 26 років 02 місяці, перебуває з 19 вересня 1998 року у списках загальної черги гарнізону за № 93, користується правом на пільгове першочергове забезпечення житлом військовослужбовців Миколаївського гарнізону за № 924.

Таким чином, позивачі вважають, що внаслідок бездіяльності відповідача, фактично позбавлені можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Спірне житло не є вільним, зайняте позивачами, оскільки мають право на покращення житлових умов і в такий спосіб будуть забезпечені житлом та зніті з черги на його отримання, які є військовослужбовцями ЗСУ, позивачка звернулася до житлової комісії його військової частини з рапортом про зарахування на квартирний облік для отримання житла, до того як житлова комісія розглянула цей рапорт.

Посилаючись на викладене позивачі просили суд визнати протиправними дії Миколаївської міської ради щодо відмови від 09 грудня 2020 року у виключенні жилих приміщень з числа службових та видачі постійних ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону та особам, звільненим з військової служби. Скасувати пункт 26 частини 1 рішення Миколаївської міської ради №1278 від 09 грудня 2020 року - « відмовити тимчасово виконуючому обов`язки начальника Миколаївського гарнізону командирам військових частин, начальнику КЕВ м. Миколаїв у задоволенні спільних клопотань щодо виключення жилих приміщень з числа службових та видачі ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону та особам, звільненим з військової служби, у зв`язку з відсутністю витягів зі Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, який передбачено п.7 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380, а саме - кв. АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 на склад сім`ї з 3 осіб» Зобов`язати Миколаївську міську раду винести нове рішення відповідно до якого задовольнити клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, командирів військових частин, начальника КЕВ м. Миколаїв щодо виключення жилих приміщень з числа службових та видачі постійних ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону та особам, звільненим з військової служби, а саме - кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_3 на склад сім`ї з 3 осіб».

07 листопада 2022 року від представника третьої особи Міністерства оборони України - Ануфрієвої Д.В. надійшли пояснення на позов, в яких просила суд у задоволенні позовної заяви відмовити.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 26 частини 1 Рішення Миколаївської міської ради №1278 від 09 грудня 2020 року - «відмовити тимчасово виконуючому обов`язки начальнику Миколаївського гарнізону командирам військових частин, начальнику КЕВ м. Миколаїв у задоволенні спільних клопотань щодо виключення жилих приміщень з числа службових та видачі ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону та особам, звільненим з військової служби, у зв`язку з відсутністю витягів зі Списку надання постійного житла у Збройних силах України, який передбачено п.7 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №380, а саме - кв. АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 на склад сім`ї з 3 осіб.

Зобов`язано Миколаївську міську раду прийняти рішення з розгляду спільного клопотання щодо виключення жилих приміщень з числа службових та видачі ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону та особам, звільненим з військової служби, а саме - кв. АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 на склад сім`ї з 3 осіб - у встановленому законом порядку з врахуванням наведених у мотивувальній частині рішення висновків суду у 30-денний строк з дня набуття рішення суду законної сили. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що дійсно на час розгляду клопотання щодо виключення жилих приміщень з числа службових та видачі ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону та особам, звільненим з військової служби, а саме - кв. АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 на склад сім`ї з 3 осіб через реформування органів МО України розформовано як КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, який повинен готувати Список надання постійного житла, так і ГКЕУ, яке повинно узагальнити його та внести на розгляд для подальшого затвердження.

Така реорганізація не залежала від волі позивачів, не залежало від їх волі і відсутність внесення відповідних змін до Інструкції № 380 щодо уповноважених органів. Проте стан, що існує на теперішній час фактично порушує їх право на житло саме через дії державних органів та неузгодженість підзаконних нормативно-правових актів положенням діючих Законів України у вказаній галузі та принципу верховенства права (ст. 8 Конституції України) та соціальної справедливості в демократичному суспільстві - адже головним обов`язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини ( ст. 3 Конституції України). Рішення відповідача порушує законні права Позивачів, отже є протиправним та підлягає до скасування пункт 26 частини 1 Рішення Миколаївської міської ради №1278 від 09 грудня 2020 року.

Відмовляючи у задоволенні вимог про визнання протиправними дій Миколаївської міської ради щодо відмови від 09 грудня 2020 року у виключенні жилих приміщень з числа службових та видачі постійних ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону та особам, звільненим з військової служби суд виходив з того, що встановлення судом неправомірності та скасування оскаржуваного пункту вказаного рішення, такі вимоги є зайво заявленими та охоплюються вимогами, заявленими в п.2 позовної заяви, а також, заявлені вимоги стосуються всього рішення відповідача від 09 грудня 2020 року, проте позивачами не обґрунтовано, яким чином це рішення в цілому порушує їх права.

Задовольняючи частково вимоги, щодо зобов`язання винести нове рішення, відповідно до якого задовольнити клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, командирів військових частин, начальників КЕВ м. Миколаїв щодо виключення жилих приміщень з числа службових та видачі постійних ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону та особам, звільненим з військової служби, а саме квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 на склад сім`ї з 3 осіб, то суд виходив з того, що такі вимоги є передчасними, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань цивільного судочинства. законом передбачений спеціальний порядок вирішення питання про виключення квартири зі складу службових. Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати рішення, яке належить до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

З огляду на приписи цивільно-процесуального законодавства України, поновлення порушених прав суд може здійснювати у такий спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина. Ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком органу державної влади чи місцевого самоврядування діяти виключно у межах, порядку та способу, передбачених законом.

За такого, з метою ефективного поновлення порушених прав позивачів, суд приходить до висновку про часткове задоволення цих позовних вимог, а саме слід зобов`язати Миколаївську міську раду прийняти рішення з розгляду спільного клопотання щодо виключення жилих приміщень з числа службових та видачі ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону та особам, звільненим з військової служби, а саме - кв. АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 на склад сім`ї з 3 осіб - у встановленому законом порядку з врахуванням наведених у мотивувальній частині рішення висновків суду у 30-денний строк з дня набуття рішення суду законної сили.

Не погодившись із рішенням суду, Миколаївська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом фактично скасоване неіснуюче рішення, оскільки Миколаївська міська рада не приймала рішення №1278 від 09 грудня 2020 року та жодним чином не порушувала права позивачів. Вказує на те, що виконавчий комітет Миколаївської міської ради діяв у спосіб визначений чиним законодавством та у нього були відсутні підстави для виключення жилого приміщення з числа службових. Крім того, у спільному клопотанні не вказано щодо розформування територіальних квартирно-експлуатаційних управлінь та жодним чином не окреслено проблему, також не надано підтвердження звернення до Міністерства оборони України для вирішення цього питання. Зазначає, про на ненадання позивачами всіх доказів на які вони посилаються у позові, а також посилається на неналежне повідомлення про місце й час розгляду справи відповідача та на те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача що є процесуальними порушеннями.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі просили залишити без змін рішення суду, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст.129 Конституції України в чинній редакції).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25 - 26 березня 2011 року).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини 3 та 4 ст. 128 ЦПК України).

Згідно ч. ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Юридичним особам судова повістка надсилається за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відтак, належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, є, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2022 року, в якій ухвалою від 31 січня 2022 року виправлено описку, підготовче судове засідання по справі було призначено на 27 квітня 2022 року на 11-20 год.

Вказану ухвалу 31 січня 2022 року було направлено на адресу Миколаївської міської ради, даних про отримання ухвали відповідачем матеріали справи не містять (т. 1 а.с.105).

У зв`язку з неявкою відповідача та третіх осіб у підготовче судове засідання, призначене на 27 квітня 2022 року, засідання було відкладено на 11 жовтня 2022 року о 16-00 год., будь-яких повідомлень на адресу Миколаївської міської ради про це матеріали справи не містять.

Справу призначено до судового розгляду на 23 листопада 2022 року на 12-30 год., повідомлення на адресу Миколаївської міської ради про місце й час розгляду справи відсутні в матеріалах справи.

23 листопада 2022 року справу було знято з розгляду та призначено на 16 січня 2023 року на 15-30 год., про що 09 грудня 2022 року на адресу відповідача - Миколаївської міської ради було направлено повідомлення, даних про отримання вказаного повідомлення матеріали справи не містять.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зазначено, що: «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою».

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції у цій справі порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява N 14448/88, § 33).

Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача - Миколаївську міську раду належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив її права на захист своїх інтересів в суді. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Зазначених вимог закону судом не було дотримано, наведені вище обставини залишилися поза увагою, що призвело до порушення норм процесуального права, прав відповідача - Миколаївської міської ради на що представник посилається в апеляційній скарзі, тому відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення.

Ухвалюючи нове судове рішення колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, станом на час отримання позивачем ордеру на службову квартиру), встановлено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог встановлених Житловим кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Наказом Міністерства Оборони України від 30.11.2011 №737 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.01.2012 за №24/20337) затверджено Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (Інструкція).

Відповідно до пункту 3.5 Інструкції для включення (виключення) квартир до (із) числа службових на підставі наказу начальника гарнізону про визначення кількості службових жилих приміщень та жилих приміщень для постійного проживання в гарнізоні начальником гарнізону за погодженням з квартирно-експлуатаційними відділами чи квартирно-експлуатаційними частинами району (далі - КЕВ (КЕЧ) направляються листи до сільських, селищних, міських, районних у місті (у разі їх створення) рад (відповідних державних адміністрацій) про включення (виключення) квартири до (із) числа службових. До листа щодо виключення квартир із числа службових обов`язково додається відповідний протокол засідання Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України.

Для виключення квартири з числа службових військовослужбовець чи особа, звільнена у запас (відставку), подає начальнику КЕВ (КЕЧ) району рапорт (заяву), підписаний (підписану) всіма повнолітніми членами сім`ї.

Обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб, звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в ЗС України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку.

Підготовка документів для розгляду на Комісії з контролю за розподілом жилого приміщення у гарнізонах Збройних Сил України питання виключення квартири з числа службових та надання її військовослужбовцю для постійного проживання здійснюється відповідно до вимог розділу IV цієї Інструкції.

Питання виключення квартир з числа службових на засіданнях Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах ЗС України слід розглядати за такими критеріями: для військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі не менше 20 календарних років, а для осіб, звільнених у запас або відставку, які звільнені з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі - незалежно від вислуги років; для сімей померлих (загиблих) військовослужбовців, сімей, які мають у своєму складі інвалідів та тяжкохворих.

З наведеного вище вбачається, що обов`язковими умовами для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в ЗС України, вислуга на військовій службі не менше 20 років і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку.

Положеннями пункту 4.1. розділу IV Інструкції передбачено, що військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, які перебувають на квартирному обліку у ЗС України, забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання в населеному пункті за місцем перебування їх на квартирному обліку згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень (додаток 10), або списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень (додаток 11)).

Жиле приміщення надається військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею у цьому населеному пункті, але не більше 13,65 квадратних метра жилої площі на одну особу, при цьому враховується жила площа у квартирі (будинку), яка знаходиться у приватній власності військовослужбовця або членів його сім`ї, якщо ними не використані житлові чеки.

Пунктом 4.4 Інструкції передбачено наступний порядок забезпечення військовослужбовців житловим приміщенням.

Військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання за рішенням КЕВ (КЕЧ) району, погодженим з гарнізонною житловою комісією.

Список розподілу жилої площі для постійного проживання (Список розподілу постійного житла) розробляється КЕВ (КЕЧ) району відповідно до загальної та пільгових черг гарнізону. У гарнізоні міста Києва Список розподілу постійного жилого приміщення розробляється Київським квартирно-експлуатаційним управлінням.

Після прийняття рішення гарнізонною житловою комісією щодо розподілу житла для постійного проживання Список розподілу постійного житла направляється КЕВ (КЕЧ) району разом з копією завіреного у встановленому порядку відповідного протоколу засідання гарнізонної житлової комісії до Служби правопорядку для перевірки.

Разом зі Списком розподілу постійного жилого приміщення надаються перші примірники облікових справ, списки військовослужбовців, яких прийнято на облік у гарнізоні, списки осіб, які користуються правом першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, копії наказів начальника гарнізону, виданих у порядку, визначеному в пункті 1.8 розділу І цієї Інструкції, копії рішень заступника Міністра оборони України, копії протоколів засідань житлової комісії гарнізону. Строк перевірки не може перевищувати п`яти робочих днів. Про результати перевірки письмово повідомляється начальник гарнізону та КЕВ (КЕЧ) району.

Після проведення перевірки та за відсутності зауважень Служби правопорядку Список розподілу постійного житла затверджується начальником гарнізону.

Після затвердження (погодження) Список розподілу постійного житла разом з першими примірниками облікових справ (додаток 7) подається керівником КЕВ (КЕЧ) району на перевірку до ГКЕУ ЗС України.

У разі непогодження ГКЕУ ЗС України пропозицій про надання військовослужбовцю постійного жилого приміщення начальник КЕВ (КЕЧ) району після отримання письмового повідомлення про відмову від ГКЕУ ЗС України повинен переглянути пропозиції та надати іншу кандидатуру для затвердження її у встановленому порядку або письмове обґрунтування попереднього рішення.

Після перевірки ГКЕУ ЗС України Список розподілу постійного житла розглядається Комісією з контролю за розподілом житла у гарнізонах ЗС України. Список розподілу постійного жилого приміщення в гарнізоні міста Києва перед розглядом Комісією з контролю за розподілом жилого приміщення в гарнізонах ЗС України перевіряється юридичною службою МО України на відповідність вимогам законодавства.

Рішення (пропозиції) Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах ЗС України є остаточними для розгляду керівником квартирно-експлуатаційного органу, головою гарнізонної житлової комісії та начальником гарнізону.

Список розподілу постійного житла, погоджений Комісією з контролю за розподілом житла у гарнізонах ЗС України, повертається ГКЕУ ЗС України разом із завіреною копією протоколу засідання Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах ЗС України до гарнізону.

Пункт 4.5 Інструкції передбачає, що КЕВ (КЕЧ) району подає затверджений начальником гарнізону витяг зі Списку розподілу постійного житла у гарнізоні, погоджений протоколом засідання Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України (додаток 21), разом з документами, що знаходяться в облікових справах (додаток 7), до виконавчого органу сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або районної державної адміністрації для видачі ордера, а в закритому військовому містечку КЕВ (КЕЧ) району видає ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Разом з тим, вказаною вище Інструкцією не встановлено строки, протягом яких розглядається заява про виключення житла з числа службових та приймається відповідне рішення.

Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абз. 1, 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII).

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Аналогічні за змістом положенням містять також у п.п. 2,3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081, за якими, -військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.

Отже, виходячи з особливостей службової діяльності, держава забезпечує військовослужбовців службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства, та за наявності відповідної вислуги на військовій службі - житлом для постійного проживання.

Так, відповідно до Відповідно до п.11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.08.2006, житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень.

Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Відповідно до п.п.4-7 Розділу VIІ. Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена наказом Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018, на підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23).

Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.

Для розгляду Списку надання постійного житла Комісією з контролю на її засідання можуть запрошуватися голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій).

За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про: погодження надання постійного житла; відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови.

У разі прийняття Комісією з контролю рішення щодо відмови в погодженні надання постійного житла воно підлягає новому розподілу у встановленому цією Інструкцією порядку протягом одного місяця та є підставою для скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами.

ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків).

Затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

Таким чином, п.7 розділу VIІ. Інструкції чітко визначено, що для ухвалення позитивного рішення до відповідача повинно бути надано: 1) облікову справу військовослужбовця; 2) витяг із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України; 3) копію протоколу житлової комісії військової частини; 4) витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення.

В подальшому, Комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, повинна погодити рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) про надання військовослужбовцям та членам їх сімей жилої площі для постійного проживання.

Після рішення Комісії, Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків).

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_3 проходить службу в ВЧ НОМЕР_1 сил логістики Збройних сил України з 12 вересня 1995 року по теперішній час(т. 1 а.с. 33-34,40).

ОСОБА_3 разом з усією сім`єю у складі двох осіб - чоловіка ОСОБА_5 та сина ОСОБА_4 проживають та зареєстровані у службовій квартирі АДРЕСА_1 , яка надана ОСОБА_3 разом з сім`єю відповідно до ордеру на житлове приміщення №367 серії 004094, виданого 10 травня 2002 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради (т.1 а.с. 35, 41-42, 53-55, 58).

Позивачі не значяться в списку на отримання житлових чеків за адресою: АДРЕСА_2 , житлові чеки не отримували та не використовували для приватизації житла (т.1 а.с.70-73).

ОСОБА_5 перебував на квартирному обліку для поліпшення житлових умов з 19 вересня 1998 року та включений в житлову справу №7 відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_2 (т. 1 а.с..

30 липня 2013 року ОСОБА_3 подала рапорт командиру в/ч НОМЕР_2 про зарахування її на облік для поліпшення житлових умов у м. Миколаєві з сім`єю з 2 осіб.

Відповідно до витягу з протоколу №5 засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_2 від 01 серпня 2013 року рішенням житлової комісії ВЧ НОМЕР_2 постановлено згідно пунктів 2.6, 2.11, 2.19 «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом МОУ від 30.11.2011 року №737» зарахувати старшину військової служби за контрактом ОСОБА_3 зі складом родини два чоловіки до загальної черги на отримання житла з урахуванням дати одруження з підполковником ОСОБА_5 19 вересня 1998 року.

12 грудня 2013 року відповідно до протоколу № 11 засідання житлової комісії ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_3 виключено зі списків загальної черги на поліпшення житлових умов військовослужбовців ВЧ НОМЕР_2 , у зв`язку з переміщенням до нового місця служби.

В загальній черзі на поліпшення житлових умов ОСОБА_3 перебувала з 19 вересня 1998 року.

Згідно витягу з Протоколу № 2 засідання житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 від 27 лютого 2014 року рішенням засідання житлової комісії ОСОБА_3 зараховано до загальної черги військовослужбовців та членів сімей, які потребують поліпшення житлових умов військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з прибуттям до нового місця зі складом два чоловіка.

11 січня 2020 року житловою комісією ВЧ НОМЕР_1 постановлено відповідно до наказу МОУ №380 від 31 липня 2018 року та рапорту ОСОБА_3 клопотати перед командиром ВЧ НОМЕР_1 про внесення змін до облікової житлової справи ОСОБА_3 .

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №12 від 11 січня 2020 року до облікової справи військовослужбовця, які потребує поліпшення житлових умов ОСОБА_3 та членів її сім`ї внесено зміни.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання житлової комісії ВЧ НОМЕР_3 №95 від 05.11.2018 року житлова комісія винесла Рішення відповідно до рапорту ОСОБА_5 від 18.09.2018 року №4566 про внесення змін до облікової справи у зв`язку з отриманням статусу учасника бойових дій (посвідчення УБД серія НОМЕР_4 ) та про включення ОСОБА_3 до списку першочергової черги військовослужбовців ВЧ НОМЕР_3 на поліпшення житлових умов з 18.09.2018 року.

ОСОБА_5 в період з 26.02.2018 по 05.04.2018 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції.

Відповідно до витягу з Протоколу засідання житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 №54 від 03.08.2020 року житловою комісією винесено рішення відповідно до наказу МОУ №380 від 31.07.2018 року про зарахування ОСОБА_3 до першочергової черги на поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання ОСОБА_3 зі складом сім`ї три особи, зарахувати з 18.09.2018 року у зв`язку з отриманням чоловіком ОСОБА_3 статусу Учасника бойових дій.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 03.08.2020 року №242 на підставі Протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №54 від 03.08.2020 року та на виконання вимог наказу Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018 року ОСОБА_3 зі складом сім`ї три особи у зв`язку з отриманням статусу Учасника бойових дій чоловіка ОСОБА_5 зараховано до першочергової черги на поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання.

01 вересня 2020 року ОСОБА_3 звернулася з Рапортом (Заявою) до КЕВ м. Миколаїв, голови житлової комісії Миколаївського гарнізону щодо розгляду питання зміни статусу «службова» 2 кімнатна квартира, яка надана на підставі ордеру №367 серія 004094 від 10 травня 2002 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради.

На квартирному обліку військовослужбовців Збройних Сил України, які потребують поліпшення житлових умов ОСОБА_3 перебуває з 19 вересня 1998 року у списках загальної черги гарнізону №93 та користується правом на пільгове першочергове забезпечення житлом з 18 вересня 2018 року, у списках першочергового забезпечення житлом військовослужбовців Миколаївського гарнізону за №924.

16 вересня 2020 року відповідно до Витягу з Протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 житловою комісією військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення на підставі рапорту ОСОБА_3 клопотати перед командиром військової частини НОМЕР_1 та Міського голови м. Миколаєва щодо зняття статусу службового приміщення та видачу постійних ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону згідно п.11 постанови КМУ від 03 серпня 2006 року №1081 та враховуючи рішення ВСУ по справі №636/1514/19 від 04 березня 2020 року.

16 вересня 2020 року житловою комісією в/ч НОМЕР_1 проведено перевірку житлових умов ОСОБА_3 та надано висновок щодо необхідності поліпшення житлових умов ОСОБА_3 шляхом зняття з статусу службового житлового приміщення, 2-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення житлової комісії стосовно зняття статусу службового житлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 , затверджене Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 16 вересня 2020 року №292 (т. 2 а.с.15-16).

Позивач - ОСОБА_3 станом на листопад 2021 року має календарну вислугу в ЗСУ 26 років 02 місяці, перебуває з 19 вересня 1998 року у списках загальної черги гарнізону за №93, користується правом на пільгове першочергове забезпечення житлом військовослужбовців Миколаївського гарнізону за № 924.

09 грудня 2020 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської Ради винесено рішення № 1278 «Про розгляд спільних клопотань тимчасово виконуючого обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, командирів військових частин, начальник КЕВ м. Миколаїв щодо виключення жилих приміщень з числа службових та видачі постійних ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону та особам, звільненим з військової служби», яким відмовлено тимчасово виконуючому обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, командирам в/ч, начальнику КЕВ м. Миколаїв у задоволенні спільних клопотань щодо виключення жилих приміщень з числа службових та видачі постійних ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону та особам, звільненим з військової служби, у зв`язку з відсутністю витягів зі Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, який передбачено п.7 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №380 (т. 1 а.с.29-32, т. 2 а.с.13-14).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Рішення відповідача - Миколаївської міської ради порушує законні права позивачів, отже є протиправним та підлягає скасуванню пункт 26 частини 1 Рішення Миколаївської міської ради № 1278 від 09 грудня 2020 року.

Між тим, з таким висновком погодитися не можливо з огляду на наступне.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та ухвалює рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) Верховний Суд зазначив, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» система місцевого самоврядування включає, зокрема, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами (абз. 10 ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, а межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону (ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в України»).

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань виконавчий комітет Миколаївської міської ради є юридичною особою (код 04056612) (т. 1 а.с.

Повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад визначені у главі 2 Розділу ІІ Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та їх положеннях (ст. ст. 27-41,52).

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать зокрема повноваження: - облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням; здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства ні підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності; видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій підпункти 5,7-8 пункту «б» ст. 30 Закону).

Пунктами 3-7, 10 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 31 липня 2018 року №380, а також п.11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, який затверджений поставною Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року визначено, що питання щодо виключення житлового приміщення з числа службового належить до повноважень виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради.

Отже, наведене свідчить про те, що виключно до повноважень виконавчого комітету Миколаївської міської ради належить вирішення питання щодо виключення квартири АДРЕСА_1 в якій проживають та зареєстровані позивачі з числа службового житлового приміщення та видачу постійного ордеру.

Відповідно до Регламенту виконавчого комітету Миколаївської міської ради, виконавчий комітет Миколаївської міської ради є виконавчим органом Миколаївської міської ради, який утворюється нею на строк її повноважень, є підзвітним і підконтрольним раді, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади.

Регламент виконавчого комітету Миколаївської міської ради є актом, який відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та інших законодавчих актів регулює організаційно - процедурні питання діяльності виконавчого комітету.

Основною формою роботи виконавчого комітету є його засідання, проведення яких здійснюється відповідно до плану роботи виконавчого комітету, що затверджується рішення виконавчого комітету (п. 1.1., 1.2. Регламенту).

Виконавчий комітету в межах своїх повноважень приймає рішення, що має відповідні реквізити.

Рішення виконавчого комітету приймаються відповідно до Законів України, Указів Президента України, постанов Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, рішень міської та обласної рад, розпоряджень голови Миколаївської обласної державної адміністрації (п.1.13, 5.1 Регламенту).

У справі, що переглядається встановлено, що рішення № 1278 від 09 грудня 2020 року, яким відмовлено тимчасово виконуючому обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, командирам в/ч, начальнику КЕВ м. Миколаїв у задоволенні спільних клопотань щодо виключення жилих приміщень з числа службових та видачі постійних ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону та особам, звільненим з військової служби, у зв`язку з відсутністю витягів зі Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, який передбачено п.7 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №380 приймалося виконавчим комітетом Миколаївської міської ради.

Позивачі пред`явили позов про визнання дій протиправними, визнання незаконним Рішення Миколаївської міської ради №1278 від 09 грудня 2020 року та зобов`язання вчинити певні дії до Миколаївської міської ради, вказавши виключно її відповідачем.

Оскільки Миколаївська міська рада не приймала оскаржуваного рішення відносно службової квартири в якій проживають та зареєстровані позивачі, а відтак не є належним відповідачем, то у задоволенні позовних вимог до неї необхідно відмовити з тих підстав, що вони пред`явлені до неналежного відповідача.

Належного відповідача - виконавчий комітет Миколаївської міської ради до участі у справі в якості співвідповідача, залучено не було.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.4 , ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі вимог статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За такого з позивачів на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1488,60 грн. з кожного по 496,20 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради - задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м . Миколаєва від 17 січня 2023 року - скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Миколаївської міської ради за участю третіх осіб - Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, визнання незаконним Рішення Миколаївської міської ради №1278 від 09 грудня 2020 року та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Миколаївської міської ради () судовий збір у розмірі 1 488,60 грн. з кожного по 496,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 07 квітня 2023 року.