печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року Печерський районний суд міста Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Чепляка А. С.

справа № 757/14003/21-ц

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал»

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних за простострочення виконання зобов`язання, -

представник відповідача - адвокат Гончарук М. П.

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України з ОСОБА_1 заборгованість за 3 % річних у розмірі 20 406, 05 доларів США, нарахованих на суму боргу, який встановлений та підтверджений заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року у справі №757/1021/14-ц, стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що згідно із договором про надання споживчого кредиту №0 від 26.10.2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 було надано у користуванні кредитні кошти в сумі 149 600, 00 доларів США, зі сплатою 12, 90 % річних, на строк до 26.10.2028 року включно.

Вказує, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09.10.2017 року, справа №757/1021/14-ц, за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, зобов?язання вичинити дії, усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення було встановлено та підтверджено загальну заборгованість ОСОБА_1 станом на 26.06.2013 року у розмірі 226 527, 05 доларів США, що за курсом Національного банку України становить суму у розмірі 1 810 630,71 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 139 160,86 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України складає 1 112 312,75 грн, і заборгованості по процентах за користування кредитом - у розмірі 87 366, 19 доларів США, яка за курсом Національного банку України становить суму у розмірі 698 317, 96 грн.

Відповідно до постанови Верховного суду від 04.03.2019 року, справа №757/1021/14-ц, заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2018 року залишено без змін.

Також вказує, що 08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передано ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором №0 від 26.10.2007 року.

Відповідно до договору №2260/К про відступлення права вимоги ПАТ «Дельта Банк» відступило право за кредитним договором №0 від 26.10.2007 року ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал».

Вказує, що оскільки заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року, справа №757/1021/14-ц, у відповідача підтверджено грошове зобов`язання перед ПАТ «Дельта Банк», а в подальшому - перед позивачем в особі ТОВ «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» (відповідно до Договору про відступлення прав вимоги №2260К від 17.06.2020 року) щодо сплати грошових коштів у сумі 1 810 630,71 грн, то зазначеним рішенням суду було встановлено та підтверджено факт порушення відповідачем кредитного зобов?язання та визначено розмір заборгованості за кредитним договором. Також зазначає, що відповідач заборгованості за кредитним договором не виконав і продовжує не виконувати.

Вважає, що ОСОБА_1 має прострочене грошове зобов`язання зі сплати заборгованості за кредитним договором, отже, згідно зі ст. 625 ЦК України, ОСОБА_1 повинен сплатити 3 % річних від простроченої суми за період із 09 березня 2018 року по 09 березня 2021 року, що складає 20 406, 05 доларів, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Встановлено строк 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження, протягом якого відповідач має право направити: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів (а.с. 26, т. 1).

Вказану ухвалу направлено на адресу сторін, крім того відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками (а.с. 27-29, т. 1).

06.05.2021 року від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (а.с. 30-38, т. 1).

06.07.2021 року надійшов відзив відповідача на позову, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що позивач належним чином не підтвердив того факту, що до нього перейшли права вимоги за відповідним кредитним договором. Розмір позовних вимог позивача належним чином не підтверджено та необгрунтовано, як того вимагає чинне законодавство України. Зокрема, станом на 25.01.2013 року забогованість відповідача перед АКіБ «Укрсиббанк» (кредитор) становила, згідно повідомлення кредитора, 578 563, 07 грн, в той же час, позивач в своїй позовній заяві стверджує, що заборгованість відповідача станом на 26.06.2013 року становила 226 527,05 доларів США. Також, позивачем не доведено того факту, що умовами договору про надання споживчого кредиту №0 від 26.10.2007 року не встановлено інший розмір процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (а.с. 93-100, т. 1).

02.08.2021 року надійшла відповідь на відзив, у якій просить відмовити у прийнятті відзиву, посилаючись на те, що обставини, зазначені у відзиві, не відповідають дійсності. Зокрема, у відповіді на відзив зазначено, що на доведения факту переходу до позивача права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 26 жовтня 2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Товариство) та відповідачем, 20 квітня 2021 року відповідачем було направлено до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яким було долучено: протокол електронного аукціону № UA-EA-2020-05-14-000021-b від 04.06.2020 року за лотом GL3N218074; платіжне доручення №176 від 12 червня 2020 року щодо сплати 9 053 071,29 грн АТ «Дельта Банк» за придбання активу за Протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-05-14-000021-b від 04.06.2020 за лотом GL3N218074 (а.с. 131-141, т. 1).

29.09.2021 року від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (а.с. 143-164, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 196, т. 1).

31.10.2021 року від представника відповідача - адвоката Гончарука М. П. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до ухвалення рішення Печерським районним судом м. Києва у справі №757/46006/21-ц (а.с. 264-266, т. 1).

14.03.2023 року від представника відповідача - адвоката Гончарука М. П. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи рішення Печерського районного суду м. Києва від 09.11.2022 року, справа №757/46006/21-ц (а.с. 17-24, т. 2).

У судове засідання сторони не з`явились, повідомлялись належним чином.

Представник відповідача - адвокат Гончарук М. П. подав клопотання про розгляд справи у відстуність відповідача та його представника, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та вирішити питання розподілу судових витрат (а.с. 17, т. 2).

У матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити у повному обсязі (а.с. 253, т. 1).

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні за відсутності позивача, відповідача та їх представників.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 149 600,00 доларів США, які зобов`язувався повернути до 26 жовтня 2028 року зі сплатою 12,90 % річних за користування кредитом.

На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків АКІБ «УкрСиббанк».

08 грудня 2011 року право вимоги за вищезазначеним кредитним договором ПАТ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта банк».

Згідно з договором про відступлення прав вимоги № 2260/К від 17 червня 2020 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал», до останнього перейшли всі права та обов`язки кредитора, в тому числі й за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року№ 0.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту прав визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17.

Так, позивач звертаючись до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи стягнення із відповідача 3 % річних, посилаючись на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 09.10.2017 року, справа №757/1021/14-ц, за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, зобов`язання вичинити дії, усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення, яким, як зазначає позивач, було встановлено та підтверджено загальну заборгованість ОСОБА_1 станом на 26.06.2013 року у розмірі 226 527, 05 доларів США, що за курсом Національного банку України становить суму у розмірі 1 810 630,71 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 139 160,86 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України складає 1 112 312,75 грн, і заборгованості по процентах за користування кредитом - у розмірі 87 366, 19 доларів США, яка за курсом Національного банку України становить суму у розмірі 698 317, 96 грн.

При цьому, із долученого до матеріалів справи рішення Печерського районного суду м. Києва від 09.10.2017 року, справа №757/1021/14-ц, вбачається, що у вказаному позові було відмовлено. Також із вказаного рішення не вбачається, що стягнення забргованості за кредитним договором №0 від 26.10.2007 року було предметом розгляду вказаної справи, а посилання, що вказаним рішенням було встановлено заборгованість відповідача перед позивачем, не підтверджується долученим рішення, оскільки воно взяте із Єдиного державного реєстру судових рішень, а відповідачем там зазначено ОСОБА_3 (а.с. 19-21, т. 1).

Разом з тим, як вбачається із рішення Печерського районного суду м. Києва від 09.11.2022 року, справа №757/46006/21-ц, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 26.10.2007 року відмовлено. Також у вказаному рішення зазначено, що позивачем не надано жодного розрахунку суми кредитної заборгованості ОСОБА_1 та здійснення чи нездійснення ним дійсної оплати суми кредиту, зарахування кредитором коштів, і у якій конкретній сумі та на погашення якої частини кредитної заборгованості, в тому числі й підтверджень, коли відповідач останній раз здійснював таку на виконання умов кредитного договору від 26 жовтня 2007 року№ 0, що також не дозволяє суду встановити та перевірити період виникнення та наявність правових підстав для стягнення в повному обсязі заявленої суми заборгованості, з огляду на те, що кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути суму кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, тобто частинами (п. 1.2.2. кредитного договору від 26 жовтня 2007 року№ 0), а вимоги про погашення заборгованості у зв`язку із порушенням ОСОБА_1 своїх обов`язків щодо своєчасної та повної сплати платежів відповідно до умов вказаного кредитного договору, останньому було пред`явлено ще 25 січня та 29 жовтня 2013 року (а.с. 19-24, т. 2).

Отже, оскільки заявлена позивачем вимога про стягненя 3 % річних є похідною вимогою до вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 26.10.2007 року, а рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09.11.2022 року, справа №757/46006/21-ц, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 26.10.2007 року відмовлено, то позивачем не доведено просточення відповідачем виконання зобов`язання за кредитним договором №0 від 26.10.2007 року.

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правовою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

В силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що 23.06.2021 року між ОСОБА_1 та АБ «ГОНЧАРУК ТА ПАРТНЕРИ» укладено договір на надання правової допомоги №01/06, відповідно до якого гонорар адвоката становить 10 000, 00 грн. Також, представником відповідача надано суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого витрати на професійну правничу допомогу відповідача становлять 10 000, 00 грн.

На підставі зазначеного, суд вважає за можливе стягнути із позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 207, 509, 512, 524, 526, 533-535, 623, 625, 626, 628, 638, 1046, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 137, 141, 174, 258-259, 263-265, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних за простострочення виконання зобов`язання - відмовити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал», адреса: вул. Грушевського, 4, н/п №53, м. Київ, 01001, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 14.03.2023 року.

Суддя Г.О. Матійчук