УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м.Суми

Справа №588/1156/21

Номер провадження 22-ц/816/960/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Кудіна Олександра Михайловича про зупинення провадження в справі

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду в липні 2021 року, позивач просив суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 3/4 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 під літ. «А-1» - житловий будинок, загальною площею 77,0 м2, житловою площею 31,0 м2, на 3/4 частини земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0627 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд, кадастровий номер :00:005:0274.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що Тростянецьким районним судом Сумської області була розглянута цивільна справа № 588/2253/19 за його позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю. У цій справі також було розглянуто зустрічний позов відповідача ОСОБА_2 , який був залишений без задоволення. До зустрічного позову були додані документи на житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Відповідно до цих документів, зокрема, свідоцтва про права власності та свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.1997 року, видані ОСОБА_4 тимчасово виконуючою обов`язки державного нотаріуса Тростянецької державної нотаріальної контори, матері позивача ОСОБА_3 належала 3/4 частини житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, а також 3/4 земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Інша частка 1/4 на указане нерухоме майно належить відповідачу ОСОБА_2 , який проживає у вказаному спірному будинку із своєю родиною.

В липні 2022 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив суд стягнути із ОСОБА_1 3/4 вартості понесених витрат на невід`ємні поліпшення об`єктів нерухомого майна, придбання будівельних матеріалів, установлення технічних пристроїв, сума яких буде визначена за результатами проведення будівельно-технічної (оціночної) експертизи у цій справі.

Зустрічний позов мотивував тим, що його брат ОСОБА_1 , незважаючи на те, що відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, не має більше іншого житла, ніж спірний будинок по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 отримав у спадок після смерті матері вже декілька господарств, бажає забрати у відповідача будинок, де він провів все життя. Зазначив, що він після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у порядку спадкування набув право власності на 1/4 частину спірного будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Після смерті батька мати сторін справи ОСОБА_3 пояснила старшому сину ОСОБА_6 , що у нього є житловий будинок по АДРЕСА_2 і щоб він не претендував на спірний будинок по АДРЕСА_1 , який мати мала намір залишити відповідачу ОСОБА_7 . Саме тому позивач після смерті батька не подавав заяву про прийняття спадщини. ОСОБА_3 спочатку склала заповіт від 02 грудня 1997 року, який був посвідчений державним нотаріусом Тростянецької нотаріальної контори і повідомила ОСОБА_2 , що спірний будинок належить відтепер йому. Також, вона розповідала всім родичам, що дітей забезпечила житлом, оскільки старшому ОСОБА_8 віддасть будинок по АДРЕСА_2 , а меншому АДРЕСА_3 . Після того, як мати сторін у 2002 році зареєструвала шлюб з іншим чоловіком ОСОБА_9 , до якого переїхала проживати в с. Боромля Тростянецького району Сумської області, ОСОБА_1 сприйняв це негативно, постійно сварився з нею, погрожував, не розумів її інтересів, а потім взагалі не хотів зустрічатися з нею. Проте перед переїздом у с. Боромля ОСОБА_3 25 квітня 2003 року склала другий заповіт, вже на користь старшого сина ОСОБА_1 , але всім пояснювала, що заповіла старшому сину саме будинок за адресою: по АДРЕСА_2 . За версією відповідача ОСОБА_2 мати була впевнена, що незважаючи на цей заповіт спірний будинок по АДРЕСА_1 залишиться меншому сину за першим заповітом. У 2014 році мати тяжко захворіла і потребувала допомоги, у неї був інфаркт. Позивач ОСОБА_1 до неї не приїздив, хоча вона просила про це, він заявляв, що відмовляється від матері, оскільки вона зраджує батька, залишила йому гірший будинок, ніж меншому брату. ОСОБА_1 за твердженням позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 так ненавидів свою мати, що навіть не прийшов на її похорон. Проте ОСОБА_2 разом із дружиною доглядали ОСОБА_3 до самої смерті, яка після перенесеного інфаркту постійно потребувала сторонньої допомоги. Оскільки відповідач вважає, що за ОСОБА_1 можливе визнання судом права власності на ? частини домоволодіння, яка належала їх матері, то ОСОБА_2 вважає, що його брат таким чином набуде право власності на всі невід`ємні поліпшення, які ОСОБА_2 зробив за власний рахунок, тому на думку останнього ОСОБА_1 у разі задоволення його первісного позову повинен відшкодувати відповідачу 3/4 вартості всіх поліпшень спірного житлового будинку та господарських споруд. Так, за час проживання у будинку по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не тільки за згодою матері, а і на її прохання проводив капітальні ремонти, як в самому будинку житловому будинку, так і в господарських спорудах, на що витратив значні кошти. Зокрема, відповідач стверджував, що саме за його кошти: протягом 1988-1989 року до будинку була проведена газова магістраль, установлений газовий котел, з насосом, 9 батарей, установлено газові труби, газовий лічильник, газові згонки, стальні труби опалення, улаштовано витяжку біля котла; у 1989 році до будинку проведено водогін, добудовано сарай «В»; у 1997 році у житловому будинку добудовано кухню, ванну, туалет, вхідний коридор з двома вікнами та дверима, побудовано цегляні сарай, літню кухню із знесенням попередніх старих господарських будівель із шлаку; у 2011 році у будинку замінені дерев`яні вікна на 8 пластикових; у 2013 році у всьому будинку була замінена електромережа; у 2015 році замінено огорожу з дерев`яної на євробетонну на фундаменті, улаштовано 5 секцій з 5 бетонних стовпів, залізні ворота та хвіртку, до будинку проведено каналізаційну мережу з 3 каналізаційних труб та 7 бетонних кілець, установлено лічильник води, водяний фільтр та електробойлер; у 2018 році до будинку пристроєно металеву бесідку з 6 листів металопрофілю. Крім того, повністю перекрито дах на всьому будинку оцинкованим залізом, стіни будинку утеплено 5см шаром пінопласту, оздоблено декоративною штукатуркою, у ванній кімнаті улаштовано унітаз, ванну, раковину, стіни та підлогу оздоблено плиткою, подвір`я улаштовано цеглою. На всі поліпшення об`єктів нерухомого майна за згодою та проханням матері ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 за його твердженням витратив близько 300000 грн. Вказує, що оформити право власності на указане нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_1 не має можливості, оскільки правовстановлюючі документи знаходяться у відповідача ОСОБА_2 , який у травні 2021 року не допустив представника підприємства БТІ для проведення технічної інвентаризації, тому позивач не може надати суду технічний паспорт. Через відсутність правовстановлюючих документів приватний нотаріус Гребіник З.Д. відмовила ОСОБА_1 в оформленні спадкових прав на нерухоме майно, про що винесла постанову від 04.01.2018, яка знаходиться у матеріалах цивільної справи № 588/2253/19.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 05 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини житлового будинку «А1» з господарськими, побутовими будівлями та спорудами (прибудови «а», «а1», навіс «а3», літня кухня «В», погріб «п/г», вбиральня «Г», огорожа № 1, 2), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тростянець Сумської області.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини земельної ділянки площею 0,0627 га з кадастровим номером :00:005:0274, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тростянець Сумської області.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2347 грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, понесених на невід`ємні поліпшення нерухомого майна - залишено без задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , як єдиний спадкоємець за заповітом від 25.04.2003 року має право на спадкування всього майна, яке на день смерті його матері належало їй. Разом з тим, відповідачем ОСОБА_2 не доведено належними та допустими доказами право на обов`язкову частку в спадщині після смерті його матері, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідач не довів здійснення відповідних ремонтних та будівельних робіт, поліпшень саме у вказаний в зустрічній позовній заяві період та не надав доказів їх виконання саме за рахунок його праці та особистих коштів, а не за рахунок коштів їх матері. Крім того, ОСОБА_2 не може вважатись добросовісним набувачем спірного майна, оскільки з 1997 року він набув право власності на спірний будинок в порядку спадкування, а не від особи, яка не мала право його відчужувати, а тому проведені ним поліпшення зроблено як співвласником, а не добросовісним набувачем, водночас, норми ст. 119 ЦК УРСР та 357 ЦК України не передбачають права співвласника житлового будинку на стягнення з іншого співвласника чи його спадкоємця витрат на поліпшення спільного майна. За таких обставин, суд дійшов висновку, що зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 адвокат Кудін Олександр Михайлович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що позивачем при поданні позову недотримано вимоги ч. 2 ст. 83 ЦПК України щодо обов`язку подачі всіх наявних доказів виключно разом з позовною заявою. При цьому, до суду не було подано постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії як підстави позову. Таким чином, приймаючи вказаний доказ суд порушив права сторони по справі. Крім того, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд прийняв за основу покази одного зацікавленого свідка дружини позивача, яка неправдиво повідомила про те, що начебто чула, що матір сторін передала на проведення ремонтів в домоволодінні суму в 16 тис. грн., однак не змогла пояснити час, дату та місце цієї події та інші обставини. Вказує, що за наслідками проведеної судової експертизи судовий експерт дійшов висновку, що частка виконаних поліпшень у загальній вартості домогосподарства складає 52,42 %, а їх вартість становить 293 000 грн. Натомість, суд першої інстанції вказав, що сам по собі вказаний висновок не є належним доказом здійснення відповідних ремонтних та будівельних робіт, поліпшень саме у вказаний в зустрічній позовній заяві період та не є доказом їх виконання саме за рахунок праці та коштів саме ОСОБА_1 вказавши, що всі роботи виконувались саме за рахунок коштів їх матері ОСОБА_3 та за її життя.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній не погоджується з доводами викладеними в ній та зазначає, що погоджується з рішенням суду першої інстанції. Крім того, вказує, що твердження особи яка подала апеляційну скаргу відносно того, що суд першої інстанції упереджено поставився до сторони відповідача є не обґрунтованими. Зазначає, що в разі, якщо він не є співвласником спірного нерухомого майна, то підстави для стягнення з нього вартість понесених відповідачем витрат на поліпшення нерухомого майна відсутні.

В судовому засіданні представником ОСОБА_2 адвокатом Кудіним Олександром Михайловичем було заявлено клопотання про зупинення провадження в даній справі.

Вказане клопотання мотивував тим, що відповідачем ОСОБА_2 було подано до Тростянецького районного суду Сумської області від 05 квітня 2023 року позов про збільшення його частки в праві спільної часткової власності на спірне домоволодіння, про стягнення вартості понесених витрат на невід`ємні поліпшення якого, ним заявлено зустрічний позов в даній справі. Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 23.05.2023 року відкрито провадження за його позовом (справа № 588/1040/23) Вказує, що розгляд даної справи об`єктивно неможливий до вирішення іншої справи, що розглядається в Тростянецькому районному суді Сумської області (справа № 588/1040/23), оскільки вказані справи є взаємопов`язані.

Відповідач та його представник в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Кудіна Олександра Михайловича про зупинення провадження у справі підлягає задоволенню.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Статтею 251 ЦПК України визначені випадки, в яких суд зобов`язаний зупинити провадження, а статтею 252 цього Кодексу визначено обставини, за яких суд має право зупинити провадження у справі за заявою учасника справи або з власної ініціативи.

Пункт 6 частини 1 статті 251 ЦПК України, визначає обов`язок суду зупинити провадження у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Як встановлено судом, в провадженні Тростянецького районного суду Сумської області з 23.05.2023 року перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру ідеальної частки співвласника нерухомого майна у праві спільної часткової власності (справа № 588/1040/23) Остаточне рішення по даній справі на даний час судом не ухвалено.

З ухвали Тростянецького районного суду Сумської області від 23.05.2023 року про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження в справі № 588/1040/23 вбачається, що позивачем заявлено в даній справі наступні позовні вимоги 1) визнати за ОСОБА_2 ідеальну частку у праві спільної часткової власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , збільшивши її з урахуванням належної йому первинної частки за законом, у розмірі 1/4 та за рахунок проведених ним одноосібно невід`ємних поліпшень до розміру 68/100; 2) визначити за другим співвласником будинковолодіння по АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 ідеальну частку у розмірі 32/100.

Таким чином, у випадку задоволення вказаного позову, розмір частки сторін, в тому числі частки позивача у спірному домоволодінні, за поліпшення якої просить відшкодування відповідач у зустрічному позові зміниться, а відтак зміниться і розмір частки за яку відповідач вимагає відшкодування в разі задоволення апеляційної скарги та його зустрічного позову.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про неможливість розгляду даної справи до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 588/1040/23, а тому клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Кудіна Олександра Михайловича про зупинення провадження в даній справі підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 251, 260, 261, 389 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Кудіна Олександра Михайловича про зупинення провадження по справі задовольнити.

Зупинити провадження у даній справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Кудіна Олександра Михайловича на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 05 квітня 2023 року до закінчення розгляду справи № 588/1040/23, що розглядається в Тростянецькому районному суді Сумської області.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 червня 2023 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.І. Собина

В.Ю. Рунов