Номер провадження: 22-ц/813/753/23
Справа № 522/5581/18
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

За участю секретаря судового засідання: Трофименко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье», за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Перший Приморський відділ Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье», за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Перший Приморський відділ Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначав, що 26 травня 2015 року між ним і Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі ПАТ «Ідея Банк», банк) укладено кредитний договір № Z99.246.70170 (далі кредитний договір), за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 грн, а позичальник зобов`язався виконати умови договору в повному обсязі.

17 листопада 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» (далі ТОВ «ФК «Рантье») укладено договір факторингу № 17/11-1 (далі договір факторингу), на підставі якого 30 січня 2017 року товариство звернулося до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису.

30 січня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О. М. запропонував стягнути з боржника на користь ТОВ «ФК «Рантье» заборгованість за кредитним договором, з якої 46 936,41 грн заборгованості за тілом кредиту, 25 095,01 грн заборгованості за відсотками.

Оскільки кредитні кошти за кредитним договором боржник повернув у повному обсязі, а виконавчий напис вчинено на підставі документів, поданих відповідачем, з яких не можливо зробити висновок, з чого складається заборгованість, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье», за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Перший Приморський відділ Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню- задоволено.

Визнано виконавчий напис №59 від 30 січня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаірального окргу Гуревічовим О.М. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «РАНЬЕ» заборгованості у сумі 73 631,42 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись із вищевказаним рішеням суду, ТОВ «Нью Файненс Сервіс», в порядку ст. 352 ЦПК Укпаїни, подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2019 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса №59 від 30.01.2017 року таким, що не підлягає виконанню відмовити у повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Нью Файненс Сервіс» понесені судові витрати у розмірі 1057,20 грн. судового збору.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2019 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье», за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Перший Приморський відділ Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» () судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057,20 грн. (Том ІІ: а.с. 66-77).

Постановою Верховного суду від 13 травня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Портний Микола Іванович - задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду (Том ІІ: а.с. 161-165).

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 06.06.2023 року, сторони не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 26 травня 2015 року між ОСОБА_1 і ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір № Z99.246.70170, за умовами якого банк надав позичальнику в тимчасове користування грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн строком на 60 місяців (п`ять років), з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісяця згідно з графіком.

17 листопада 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» і ТОВ «ФК «Рантье» укладено договір факторингу № 17/11-1, за умовами якого фактор ТОВ «ФК «Рантье» набув права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, що містяться в додатку 1, який є невід`ємною частиною цього договору, у тому числі, за кредитним договором від 26 травня 2015 року № Z99.246.70170, укладеним між банком і ОСОБА_1

30 січня 2017 року ТОВ «ФК «Рантье» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О. М. із заявою про вчинення виконавчого напису, до якої додало кредитний договір, виписку з рахунка боржника, вимогу ТОВ «ФК «Рантье» до ОСОБА_1 про усунення порушень, виписку на підтвердження руху грошових коштів та договір факторингу від 17 листопада 2016 року № 17/11-1.

30 січня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О. М. видав заявнику виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 59, яким запропонував стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Рантье» заборгованість за кредитним договором за період з 10 червня 2016 року до 07 грудня 2016 року включно в розмірі 73 631,42 грн, з яких 46 936,41 грн заборгованості за тілом кредиту, 25 095,01 грн заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками.

Постановою заступника начальника Саратського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цуркана Ю. А. від 18 квітня 2017 року відкрито виконавче провадження № 53787904 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 30 січня 2017 року № 59.

22 червня 2017 року державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Іскра Р. І. прийняв це виконавче провадження.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що оскільки факт укладання договору факторингу між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» в частині передачі прав вимоги, щодо заборгованості ОСОБА_1 не встановлений, а розмір заборгованості належним чином не підтверджується, тому суд дійшов до висновку, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. №59 від 30.01.2017 року варто визнати таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, за загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон "Про нотаріат") нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до частини першої статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Процедуру вчинення виконавчого напису врегулювано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок № 296/5). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

Направляючи справу на новий розгляд до апеляційного суду, Верховний суд у постанові від 09.12.2020 року зауважив, що апеляційний суд зазначаючи про те, що ОСОБА_1 не довів порушення його прав ТОВ «ФК «Рантьє», тому відповідно до статей 15, 16 ЦК України право позивача не підлягає захисту судом, апеляційний суд на наведене уваги не звернув, не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не перевірив з чого складається розмір заборгованості за кредитним договором, зазначений у виконавчому написі, та залишив поза увагою пункт 1.4 кредитного договору, який відповідно до законодавства України є нікчемним. Крім цього, поза увагою залишив виписку з особового рахунка № НОМЕР_2 за період з 01 січня 2000 року до 11 січня 2017 року, в якій зазначено, що вхідний та вихідний залишок на рахунку становить 0,00, а сума дебету збігається із сумою кредиту, не спростувавши висновки суду першої інстанції в цій частині.

Так, при новому апеляційному розгляді встановлені наступні фактичні обставини справи.

26 травня 2015 року між ОСОБА_1 і ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір № Z99.246.70170, за умовами якого банк надав позичальнику в тимчасове користування грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн строком на 60 місяців (п`ять років), з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісяця згідно з графіком.

17 листопада 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» і ТОВ «ФК «Рантье» укладено договір факторингу № 17/11-1, за умовами якого фактор ТОВ «ФК «Рантье» набув права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, що містяться в додатку 1, який є невід`ємною частиною цього договору, у тому числі, за кредитним договором від 26 травня 2015 року № Z99.246.70170, укладеним між банком і ОСОБА_1

30 січня 2017 року ТОВ «ФК «Рантье» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О. М. із заявою про вчинення виконавчого напису, до якої додало:

-кредитний договір від 26.05.2015 року,

-виписку з рахунка боржника,

-вимогу ТОВ «ФК «Рантье» до ОСОБА_1 про усунення порушень,

-виписку на підтвердження руху грошових коштів,

-договір факторингу від 17 листопада 2016 року № 17/11-1,

-витяг з додатку №2 до договору факторингу від 17 листопада 2016 року (Том І: а.с. 139-162).

В цей же день, 30 січня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О. М. видав заявнику виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 59, яким запропонував стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Рантье» заборгованість за кредитним договором за період з 10 червня 2016 року до 07 грудня 2016 року включно в розмірі 73 631,42 грн, з яких 46 936,41 грн заборгованості за тілом кредиту, 25 095,01 грн заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками.

Постановою заступника начальника Саратського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цуркана Ю. А. від 18 квітня 2017 року відкрито виконавче провадження № 53787904 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 30 січня 2017 року № 59.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що вищевказаний виконавчий напис вчинений з порушеням діючого законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню, оскільки наявна заборгованість не є безспірною і не може вважатись обгрунтованою у звязку із тим, що між Позивачем та Відповідачем ТОВ «ФК «Рантье» відсутні будь які договірні відносини, що унеможливлює будь які нотаріальні дії у відношенні ОСОБА_1 в інтересах ТОВ «ФК «Рантье».

Надаюч оцінку вищевказаним вимогам позивача, апеляційий суд погоджується в цій частині із висновком суду першої інстанції, який встановив, що з наданих ТОВ «ФК «Рантье» документів нотаріусу для вчинення виконавчого напису неможливо встановити чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Так, витяг, який був долучений Відповідачем до матеріалів справи (Том І: а.с. 62) не може вважатися належним доказом, оскільки у ньому відсутні необхідні для такого доказу відмітки, у звязку із чим, він не відповідає вимогам ст. 77-80 ЦПК України.

У доводах апеляційної скарги ТОВ «Нью Файненс Сервіс» посилається на те, що судом першої інстанції не було вказано яких саме відміток не вистачає вказаному доказу, як і обставин, що ставлять під сумнів його відповідність вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки такий витяг в повній мірі відповідає вимогам законодавства.

Проте апеляційний суд критично оцінює вказані доводи апелянта, виходячи з наступного.

Так, відповідно до Правил організації діловосдства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підпримствах, в установах і органцізаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року №1000/5, витяг це засвідчена копія частини тексту службового документа.

Відповідно до п.12 розділу 11, Витяг зі службового документа виготовляється, якщо немає необхідності виготовляти копію. Витяг оформлюється на загальному бланку установи із дотриманням таких вимог:

-у назві виду документа зазначається: «витяг з наказу», «витяг з протоколу»;

-відтворюється повністю вступна частина (якщо вона є) службового документа;

-з основної частини тексту документа виписується той пункт, інформація якого необхідна;

-відтворюється реквізит «Підпис» (без особистого підпису);

-проставляються відмітка про засвідчення копії та відбиток печатки служби діловодства.

Як вбачається з матеріалів справи, під час судового розгляду справи в суді першої інстації стороною позивача висловлювалися твердження щодо необхідності долучення належного доказу на підтвердження наявності заборгованності, оскільки з Витягу з Додатку №2 до договору факторингу взагалі не встановлено буль яких реквізітів (печатки, підпису) сторін Договору, у звязку із чим протокольною ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 30.10.2018 року було витребувано від ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» оригінал додатку №2 до договору факторингу №17/11-1 від 17.11.2016 року для огляду у судовому засіданні (Том І: а.с. 167, 170).

Проте вимоги вищевказаної ухвали суду, Відповідач не виконав, та не надав для огляду докази.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Нью Файненс Сервіс» про те, що вищевказана ухвала суду від 30.10.2018 року не була отримана ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» апеляційним судом оцінюються критично, оскільки спростовується наявним на а.с. 184 (Том І) рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на імя «ТОВ «ФК «РАНТЬЕ», з якого вбачається, що останній отримав копію такої ухвали 09.11.2018 року.

Враховуючи вишенаведені обставини справи, районний суд дійшов правомірного висновку, про відсутність підтвердження наявності права стягнення відповідачем заборгованності з ОСОБА_1 за виконавчим написом №59.

Також як встановлено в ході судового розгляду прави, з виписки по особовому рахунку № НОМЕР_2 в період з 01/01/2000 року по 11/01/2017 року вбачається, що вхідний та вихідний залишок на рахунку складає 0,00, а сума дебету співпадає з сумою кредиту, тобто з наведенного вбачається, що у позивача не було жодної заборгованності.

Що стосується долученої апелянтом до апеляційної скарги виписки, то слід зазначити, що вона датована - 28.02.2019 роком (Том І: а.с. 223-224), тобто вже після ухвалення оскаржуванного рішення судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

При цьому, у відповідності до ч.4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Проте ні відповідач ні апелянт не зазначили про причини неможливості подати до суду першої та апеляційної інстнації вищевказаний документ.

Частиною 8 ст. 83 ЦПК України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В порушення п.6 ч.2 ст. 356 ЦПК України, апелянт не обгрунтував поважності причин вчасного неподання доказів .

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому, висновки суду першої інстанції про те, що заявлена заборгованість не є безспірною і не може вважатись обгрунтованою.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье», за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Перший Приморський відділ Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.06.2023 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова