Номер провадження: 22-ц/813/3768/23
Справа № 523/6472/22
Головуючий у першій інстанції Далеко К.О.
Доповідач Стахова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Стахової Н. В.

суддів Коновалової В.А., Назарової М.В.

при секретарі

судового засідання Мокана В.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

представник відповідача Костинчук В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Костинчук Василь Васильович, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2022 року, ухваленого в складі судді Далеко К.О., в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та додаткових витрат на дитину

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), в обґрунтування якого зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 червня 2019 року шлюб між ними розірваний. Після розірвання шлюбу, відповідач участі у вихованні дітей не приймає. Неповнолітній ОСОБА_6 є студентом першого курсу Відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж морського транспорту Національного університету «Одеська Морська Академія». За договором про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, загальна вартість за весь строк навчання становить 76 000 грн. За роками навчання становить по 19 000 грн у рік, чотири роки, з 2021 по 2025 роки. Плата вноситься кожний семестр. Малолітня ОСОБА_7 , учениця 3-В класу Одеського навчально-виховного комплексу №125 «Загальноосвітня школа I-III ступенів - Дошкільний навчальний заклад» Одеської міської ради Одеської області. Діти після розірвання шлюбу проживають разом з нею, для їх всебічного розвитку вона витрачає біля десяти тисяч гривень щомісячно. Сім`я складається з трьох осіб, мешкає в приватному будиночку на утримання якого щомісячно витрачається близько п`яти тисяч гривень. Вона самостійно сплатила за навчання першого курсу сина. Оскільки не збирала чеки, то не може надати суду докази суми грошових коштів, які вона витрачала на придбання всього необхідного для розвитку дітей. На даний час вона працює в ТОВ «ДІМ МЕДИЦИНИ», має постійний дохід, проте її заробітної плати недостатньо для утримання дітей. Де працює відповідач, їй невідомо. Відповідач ухиляється від виконання покладеного на нього згідно ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку щодо утримання дітей.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 20 червня 2022 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 20 червня 2022 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на навчання дитини ОСОБА_4 в розмірі 9500 грн., щорічно, за договором про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців НУ «Одеська морська академія» з 2021 по 2025 навчальні роки;

- стягнути з ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, додаткових витрат на дитину задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 20 червня 2022 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 20 червня 2022 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на навчання дитини ОСОБА_4 в розмірі 9500 грн., щорічно, за договором про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців НУ «Одеська морська академія» з 2021 по 2025 навчальні роки відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу по цивільній справі № 523/6472/22 у розмірі 3500,00 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.2022 та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що при виборі вступу у навчальний заклад сина відповідач був згоден на надання матеріальної допомоги. Додаткові витрати на дитину зумовлені обставинами та відповідають переліку ст. 185 СК України. Доказів тому, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу на навчання суду не надано. Крім того, у зв`язку з розглядом справи вона понесла витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, розмір яких становить 7000 грн. Розрахунок обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) є доведеним та обґрунтованим, тому підлягає стягненню в повному обсязі.

Відзив від відповідача на апеляційну скаргу не надходив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Костинчук В.В., посилаючись на порушенням судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.2022 та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що в Суворовському районному суді м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. За заявою позивачки позов був залишений без розгляду, оскільки між ними була домовленість про те, що він в рахунок сплати аліментів подарує частку нерухомого майна їй та дітям. 26.11.2018 ОСОБА_1 був подарований будинок АДРЕСА_1 та торговельний павільйон - магазин, сину ОСОБА_4 була подарована квартира АДРЕСА_2 , а доньці ОСОБА_5 була подарована квартира АДРЕСА_3 . Отже, на думку скаржника, він звільнений від сплати аліментів в силу вимог ст. 190 СК України. Також в порушення норм процесуального права, суд першої інстанції не залучив до участі у справі Службу у справах дітей та Орган опіки та піклування, оскільки ОСОБА_1 здає в оренду квартири, що належать дітям. Необґрунтована судом необхідність встановлення розміру аліментів на дитину в розмірі 2000 грн, та не прийнято до уваги, що безумовною підставою для звільнення його від сплати аліментів є безробіття, враховуючи, що дружині та дітям подаровано нерухоме майно. Крім того, він добровільно забезпечує своїх дітей, відкривши на їх ім`я банківські рахунки, на які щомісячно перераховує по 1250 грн кожній дитині, а в деяких випадках і більше. Скаржник також звертає увагу, що розмір витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги є неспівмірним зі складністю справи, не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, оскільки справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 зазначила, що доводи скаржника ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки квартири, які подаровані дітям, були придбані під час зареєстрованого шлюбу. Ніякої домовленості з відповідачем стосовно того, що квартири будуть подаровані в рахунок припинення аліментів між ними не було. Крім того, посилання в даних договорах дарування на ст. 190 СК України відсутні. Банківські виписки про надходження на карти дітей грошової допомоги свідчать про її надання з 28.01.2020 по 22.12.2021.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, надала суду письмову заяву про слухання справи за її відсутності, апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити, апеляційну скаргу відповідача - залишити без розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Костинчук В.В. в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, апеляційну скаргу позивачки- залишити без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 , станом на дату ухвалення рішення суду, неспроможний надавати матеріальну допомогу, крім аліментів, які з нього будуть стягуватися, зокрема нести додаткові витрати на навчання сина. При цьому судом враховано, що відповідачем подаровано дітям нерухоме майно. При визначенні розміру витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 3500, суд виходив з критерію співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, майнового стану обох сторін, пропорційності розміру задоволення позовних вимог та клопотання відповідача про зменшення таких витрат.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та відповідає обставинам справи.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , виданого Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеса, актовий запис №165 та копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 3031.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04.06.2019 року по справі №523/17432/18 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04 грудня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №44.

Згідно довідки №456 від 28.04.2022 ОСОБА_4 є курсантом I курсу денної форми навчання спеціальності: «Морський та внутрішній водний транспорт» Відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія».

Згідно договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців у Відокремленому структурному підрозділі «Фаховий коледж морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» від 20.07.2021 року за №2/088, ОСОБА_1 уклала наведений договір для здобувача фахової освіти ОСОБА_4 .

Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 76 тисяч гривень. Вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: 2021-2022 навчальний рік - 19 000 грн., 2022-2023 навчальний рік - 19 000 грн., 2023-2024 навчальний рік - 19 000 грн., 2024-2025 навчальний рік - 19 000 грн. Замовник вносить плату щосеместрово.

Згідно довідки від 27.04.2022 №51 ОСОБА_5 навчається в 3-В класі Одеського навчально-виховного комплексу №125 «Загальноосвітня школа I-III ступенів - Дошкільний навчальний заклад» Одеської міської ради Одеської області.

Згідно договору дарування від 26.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., зареєстрованого в реєстрі за №2536, дарувальник ОСОБА_2 безоплатно передав у власність, а обдаровуваний ОСОБА_4 , від імені якого діяла його законний представник ОСОБА_1 , прийняв у дарунок кв. АДРЕСА_2 .

Згідно договору дарування від 26.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., зареєстрованого в реєстрі за №2538, дарувальник ОСОБА_2 безоплатно передав у власність, а обдаровуваний ОСОБА_5 , від імені якого діяла його законний представник ОСОБА_1 , прийняла у дарунок кв. АДРЕСА_3 .

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , виданого Арцизьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси, відповідач ОСОБА_2 являється батьком малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис №93.

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 , виданого Плахтіївською сільською радою Саратського району, ОСОБА_2 являється батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за №10.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 28.07.2021 року по справі №513/234/21, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2206,00 грн. щомісячно, починаючи з моменту подачі даної позовної заяви, з 11 березня 2021 року, і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Тлумачення як статті 7 СК України загалом, так і частини дев`ятої статті 7 СК, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частинами першою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Врахувавши визнання відповідачем позовних вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача аліменти на неповнолітнього сина та малолітньої доньки в розмірі 2 000,00 грн на кожного.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, вказувала, що витрати на навчання сина є додатковими витратами, а тому відповідач зобов`язаний брати участь у таких витратах.

Участь батьків у додаткових витратах на дитину врегульовано статтею 185 СК України, згідно з якою той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Судова практика виходить з того, що не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, зокрема навчання дитини з метою здобуття професійної освіти; витрати одного із батьків на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка; витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка; вартість поїздки та відпочинку на морі; придбання медикаментів першої необхідності і харчування (без надання доказів наявності потреби в такому відпочинку, викликаної хронічною хворобою, лікуванням); витрати на придбання одягу (в тому числі й шкільного), взуття, шкільного приладдя тощо.

За змістом позовних вимог заявлені витрати на навчання у навчальному закладі (коледжі) для здобуття професійної освіти не належать до додаткових витрат, оскільки такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України (постанови Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі №219/1766/18, від 1 квітня 2020 року у справі №521/16268/18, від 26 серпня 2020 року у справі №336/1488/19).

Касаційна інстанція орієнтує на те, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставини, у розумінні статті 185 СК України. Крім того, звертається увага на потребу доведення існування особливих обставин, які зумовили необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти за державним замовленням (на бюджетній формі навчання), мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини тощо.

Враховуючи предмет та підстави заявленого позову, зважаючи на те, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Стосовно доводів відповідача щодо звільнення від обов`язку сплати аліментів в силу вимог ст. 190 СК України, колегія суддів зазначає наступне.

26 листопада 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , від імені якої діяла ОСОБА_1 , вчинено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_2 відчужив на користь доньки - ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_3 .

26 листопада 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , від імені якої діяла ОСОБА_1 , вчинено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_2 відчужив на користь сина - ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 .

За правилами частини першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом частини третьої статті 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.

Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб, лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Вищезазначені договори дарування квартир дітям, за своєю правовою природою є односторонніми правочинами, не створюють для сторін взаємних прав та обов`язків.

Станом на момент ухвалення оскарженого рішення указані договори були чинними, не розривалися та не визнавалися недійсними у передбаченому законом порядку.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на досягнення між ним та ОСОБА_1 згоди щодо припинення права на аліменти на дітей у зв`язку з набуттям останніми права власності на нерухоме майно.

Статтею 190 СК України врегульовано можливість припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно.

Згідно частини першої статті 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору.

Відповідно до частини другої статті 190 СК України набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її.

Судом встановлено, що, маючи передбачену законом можливість укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 , реалізуючи повноваження власника, розпорядився своїм майном шляхом його дарування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає доводи скаржника ОСОБА_2 такими, що не приймаються до уваги, оскільки договори дарування є односторонніми правочинами, згідно яких відповідач відчужив шляхом дарування квартир на користь сина - ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_5 , укладення яких не впливає на правовідносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зі сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості оскарженого рішення спростовуються змістом договору дарування, матеріалами справи, які не містять беззаперечних доказів того, що той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування дійшли згоди укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, як це передбачено статтею 190 СК України.

Щодо стягнення витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, апеляційний суд зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до судового вирішення спору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої та шостою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.04.2022 між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 була укладена угода про надання правової допомоги № 4.

Перелік наданих юридичних послуг адвоката зазначений додаткових угодах - розрахунках від 27.07.2022 та 30.08.2022 до договору № 4 від 28.04.2022.

Також на підтвердження наданих послуг адвокатом, позивачем надано квитанції щодо оплати вказаних послуг № 8347/10 від 27.07.2022 та № 8348/10 від 29.08.2022.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач просив зменшити розмір витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

За таких обставин, враховуючи клопотання відповідача, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні в матеріалах справи вищезазначені докази є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн, адже цей розмір документально обґрунтований та відповідає критерію розумності необхідних таких витрат.

Отже суд дослідив всі докази, надані сторонами та доводи зазначені сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на належних доказах та нормах матеріального та процесуального права і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Костинчук Василь Васильович, залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 07 квітня 2023 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді В.А. Коновалова

М.В. Назарова