ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4177/22 Номер провадження 22-ц/814/2898/23Головуючий у 1-й інстанції Саркісян О.А. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

розглянула в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Нікітенка Дмитра Юрійовича на рішення Київського районного суду м. Полтави, в складі судді Саркісян О.А., від 11 січня 2023 року, дата виготовлення повного тексту рішення 16 січня 2023 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування, моральної шкоди та штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (надалі АТ «СК «Країна»), в якому, після збільшення позовних вимог, остаточно просив стягнути недоплачене страхове відшкодування в розмірі 12810,12 грн., інфляційне збільшення за прострочення виконання грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України - 2320,56 грн., 3% річних - 247, 43 грн., пеню - 2167,74 грн. та 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В порядку розподілу судових витрат просив стягнути 5000 грн. за професійну правничу допомогу та сплачений ним судовий збір.

Вказував, що 01.09.2021 року в м. Полтаві по вул. Ковпака, 26 сталася ДТП за участю транспортних засобів MERCEDES-BENZ А160 д.н.з. НОМЕР_1 під його керуванням та MERCEDES-BENZ 430 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

За домовленістю водіїв на місці події був складений Європротокол, у якому вони як учасники події зазначили, що ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в АТ «СК Країна».

Згідно розрахунку ремонтних робіт від СТО « ОСОБА_3 » вартість останніх становить 28450 грн.

06.09.2021 ОСОБА_1 подав до АТ «СК «Країна» заяву про погодження розміру страхового відшкодування в сумі 19625 грн., на що остання своїм листом від 21.10.2021 повідомила про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування в сумі 12810,11 грн., обґрунтовуючи тим, що під час розгляду документів щодо ДТП було встановлено обопільну вину учасників пригоди, а отже страховиком виплачується 50% від розміру страхового відшкодування.

Не погоджуючись з визначеним страховиком розміром відшкодування та вважаючи незаконними його дії щодо встановлення обопільної вини, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом порушених прав.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення недоплаченого страхового відшкодування, яке відповідач в досудовому порядку повністю виплатив позивачу, що свідчить про відсутність необхідності в судовому захисті його прав та інтересів, з огляду на встановлену аварійним комісаром обопільну вину водіїв у скоєному ДТП.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Нікітенко Д.Ю., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку щодо неможливості встановлення вини водія в Європротоколі, безпідставно прийняв до уваги як належний доказ висновок аварійного комісара СК «Країна» та помилково поклав його в основу рішення про відмову в стягненні недоплаченого страхового відшкодування.

Крім того, вважає наявними по справі підстави для стягнення моральної шкоди, яку позивач отримав внаслідок неправомірних дій страховика щодо умисного заниження розміру страхового відшкодування.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення останньої.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01.09.2021 року в м. Полтаві по вул. Ковпака, 26 сталася ДТП за участю транспортних засобів MERCEDES-BENZ А160, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та MERCEDES-BENZ 430, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Водії на місці ДТП дійшли згоди щодо вини ОСОБА_2 у скоєному ДТП , на підставі чого погодили складання Європротоколу.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АР/5528764, відповідальність ОСОБА_2 застрахована в АТ «СК «Країна».

02.09.2021 року АТ «СК «Країна» було отримано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи, яке було зареєстровано за вх. № 21160/21.

03.09.2021 року АТ «СК «Країна» отримало та зареєструвало за вх. № 21259/21 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду і від страхувальника.

02.09.2021 року представником АТ «СК «Країна» в присутності ОСОБА_1 було оглянуто пошкоджений транспортний засіб «Mercedes-Benz A160».

07.09.2021 року відповідачем було отримано від позивача заяву на виплату страхового відшкодування за вх. № 21559/21.

Згідно Аварійного сертифікату від 21.09.2021, виконаного на замовлення АТ «СК «Країна», аварійним комісаром ОСОБА_4 зроблено висновки, згідно яких створенню небезпечної і аварійної дорожньої ситуації сприяли дії водіїв обох автомобілів, які суперечили вимогам п.п. 1.4, 1.5, 10.4, 11.1, 11.2, 12.1 та 12.3 ПДР.

Взявши до уваги такий висновок аварійного комісара, відповідач прийняв рішення про виплату 50% страхового відшкодування.

Вказані обставини на думку ОСОБА_1 призвели до порушення його прав у виплаті повної суми страхового відшкодування, завдали моральної шкоди внаслідок неправомірних дій страховика, в зв`язку з чим він звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку про відсутність права у водіїв, що складають Європротокол, встановлювати вину учасника ДТП, тому сам по собі оформлений між ними Європротокол ще не свідчить про відсутність вини в діях іншого учасника пригоди, на відміну від висновку аварійного комісара, який в своєму сертифікаті вказав про наявність в діях обох водіїв невиконання вимог ПДР, що призвело до зіткнення транспортних засобів.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком місцевого суду, якого він дійшов внаслідок невірної оцінки зібраних по справі доказів та у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також згоди водії цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складання зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

З матеріалів справи вбачається, що спірне ДТП було зафіксовано спільно складеним водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду ("Європротокол") без участі працівників відповідних підрозділів Національної поліції, що відповідає вимогам пункту 2.11 Правил дорожнього руху та пункту 33.2 ст.33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", примітки до ст.124 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

До вказаного протоколу сторони внесли відомості про обставини дорожньої пригоди. Зазначено, що остання мала місце під час виїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_2 з території автостоянки, під час повороту ліворуч, під час порушення дії знаку переваги в русі.

У зв`язку з чим останній в графі 14 «Мої зауваження» вказав про визнання своєї вини, а водій ОСОБА_1 вказав «не винен», після чого водії підписали вказаний документ.

Позивач у встановлений законом строк звернувся АТ «СК «Країна» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

Після отримання вказаного повідомлення, страхова компанія згідно до положень ст. 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійшла висновку про необхідність залучення аварійного комісара.

Відповідно до висновку аварійного сертифікату, складеного аварійним комісаром ОСОБА_4 21.09.2021 в м. Києві щодо дослідження обставин ДТП, яка мала місце 02.09.2021 в м. Полтаві по вул. Ковпака, 26, за участю автомобілів MERCEDES-BENZ А160, д.н.з. НОМЕР_1 , та MERCEDES-BENZ 430, д.н.з. НОМЕР_2 , небезпечна та аварійна дорожня ситуація була створена діями водіїв обох автомобілів.

На підставі вказаного аварійного сертифікату, страховиком прийняте рішення щодо виплати 50% страхового відшкодування, зважаючи на обопільну вину водіїв.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1-3 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В даному випадку, учасники дорожньої пригоди скористалися своїм правом та на підставі взаємної угоди склали повідомлення (європротокол), який був наданий до страховика, оскільки водії погодили у протоколі, що механічні пошкодження належного ОСОБА_1 автомобіля заподіяні внаслідок винних дій ОСОБА_2 .

При цьому, викладені в повідомленні обставини щодо причин зіткнення транспортних засобів узгоджуються як з поясненнями самих водіїв, так і з вказаними ними в Європротоколі порушеннями в діях водія ОСОБА_2 Правил дорожнього руху, який виїжджаючи з території автостоянки поблизу торгівельного комплексу, під час повороту ліворуч, не виконав дію знаку переваги в русі.

В даному випадку внесені до Євопротоколу обставини не викликають жодних обґрунтованих сумнівів та не потребують спеціальних знань для проведення експертизи з метою з`ясування причин скоєння дорожньої транспортної пригоди.

За вказаних обставин, колегія суддів не може прийняти до уваги як належних доказ по справі аварійний сертифікат, складений аварійним комісаром ОСОБА_4 , який діяв по замовленню самого страховика.

Вказане дослідження проводилося дистанційно, без виїзду на місце ДТП, а лише по фотокартках. При цьому аварійній комісар робить висновок, що на виділений стоянці автомобілів наявні лінії дорожньої розмітки 1.1, які не відповідають нормам та стандартам, відсутні лінії дорожньої розмітки, які розділяють протилежні потоки транспортних засобів, замість яких намальовані стрілки дорожньої розмітки, що повинні використовуватись для розділення зустрічних потоків транспорту. Одночасно стверджуючи, що водій автомобіля Мерседес А160 продовжував свій рух та не звертав увагу на той факт, що дорожня розмітка виконана не правильно.

Вбачаючи наявність невиконання водієм ОСОБА_1 вимог п. 11.1 ПДР, аварійним комісаром не зроблено належного аналізу того факту, про який стверджують обидва учасника пригоди, а саме те, що водій ОСОБА_2 виїжджав з території автостоянки і здійснюючи поворот ліворуч не пропустив інший автомобіль, який рухався по центральній дорозі.

За вказаних обставин колегія суддів відхиляє як доказ обопільної вини водії зазначений аварійний сертифікат, а відтак вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченого страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно із п. 22.1 ст. 22 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Зважаючи на вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та ПДВ, що становить в даному випадку 25620,22 грн., половина з якого вже виплачена страховою компанією на суму 12810,12 грн., до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає недоплачене страхове відшкодування в розмірі 12810,12 грн.

При цьому, колегія суддів не може погодитесь з вказівкою позивача щодо необхідності стягнення вказаного страхового відшкодування з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, оскільки остання визначає відповідальність за прострочене грошове зобов`язання, а в даному випадку вказана сума є спірною, як грошове зобов`язання страховиком не визнавалась, з огляду на його переконання щодо обопільності вини водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди внаслідок несвоєчасної та неповної виплати страхового відшкодування страховиком, що призвело до втрати душевної рівноваги, змін в повсякденному житті, колегія суддів вважає вказані вимоги недоведеними.

Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, зокрема внаслідок отримання особою душевних страждань у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

За змістом Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, згідно п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В даному випадку, матеріали справи не містять тих належних допустимих доказів, які б свідчили про наявність достатніх правових підстав для стягнення з страхової компанії моральної шкоди з підстав, викладених в позовній заяві.

Також безпідставними є позовні вимоги щодо нарахування та стягнення з страховика пені у відповідності до норм ст. 36.5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно якої за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Між тим з матеріалів справи вбачається, що страховиком в межах 90 денного строку було виплачено страхове відшкодування у розмірі, визначеному згідно аварійного сертифікату, тоді як інша половина цього відшкодування, страховиком не визнавалась, являлась спірною та стала предметом позову в судовій справі.

При вирішенні питання розподілу судових витрат колегія суддів виходить з положень ст. 141 ЦПК України, згідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення позову - 12810,12 грн., що становить 65,5 % від заявлених позовних вимог (19545,85 грн.), колегія суддів приходить до висновку про стягнення з АТ «СК «Країна» у відповідному процентному співвідношенні і сплаченого судового збору та витрат на професійну правову допомогу.

Матеріалами справи доводиться сплата ОСОБА_1 судового збору при подачі позовної заяви в сумі 992,40 грн. та при подачі апеляційної скарги в сумі 1488,60 грн., а загалом 2481 грн., 65,5% відсотків від якої становить 1625,05 грн. та підлягає стягненню з страховика.

Зважаючи на сплату 5000 грн. витрат на правову допомогу та часткове задоволення позову, з АТ «СК» Країна» підлягає стягненню на користь позивача 3275 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Нікітенка Дмитра Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 січня 2023 року скасувати та постановити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування, пені моральної шкоди та штрафних санкцій - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_1 недоплачене страхове відшкодування в розмірі 12810,12 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_1 3275 грн. на правову допомогу та сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 1625,05 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 квітня 2023 року.

Судді: Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.