Справа №751/1376/23
Провадження №2/751/630/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2023 року місто Чернігів
Новозаводський районний суд м. Чернігова
в складі: головуючого-судді Деркача О.Г.
при секретарі Савчук М.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними в справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»» в особі філії «Чернігівська дорожньо експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
В С Т А Н О В И В :
22.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»» в особі філії «Чернігівська дорожньо експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» на його користь заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 83 777 грн. 48 коп., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 29.07.2003 року він на підставі наказу №67-к від 29.07.2003 року, працював у філії «Чернігівська дорожньо експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор», та 13.02.2023 року на підставі його заяви про звільнення за власним бажанням, був звільнений, наказ №23-к від 13.02.2023 року.
Вказує, що при звільненні йому не було виплачено заробітну плату за період: з грудня 2021 року по лютий 2023 року, у сумі 83 777 грн. 48 коп.
Ухвалою судді від 22.02.2023 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
21.04.2023 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Сторони в судове засідання не викликалися. Розгляд справи здійснювався за наявними у справі матеріалами, з дотриманням п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 4, 10 ст. 130 ЦПК України.
Більш того, Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, зроблено висновок, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення відповідної особи належним.
Дослідивши матеріали справи, подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 29.07.2003 року працював у філії «Чернігівська дорожньо експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» та згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України був звільнений з роботи 13.02.2023 року, що підтверджується довідкою Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»» в особі філії «Чернігівська дорожньо експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» від 13.02.2023 року за № 22. (а.с. 4)
Положення ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачають, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ч. 1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В порушення вимог закону, в день звільнення відповідач не провів з позивачем повний розрахунок, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі, що підтверджується довідкою Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»» в особі філії «Чернігівська дорожньо експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» від 20.02.2023 року за № 32, згідно якої слідує, що станом на 13.02.2023 року загальна сума заборгованості по заробітної плати без урахуванням податків відносно ОСОБА_1 , складає 83 777 грн. 48 коп., а саме: грудень 2021 рік 5 018 грн. 16 коп.; січень 2022 рік 5 975 грн. 42 коп.; лютий 2022 рік 4 684 грн. 34 коп.; березень 2022 рік 3 610 грн. 00 коп.; травень 2022 рік 4 546 грн. 81 коп.; червень 2022 рік 4 987 грн. 93 коп.; липень 2022 рік 5 316 грн. 22 коп.; серпень 2022 рік 4 440 грн. 39 коп.; вересень 2022 рік 4 676 грн. 95 коп.; жовтень 2022 рік 5 836 грн. 37 коп.; листопад 2022 рік 4 557 грн. 87 коп.; грудень 2022 рік 5 141 грн. 70 коп.; січень 2023 рік 7 421 грн. 96 коп.; лютий 2023 рік 17 563 грн. 36 коп. (а.с. 5)
При цьому, розрахунок середньої заробітної плати за місяць відносно ОСОБА_1 не відомий, оскільки, в матеріалах справи відсутні відповідні відомості.
Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Статтею 117 цього Кодексу встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.99 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Отже, починаючи з наступного дня після звільнення, тобто з 14.02.2023 року і до вказаної позивачем в позовній заяві дати, а саме 21.04.2023 року, позивачу слід нарахувати середній місячний заробіток у відповідності з Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок).
Абзацом 3 п. 2 Розділу І Порядку визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до п. 5 Розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з п. 8 Розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - начисло календарних днів за цей період.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. (абзац 4 п. 8 розділу IV Порядку).
Таким, чином, оскільки трудові відносини з відповідачем було припинено з 13.02.2023 року, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка виникла у період часу, з урахуванням норм трудового законодавства, шляхом множення кількості робочих днів в період протягом якого йому не була виплачена заробітна плати на суму середньоденної заробітної плати і не спростований відповідачем, складає 13 991 грн. 46 коп. (5 141 грн. 70 коп. (заробітна плата за грудень 2022 року) + 7 421 грн. 96 коп. (заробітна плата за січень 2023 року) / 44 (кількість робочих днів) = 285 грн. 54 коп. (середньоденна заробітна плата); 285 грн. 54 коп. (середньоденна заробітна плата) * 49 (кількість прострочених робочих днів (з 14.02.2023 року по 21.04.2023 року)) = 13 991 грн. 46 коп., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.
Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
У той же час, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів які б спростовували позовні вимоги позивача.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, а саме, необхідно стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»» в особі філії «Чернігівська дорожньо експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 83 777 грн. 48 коп. (без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України), та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 13 991 грн. 46 коп. (без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України).
Суд визнає необхідним застосувати п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі, відтак, з відповідача на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України в дохід держави належить стягнути судовий збір в сумі 1 073 грн. 60 коп.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 70, 77, 80, 81, 89, 141, 263-265, 268, 274-279, 280-282, 351, 354, 430 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»» в особі філії «Чернігівська дорожньо експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.
Рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»» в особі філії «Чернігівська дорожньо експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» (місцезнаходження: 14031, м. Чернігів, вул. Любченка, буд. 5 А, код ЄДРПОУ - 31079044) на користь держави (Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м. Київ/22030106, , МФО 899998, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду виготовлений 21.04.2023 року.

Суддя О.Г. Деркач