Справа № 361/2527/21
Провадження № 2/361/387/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

16 лютого 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Лелеки В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2021 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому просила у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею, ОСОБА_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на:

- 1/2 частку у житловому будинку з підвалом №9 загальною площею 160,3 кв.м, житловою площею 63,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами ? АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частку у земельній ділянці площею 0,2161 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: :01:031:0134, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Свій позов обґрунтовувала тим, що з 22 жовтня 2005 року позивач, ОСОБА_1 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .

У шлюбі у них народилося двоє дітей - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19 листопада 2018 року шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі за № 361/2506/18.

Після реєстрації шлюбу вони з відповідачем проживали у квартирі її батьків. Влітку 2010 року за їх з відповідачем спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу на ім`я ОСОБА_2 було придбано земельну ділянку площею 0,2161 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд,

кадастровий номер земельної ділянки: :01:031:0134, яка розташована по АДРЕСА_1 .

У 2010 році на вказаній земельній ділянці сторони розпочали будівництво житлового будинку, а у 2015 році будівництво було завершено. За спільні кошти подружжя було збудовано житловий будинок з підвалом ?А-2? загальною площею 160,3 кв.м, житловою площею 63,9 кв.м, а також побудовано споруди ?№1-2, 1?. Право власності на житловий будинок було зареєстровано за ОСОБА_2 15.07.2016 року на

підставі декларації про готовність до експлуатації серія на номер КС 67, виданої 21.06.2016 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, що посвідчується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер інформаційної

довідки: 223264885 від 09.09.2020 року.

Позивач зазначає, що з березня 2016 року вони з відповідачем проживають окремо: позивач з дітьми залишилася у квартирі, яка належить її батькам, а ОСОБА_2 переселився у спірний будинок. Переселятися разом з ним до новозбудованого будинку вона не стала, тому що з літа 2015 року відповідач став зловживати алкоголем, чим унеможливив їх подальше спільне проживання.

Відповідач не бажає у добровільному порядку вирішити питання поділу майна, що є їх спільною власністю, тому позивач змушена звертатись за захистом свого порушеного права до суду і просити суд визнати за нею право власності на 1/2 частку майна, яке набуто ними за час шлюбу.

16 квітня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 05 липня 2021 року.

27 квітня 2022 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, пояснення надала аналогічно викладеним у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши письмові докази у справі, встановивши обставини у справі та виниклі правовідносини, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 3012.

Сторони мають двох неповнолітніх дітей - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , зареєстрованим відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міського управління юстиції Київської області, актовий запис №216 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , зареєстрованим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 195.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2018 року у цивільній справі № 361/2506/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу від 24 березня 2010 року була придбана земельна ділянка площею 0,2161 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: :01:031:0134, яка розташована по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 24.03.2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованим в реєстрі №534, державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ №022909, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №223264885 від 09.09.2020 року. Власником земельної ділянки зазначений ОСОБА_2 .

Також подружжя побудувало житловий будинок з підвалом ?А-2? загальною площею 160,3 кв.м, житловою площею 63,9 кв.м, а також споруди ?№1-2,1?. Право власності на житловий будинок було зареєстровано за ОСОБА_2 15.07.2016 року на підставі декларації про готовність до експлуатації серія на номер КС 67, виданої 21.06.2016 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, що посвідчується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер інформаційної

довідки: 223264885 від 09.09.2020 року.

Відповідно до ч. 1 cт. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку (доходу).

Положення ч.2 cт. 60 СК України гарантує подружжю, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Така норма закону встановлюється презумпцією права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі.

Аналогічне положення міститься і в ч. 3 ст. 368 ЦК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 72 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частини 4,5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них ) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України ) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їй спільній частковій власності.

Відповідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Відповідно ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Стосовно земельної ділянки суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості необхідно враховувати, що аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Враховуючи позицію, висловлену у постанові КЦС Верховного Суду 25.02.2019 р. у справі № 199/2099/17, про те, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, суд дійшов висновку про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно ч .1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч. 1, 2, 3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК Україн и достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із вищенаведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог належними доказами, а тому позов задовольняє.

Керуючись ст. ст. 76-83, 265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, - задовольнити.

Поділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на:

- 1/2 частку у житловому будинку з підвалом № 9 загальною площею 160,3 кв.м, житловою площею 63,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами " АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частку у земельній ділянці площею 0,2161 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: :01:031:0134, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.