Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 року Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Анохіна А.М.,

при секретарі - Йогансен К.Д.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

представників позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В :

08 вересня 2021 року позивач звернулася через електронний суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину.

Позов обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 07.10.2006 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу.

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2008, з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина. Зазначає, що спільна дитина сторін досягла повноліття та продовжує навчатися в Державному університеті телекомунікацій IV рівня акредитації на II курсі денної форми навчання Навчально - наукового інституту захисту інформації спеціальності «Кібербезпека» на контрактній основі, вартість якого з 2020 року по 2024 рік становить 87200,00 грн.

Вказує, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова відповідача було позбавлено батьківських прав відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідач не звільнений від обов`язку утримувати дитину, однак ухиляється від утримання сина, матеріальної домоги не надає.

За наявною у позивача інформацією, відповідач працює у КЗКОР Київському обласному бюро судово - медичної експеризи та отримує заробітну плату, проте позивач знаходиться у декретній відпустці по догляду за іншою дитиною.

З урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_6 , який продовжує навчання у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи з 08.09.2021 та до досягнення дитиною 23 років, стягнути з відповідача на користь позивача фактично понесені додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 60101,08 грн, стягнути з відповідача на свою користь витрати у розмірі 22850,00 грн, які виникнуть у майбутньому та стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Просить задовольнити позовні вимоги.

08 вересня 2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10.09.2021 позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

20 січня 2022 року до суду позивачем подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 25.01.2022 відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

18 квітня 2022 року позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог.

10 серпня 2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. В обгрунтування поданого відзиву вказує, що законодавством не передбачено стягнення додаткових витрат на сина після досягнення повноліття. Зазначив, що до 18 років відповідач перераховував кошти на утримання дитини. Крім того, позивачем не обгрунтовано додаткові витрати на утримання дитини. Також, відповідач частково не погоджується з аліментами, які будуть з нього стягнуті на період навчання та не заперечує сплачувати 1/8 частину від свого заробітку (доходу), оскільки, на думку відповідача, даний розмір аліментів є розумним та співмірним. До того, відповідач вказав, що у нього на утриманні перебуває дитина, непрацездатна мама та відповідач має проблеми зі здоров`ям.

18 серпня 2022 року до суду подано відповідь на відзив в якому позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засідання позивач та її представники підтримали позовну заяву та просили її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на позицію викладену у відзиві.

Суд, заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії довідки від 16.07.2021 за № 233, ОСОБА_6 є студентом Державного університета телекомунікацій IV рівня акредитації на II курсі денної форми навчання Навчально - наукового інституту захисту інформації спеціальності «Кібербезпека». Термін навчання з 15.09.2020 по 30.06.2024.

Крім того, дана обставина підтверджується договором № 20/ІКБ -1к/д99 від 15.09.2020, укладеним між Державним університетом телекомунікацій та ОСОБА_6 в особі ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач обґрунтовуючи свою позовну заяву, вказує, що син перебуває лише на її утриманні.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Вимогами ст. 141 СК України, встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати.

Згідно ч. 1 ст. 198 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у ст.183 цього Кодексу.

Частиною першою та другою ст. 199 СК України, передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно ч. 3 ст. 199 ЦПК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник податків має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі.

За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітню дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25.03.2016, ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав відносно ОСОБА_6 . Рішення набрало законної сили та ніким не оскаржувалось.

Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Разом з тим, відповідач заперечує щодо розміру аліментів, які просить стягнути з нього позивач, оскільки зазначає, що сплачував аліменти на утримання дитини.

Як вбачається з довідки № 555 від 05.08.2022, виданої Комунальним закладом Київської обласної ради «Київське обласне бюро судово - медичної експертизи» на ім`я ОСОБА_5 , за період з 01.02.2019 по 31.07.2021 з останнього були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1 .

Разом з тим, як вбачається з рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2008, яким відмовлено ОСОБА_5 у зменшенні розміру аліментів, призначених рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.07.2007, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Тобто, аліменти з відповідача були стягнуті на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05.07.2007 та до досягнення дитиною повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, суд не приймає до уваги твердження відповідача, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір - ОСОБА_7 , оскільки відповідачем суду не надано будь-яких доказів наявності його соціальних зобов`язань, які могли бути враховані при визначенні розміру аліментів.

До того, відповідач вказує, що має на утриманні дитину відповідно до рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, аліментні зобов`язання за рішенням суду не підтвердженні жодним доказом.

Крім того, відповідач у своєму відзиві посилається на свою хворобу та долучає до матеріалів справи виписку з медичної картки стаціонарного хворого № 1556, однак дана виписка не є документом, який підтверджує непрацездатність відповідача та не можливість працювати.

Так, при визначенні розміру аліментів, з наданих доказів суд дійшов висновку, що відповідач є працездатним і може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, інших стягнень на утримання непрацездатних осіб також не має, принаймні відповідачем доказів протилежного суду не надано.

Враховуючи те, що повнолітня дитина сторін продовжує навчання, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, проживає з матір`ю, знаходиться лише на утриманні останньої, натомість відповідач в добровільному порядку не приймає участі в утриманні дитини, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення.

Суд зазначає, що ч. 2 ст. 199 СК України, передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить стягувати аліменти з серпня 2021 року.

Згідно зі ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Отже, враховуючи, що позивач звернулась до суду за захистом своїх прав 08.09.2021 то аліменти мають бути присуджені з дня її звернення до суду з позовом, тобто з 08.09.2021.

Враховуючи наведене, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дітей, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, з урахуванням матеріального становища сторін, зокрема суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, потребу в матеріальній допомозі повнолітньої дитини, що продовжує навчання на денній формі, суд вважає за необхідним, позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів і до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-х років, що буде належним захистом прав повнолітнього та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу донці, яка продовжують навчання, у спростування зазначеного відповідачем суду не надано.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, то суд дійшов наступного висновку.

За приписами ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Отже, з аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять:

- навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі;

- розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками;

- оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там);

- лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами).

Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить з відповідача на свою користь вартість послуг на навчання у розмірі 47425,00 грн, ліки та обстеження у розмірі 20414, 80 грн, додаткову освіту у розмірі 4469,50 грн та витрати на спорт і оздоровлення у розмірі 11826,00 грн.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 є студентом Державного університета телекомунікацій IV рівня акредитації на II курсі денної форми навчання Навчально - наукового інституту захисту інформації спеціальності «Кібербезпека».

Також, позивачем долучено до матеріалів справи договори по надання послуг з навчання польської мови згідно з якими ОСОБА_6 отримав послуги з підвищення рівня володіння польською мовою.

Позивачем долучено копії квитанцій про оплату навчання в університеті та «EUROSTUDY», рахунки - фактури за навчання у розмірі 58351,00 грн.

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи фіскальні чеки та документи про надання медичних послуг.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що повнолітня дитина має захворювання з дитинства, яке потребує додаткових зусиль у лікуванні, особливого догляду, додаткових витрат на лікування, у зв`язку з чим суд вважає, що позивач частково довела належними та допустимими доказами необхідність понесення витрат на дитину в цій частині

Що стосується витрат на відвідування клубу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до гарантійного листа вбачається, що між ТОВ «Спорт - Солюшін» та ОСОБА_1 було укладено договори про надання спортивно - оздоровчих послуг на користь та в інтересах ОСОБА_6 та надано спортивно - оздоровчі послуги у фітнес - клубі «Спорт Лайф».

З долученого позивачем звіту про витрати на території клубу вбачається, що позивачем було сплачено 8260,00 грн.

При цьому суд враховує, що відповідачем не подано до суду будь-яких належних та допустимих доказів щодо надання ним коштів на утримання дитини, в тому числі, й щодо участі у додаткових витратах на її утримання. Також, суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, а тому законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги надані суду докази, оцінюючи їх з позиції належності та допустимості, суд доходить висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з позивача на користь позивача додаткових витрат на дитину в розмірі 46438,43 грн.

Крім того, як вбачається з прохальної частини позивач стягнути з відповідача на свою користь витрати у розмірі 22850,00 грн, які виникнуть у майбутньому, проте суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки стягненню підлягають фактично понесені позивачем витрати.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн, суд зазначає наступне.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 1 зазначеного вище Закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Така позиція закріплена і у п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у яких судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Зокрема, п. 48 зазначеної вище постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, позивачем до матеріалів справи надана копія договору про надання юридичних послуг від 19.07.2021, акт надання послуг від 31.07.2021 та товарні чеки на суму 7000,00 грн та 8000,00 грн.

Разом з тим, позивачем не надано доказів, що свідчать про оплату послуг наданих адвокатом, оформлені у встановленому законом порядку.

Отже, вимога про відшкодування витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1816,00 грн.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 7, 9, 11, 12, 13, 133, 137, 141, 263, 264, 265,

274, 352, 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 75, 80, 180, 181,182, 183, 184, 191 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08.09.2021 і до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-х років.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) додаткові витрати на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 46438 (сорок шість тисяч чотириста тридцять вісім) гривень 43 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 1816,00 гривень.

В частині стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 03.02.2023.

Суддя А.М.Анохін