Дата документу 09.06.2023
Справа № 501/3873/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

та зустрічного позову ОСОБА_2

до

відповідача ОСОБА_1

зацікавлена особа ОСОБА_3

предмет та підстави позову: про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гарєєв Є.Ш.,

представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Дубінчук Ж.М.,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 16.11.2020 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, згідно якого просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що позивачу на підставі приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої управлінням «Центр надання адміністративних послуг у м.Чорноморськ» Чорноморської міської ради від 06.02.2020 №15-1232 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована з 08.07.1994;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований з 08.07.2005);

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований з 27.09.2018).

Позивач вказує в позові, що ОСОБА_2 не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин з 2018 року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, речей в квартир не має, тощо.

Перешкод в користуванні житлом відповідачу ні позивач, ні інші члени власника сімї не чинили.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

ОСОБА_2 01.02.2021 надав до суду відзив на позов (а.с.44-47), просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що він є племінником позивачки ОСОБА_1 , постійно проживає в спірній квартирі з 2016 року та в вересні 2018 року, за бажанням своєї бабусі ОСОБА_5 був прописаний в спірній квартирі.

З 2016 року ОСОБА_2 допомагав ОСОБА_5 доглядати свого брата ОСОБА_3 (рідного сина позивачки), який є інвалідом дитинства, а його мати ОСОБА_1 покинула дитину, була позбавлена батьківських прав відносно ОСОБА_6 та місце перебування її було не відоме.

Спірна квартира належить на праві власності в рівних частках по частини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , тому вказані особи повинні бути рівними учасниками судового процесу. Але, рішенням Іллічівського міського суду від 17.12.2020 по справі №501/744/20 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 визнаний недієздатним. Опікуна ОСОБА_3 не призначено, його матері відмовлено бути опікуном, як особі, яка була позбавлена батьківських прав, якщо ці права не було поновлено.

На день від`їзду з міста Чорноморськ (25.10.2020) ОСОБА_2 відсутній в спірній квартирі, але з поважних причин, ключі від запірних замків дверей в нього були і ці ж ключі в нього є на сьогодні.

ОСОБА_2 09.04.2021 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 (зацікавлена особа ОСОБА_3 ) про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення (а.с.71-74), згідно якого просить суд зобов`язати відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передачі позивачу ОСОБА_2 ключі від замків вхідної двері вказаної квартири.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 до березня 2021 був відсутній на території України у зв`язку з відрядженням (укладення трудового договору моряка). Про існування вказаної цивільної справи йому не було відомо. До свого від`їзду він мав вільний доступ до спірної квартири і підстав для звернення до суду за захистом своїх прав у нього не було.

Позивач стверджує, що квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на праві особистої власності відповідачам по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з якими він (позивач) перебуває в родинних стосунках ( ОСОБА_1 є його двоюрідною тіткою, ОСОБА_3 його двоюрідний племінник).

З 2016 року відповідач ОСОБА_2 допомагав своїй двоюрідній бабусі ОСОБА_5 доглядати свого брата (її онуки) ОСОБА_3 (рідного сина відповідачки ОСОБА_1 ,), який є інвалідом з дитинства. Його мати ОСОБА_1 покинула дитину, була позбавлена батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 та місце перебування її було не відоме.

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою спірної квартири за особистою волею колишньої власниці ОСОБА_5 .

До жовтня 2020 позивач ОСОБА_2 постійно проживав в цій квартирі, мав свою кімнату, там знаходяться його особисті речі, (одяг, взуття, предмети гігієни, посуд, особисті меблі (диван, стіл, крісло, шафа, тощо).

Іншого житла у відповідача не має.

ОСОБА_2 проживав однією сім`єю із співвласником квартири ОСОБА_3 , який знаходився на його утриманні. З 25 жовтня 2020 року, після укладання договору моряка, ОСОБА_2 виїхав за межі України, що було відомо відповідачці ОСОБА_1 . Відповідачка ОСОБА_1 знаючи, що ОСОБА_2 відсутній в Україні, звернулась до суду з відповідним позовом.

Позивач ОСОБА_2 підтверджує той факт, що з 25.10.2020 відсутній в спірній квартирі, але з поважних причин. На день від`їзду з міста Чорноморськ (25.10.2020) ключі від запірних замків дверей в нього були і ці ж ключі в нього є на сьогодні.

Після повернення до України в березні 2021 позивач не зміг увійти в спірну квартиру, його ключі не відкривали запірні замки на дверях, а відповідачі вхідні двері йому не відчиняли. В особистій бесіді відповідачка ОСОБА_1 пояснила позивачу, що бажає продати квартиру, тому їй необхідно щоб позивач виписався (скасував реєстрацію) за адресою спірної квартири, пускати його в квартиру вона не бажає.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Представник ОСОБА_1 19.04.2022 надав до суду відповідь на відзив (а.с.88-90, 101-103).

Представник ОСОБА_1 19.04.2022 надав до суду заперечення на зустрічну позовну заяву (а.с.113-114).

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 27.11.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.31-32).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 19.04.2021 клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гарєєв Є.Ш. про витребування доказів та виклик свідків повернуто заявнику (а.с.116-117).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18.05.2021 поновлено процесуальний строк для подання зустрічного позову, зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, клопотання про виклик свідків задоволено (а.с.130-131).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16.06.2021 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.142).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 28.06.2022 провадження у справі зупинено до вирішення цивільної справи №501/779/22 за заявою ОСОБА_7 про призначення опікуна недієздатній особі ОСОБА_3 (а.са.204-205).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2023 відновлено провадження у справі (а.с.220).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 25.05.2023 клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гареєва Є.Ш. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду за допомогою підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) у справі №501/3873/20 задоволено (а.с.234-235).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с.14, 52), копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.08.2020 (а.с.15), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.16), витягом про реєстрацію прав в Спадковому реєстрі (а.с.17), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.53-55, 76-78).

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої управлінням «Центр надання адміністративних послуг у м.Чорноморську» Чорноморської міської ради від 06.02.2020 №15-1232 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни (а.с.21):

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована з 08.07.1994;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований з 08.07.2005);

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований з 27.09.2018).

Згідно копії Акту про тимчасову відсутність особи в житловому приміщенні від 13.11.2020, ОСОБА_2 не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин з 2018 року (а.с.22).

Відповідно до копії трудового договору моряка вбачається, що термін трудового договору ОСОБА_2 : з 27.10.2020 по 27.02.2021 (а.с.51).

Рішенням Іллічівського міського суду від 17.12.2020 по справі №501/744/20 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 визнаний недієздатним. Покладено на орган опіки та піклування обов`язок призначити піклувальника ОСОБА_3 (а.с.56-57).

Рішенням Іллічівського міського суду від 17.02.2006 позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав, щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_3 (а.с.61).

Постановою Одеського апеляційного суду від 12.10.2021, рішення Іллічівського міського суду від 17.02.2006 залишено без задоволення (а.с.172-173).

Рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради №1158 від 24.11.2005 призначено ОСОБА_8 піклувальником неповнолітнього ОСОБА_9 (а.с.63).

Відповідно до копії договору оренди квартири від 2020 вбачається, що ОСОБА_1 , як власник квартири АДРЕСА_1 надала в оренду об`єкт нерухомості (а.с.91-95, 104-108).

ІV. Оцінка Суду.

А. Загальні принципи.

В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року №1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див. пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.

Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідача в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.

Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.

1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».

Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» Суд враховує, що право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України кодексу України (далі ЖК).

Зокрема, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Позивач стверджує, що квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на праві особистої власності відповідачам по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з якими він (позивач) перебуває в родинних стосунках ( ОСОБА_1 є його двоюрідною тіткою, ОСОБА_3 його двоюрідний племінник).

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою спірної квартири за особистою волею колишньої власниці ОСОБА_5 .

Так, в даній ситуації втручання у право відповідача ОСОБА_2 здійснюється на підставі статті 405 ЦК, оскільки виходячи із матеріалів справи відповідач є колишнім членом сім`ї власника житла (позивача), а положення статті 71 ЖК регулюють правовідносини щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами і стосуються наймача або членів його сім`ї.

Тому, для Суду є беззаперечним є те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.

Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що в даних правовідносинах втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».

3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).

Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.

Отже, Суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірна квартира має статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.

Відповідач з власниками квартири перебуває в родинних стосунках ( ОСОБА_1 є його двоюрідною тіткою, ОСОБА_3 його двоюрідний племінник). Будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.

Відповідно до статті 14 ЦК цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.

Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК, проживання у квартирі, що є об`єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об`єктом власності.

Відповідно до статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із частиною першою статті 156 ЖК та частиною першою статті 405 ЦК члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

Проте, як зазначено вище, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Загалом Цивільний кодекс України спільно з Житловим кодексом України надає право власнику житла виселити з нього наймача, членів його сім`ї та інших осіб, які проживають з ним, у разі:

- відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст.405 ЦК України);

- його (їх) систематичного руйнування чи псування житлового приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття, що роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними (ч.1 ст.116 ЖК України);

- самоправного (без дозволу власника) зайняття жилого приміщення (ч.3 ст.116 ЖК України);

- припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд (ч.1 ст.406 ЦК України);

- наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.2 ст.406 ЦК України).

Отже, власник нерухомого майна за наявності вказаних вище підстав має право виселити з нього наймача або інших осіб. Виселення провадиться в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ст.157 ЖК України). Але для цього власнику житла необхідно надати суду відповідні докази, якими, в залежності від ситуації, можуть бути: показання свідків, платіжні квитанції по оплаті комунальних послуг, судові рішенні про розірвання шлюбу, про визнання особи безвісно відсутньою, про видачу обмежувального припису, про притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності, протоколи поліції, акти ОСББ та інших уповноважених осіб, які підтверджують здійснення до особи заходів попередження чи громадського впливу, у разі його систематичного порушення правил проживання у будинку чи квартирі.

Верховний Суд в своїй постанові від 27.10.2021 року у справі №128/2294/17 також підтвердив, що запобігання випадкам знущання, залякування та насильства є достатньою підставою для припинення права користування житлом, шляхом виселення колишнього чоловіка.

Натомість, якщо колишній член сім`ї більше року відсутній за місцем реєстрації з поважних причин, суд може відмовити у задоволенні позову щодо його виселення. Такими поважними причинами можуть бути: зміна власником замків та фактичний недопуск особи до житла, тимчасовий виїзд особи у зв`язку з роботою, навчанням або з метою лікування, призов на військову службу, взяття під варту або засудження до арешту, обмеження чи позбавлення волі.

Згідно з ч.1 ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

У відповідності до ст.65 ЖК України, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої управлінням «Центр надання адміністративних послуг у м.Чорноморську» Чорноморської міської ради від 06.02.2020 №15-1232 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни (а.с.21):

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована з 08.07.1994;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований з 08.07.2005);

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований з 27.09.2018).

Судом встановлено, що згідно копії Акту про тимчасову відсутність особи в житловому приміщенні від 13.11.2020, ОСОБА_2 не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин з 2018 року (а.с.22).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що понад 10 років знає ОСОБА_11 та її сина, є їхньою сусідкою, проживає в квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_12 не знає та він ніколи не проживав в квартирі АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що знає ОСОБА_11 , живе в спірній квартирі (знімає житло) більше 1 року 4 місяці.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що з 1994 року знайомий з ОСОБА_15 , останні два роки в спірній квартирі проживала ОСОБА_16 , до цього її мати, після смерті якої, він інколи допомагав ремонтувати замки. В спірній квартирі проживають квартиранти.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що знайома з ОСОБА_15 , допомагала її матері, після смерті якої ніхто не проживав в спірній квартирі, зараз проживає дівчина з донькою (квартиранти). ОСОБА_18 родич сімї.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_16 його цивільна дружина, в спірній квартирі проживала її мати і її син. В лютому 2020 померла мати ОСОБА_1 , зараз в квартирі проживає дівчина з дитиною. ОСОБА_2 племінник ОСОБА_1 був зареєстрований в спірній квартирі для того, щоб виїхати на роботу в Чехію, однак ніколи не проживав в ній, його особистих речей в квартирі не має. Де проживає ОСОБА_2 не знає.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі, оскільки в ній проживають квартиранти. Раніше він проживав з бабусею, коли та була жива. Перед смертю бабусі приїхала ОСОБА_16 і виселила відповідача, поміняла замки.

Надані позивачем ОСОБА_1 докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

З іншої сторони відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів, що він був повноправним членом сім`ї колишньої власниці ОСОБА_5 , що з 2016 року допомагав своїй двоюрідній бабусі ОСОБА_5 доглядати свого брата (її онуки) ОСОБА_3 (рідного сина відповідачки ОСОБА_1 ), перебування у нього на утриманні ОСОБА_3 , тощо.

Також, ОСОБА_2 не надано до суду доказів його участі в утриманні спірного нерухомого майна, тоді як такі докази надано позивачем ОСОБА_1 (а.с.6-10) та сплату нею особисто коштів за комунальні послуги спірної квартири (а.с.9-10).

Крім того, ОСОБА_2 не надав суду доказів, що позивач ОСОБА_1 та інші члени власника сім`ї чинили йому перешкоди в користуванні житлом.

При цьому, тривала відсутність відповідача свідчить про те, що він має інше місце проживання, що не спростовано відповідачем, а матеріали справи свідчать проте, що він не є власником житла, в якому проживає позивач, а тому визнання відповідача, втратившим право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власників такого приміщення, що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».

Стосовно зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 щодо усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення суд зазначає, що приймаючи до уваги пояснення відповідача про відсутність дійсного наміру вселитись та проживати в спірній квартирі, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів в сенсі ст.ст.77, 78 ЦПК України на підтвердження створення позивачем за первісним позовом перешкод та здійснення відповідачем спроб вселитися до житла, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення не підлягають задоволенню в зв`язку з їх недоведеністю.

Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги первісного позову підлягають задоволенню, тоді як в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263, 265 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (зацікавлена особа ОСОБА_3 ) про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко