Справа № 619/1/22
Провадження № 2/535/389/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

21 червня 2023 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Гуляєвої Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Міняйло О.Г.

та позивача ОСОБА_1

в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програми ВКЗ

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт Котельва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики;-

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4719,95 доларів США , з яких 4473,60 доларів США основної заборгованості та 246,35 доларів США -3% річних.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 16.05.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 складеною власноручно.

Згідно цієї розписки відповідач отримала від позивача позику у розмірі 11000 доларів США та зобов`язується віддати грошові кошти до 01 березня 2020 року.

Всупереч узгодженим сторонами умовам відповідач не повернула отримані у борг грошові кошти в повному обсязі в строк.

Відповідач здійснювала часткове повернення боргу і станом на 30.12.2021 року заборгованість складає 4473,60 доларів США. Останній платіж в рахунок повернення боргу був 07.12.2021 року.

Оскільки відповідач порушила умови повернення заборгованості, позивач вимушена звернутися до суду з цим позовом для стягнення заборгованості.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, посилаючись на вищевказані обставини.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надала, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, та з письмової згоди позивача, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами.

Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, з письмових матеріалів справи слідує, що 16.05.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 складеною власноручно, та дослідженого судом оригіналу в судовому засіданні 21.06.2023 року.

Згідно цієї розписки відповідач отримала від позивача позику у розмірі 11000 доларів США та зобов`язується віддати грошові кошти до 01 березня 2020 року (а.с.10).

Всупереч узгодженим сторонами умовам відповідач не повернула отримані у борг грошові кошти в повному обсязі в строк.

Відповідач здійснювала часткове повернення боргу і станом на 30.12.2021 року заборгованість складає 4473,60 доларів США. Останній платіж в рахунок повернення боргу був 07.12.2021 року.

Докази на підтвердження виконання відповідачем ОСОБА_2 свого зобов`язання по поверненню грошових коштів в матеріалах справи відсутні і під час судового розгляду суду не надані.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; при цьому одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною першою ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Виходячи з вимог статей 1046, 1047, 1049ЦК України у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування цих положень законусуд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Вказане відповідає правим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц, від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16-ц, від 02 липня 2017 року у справі №6-79цс14.

Відповідно до ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання:«Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)».

Відповідно до ч.1, 2 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, відповідно до положень ч.2 ст.624 ЦК України, боржник який прострочив грошове зобов`язання зобов`язаний сплатити 3% річних від простроченої суми, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 3 % річних у розмірі 246,35 дол.США.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини та надані докази на їх підтвердження, суд задовольняє позов та стягує з відповідача на користь позивача 4473,60 доларів США заборгованості за договором позики від 16.05.2019 року та246,35 доларів США 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1027,35 грн.

Керуючись ст.12, ст.13, ст.141, ст.263, ст.264, ст.280, ст.281, ст.282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 625, 1046, 1047, 1048,1050 ЦК України , суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4719,95 дол. США (чотири тисячі сімсот дев`ятнадцять доларів США 95 центів), з яких 4473,60 дол. США (чотири тисячі чотириста сімдесят три долари США 60 центів) основної заборгованості та 246,35 дол.США (двісті сорок шість доларів США 35 центів) -3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1027,35 (одна тисяча двадцять сім) гривень 35 копійок.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення суду виготовлено 29.06.2023 року.

Суддя: Г.М. Гуляєва