справа № 756/5317/22
головуючий у суді І інстанції Жук М.П.
провадження № 22-ц/824/4859/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року

та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Пилипака Ярослава Сергійовича на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 січня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «Лелека», у якому просила суд: стягнути з ТОВ «Лелека» на її користь 70 225 грн грошового зобов`язання, 4 131 грн 83 коп. інфляційних витрат та 548 грн 33 коп. 3% річних.

Позов обґрунтований тим, що 24 січня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лелека» укладений договір № 66Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одно плідна вагітність) пакет «VIP», за умовами якого ТОВ «Лелека» прийняло на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 медичні послуги з ведення пологів за певну плату.

На виконання умов договору позивачем сплачено повну вартість послуги у розмірі 70 225 грн, проте послугу ТОВ «Лелека» не надано, кошти сплачені за договором не повернуті.

Вперше вимогу повернути кошти позивачем надіслано на електронну адресу ТОВ «Лелека» 29 березня 2022 року та відповідно до статті 530 ЦК України строк повернення коштів сплинув 05 квітня 2022 року, тому позивач просить стягнути з відповідача всю суму грошового зобов`язання та інфляційні витрати і 3 % річних, обраховані з 06 квітня 2022 року.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 68 425 грн грошового зобов`язання, 4 025 грн 92 коп. інфляційних витрат, 534 грн 28 коп. - 3% річних, 966 грн 96 коп. судового збору, а всього 73 952 грн 96 коп. У решті вимог позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Лелека» був розірваний у встановленому договором порядку, проте ТОВ «Лелека» в узгоджений договором строк одержані грошові кошти не повернуло, тому суд першої інстанції суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ТОВ «Лелека» грошового зобов`язання за відрахуванням сплаченого страхового внеску у розмірі 70 225 грн (загальна вартість договору) - 1 800 грн (вартість страхового платежу) = 68 425 грн.

Відповідач прострочив виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення позивачу платежів, а тому у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу три проценти річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 січня 2023 року заяву представника позивача - адвоката Пилипака Я.С. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Додаткове рішення суду мотивоване тим, що загальний розмір витрат на правничу допомогу становить 17 750 грн, однак, з урахуванням складності справи, тривалості затраченого представником позивача часу, пропорційності витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що достатнім розміром стягнення з відповідача на користь позивачки витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі є 3 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким залишити позовну заяву без розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що договором передбачено звільнення сторін від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договорів у разі виникнення форс-мажорних обставин, які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки за цим договором, зокрема війну і воєнні дії.

У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, Законом України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні з 24 лютого 2022 року, дію якого продовжено і по сьогодення. Такі форс-мажорні обставини засвідчені також Торгово-Промисловою палатою України 28 лютого 2022 року листом № 2024/02.0-7.1. Введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року стало обставиною непереборної сили для ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та таким, що унеможливило виконання своїх обов`язків перед позивачем за договорами спостереження та ведення, а також додатковою угодою, оскільки, будівля пологового будинку зазнала обстрілів та значних пошкоджень у результаті проведення активних бойових дій. Разом з тим, звертав увагу, що з початку повномасштабного вторгнення пологовий будинок надавав медичну допомогу пораненим військовослужбовцям ЗСУ, територіальній обороні, мирним жителям, породіллям, новонародженим, десятки людей отримали притулок в пологовому будинку в якості укриття від ворожих снарядів.

Також відповідач не погоджується із стягненням інфляційних витрат та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, оскільки такі нарахування є мірою цивільно-правової відповідальності та з огляду на положення статті 617 ЦК України та наявності форс-мажорних обставин, не можуть застосовуватися та задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Пилипак Я.С. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 січня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 750 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме: частини 5, 6 статті 137 ЦПК України (щодо повноважень зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу лише за клопотанням іншої сторони) та пункти 1, 4, 5, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України (щодо керування судом основними засадами судочинства - диспозитивність, змагальність сторін, верховенство права, рівність учасників, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення).

Саме заінтересована сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу однієї із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідач не подавав до суду клопотання щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, тому у суду були відсутні підстави для їх зменшення.

Від ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу представника позивача без задоволення.

Відзив обґрунтовано тим, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їх розміру, з урахуванням конкретних обставин справи.

Відповідач перебуває у скрутному фінансовому положенні, оскільки, будівля пологового будинку зазнала обстрілів та значних пошкоджень у результаті проведення активних бойових дій.

Також відповідач вважає, що розмір витрат позивача на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції є завищеним, тому відповідач просить зменшити його до 1 500 грн.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Пилипака Я.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якій він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що відповідно до пунктів 9.3, 9.4 договору у разі настання форс-мажору сторони звільняються від відповідальності за невиконання зобов`язання (тобто від сплати пені, штрафу чи ін.) а не від виконання самого зобов`язання - повернення коштів. Тобто зобов`язання повернути кошти за цим договором відповідач повинен був виконати на вимогу позивача незалежно від наявності/відсутності обставин непереборної сили.

Ані до відзиву, ані до апеляційної скарги відповідачем не надано доказів того, що наявність такої обставини як воєнні дії та пошкодження приміщення пологового будинку вплинули на фінансову здатність ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» повернути грошові кошти. Відповідач не припинив здійснення господарської діяльності, не перебуває у стані припинення, продовжує працювати, надавати послуги, отже має фінансову можливість виконати грошове зобов`язання.

Також представником позивача заявлене клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з підготовкою та поданням процесуальних документів у розмірі 6 000 грн.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, ця справа є справою незначної складності, а тому справа розглядається судом апеляційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла таких висновків.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 24 січня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лелека» укладений договір № 66Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одно плідна вагітність) пакет «VIP».

Відповідно до умов якого ТОВ «Лелека» зобов`язався надати ОСОБА_1 якісну та кваліфіковану медичну допомогу пацієнту в межах цього договору, а пацієнт зобов`язується оплатити вартість медичної допомоги, що надається відповідно до умов договору (а.с. 6-24).

24 січня 2022 року між позивачем та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі агента ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» укладено договір добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби № 7619/999/318/210003600.

Відповідно до умов якого ОСОБА_1 застрахувала свої майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані із життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи, на випадок настання страхових випадків, передбачених договором, сума страхового платежу - 1 800 грн.

Відповідно до пунктів 8.1, 8.4 договору, вартість послуг, наданих за цим договором, становить 70 225 грн та сплачується пацієнтом одноразово у формі 100% передплати в день підписання договору.

Відповідно до пункту 3.1 договору, медичний заклад зобов`язаний надати якісну і кваліфіковану медичну допомогу.

Пунктом 11.2 договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання із врахуванням вимог пункту 8.4 договору і діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Згідно з пунктом 10.1 договору, він може бути достроково припинений у разі, якщо неможливість виконати договір медичним закладом виникла з вини пацієнта (пацієнт провів пологи в іншому лікувальному закладі або місці). В такому випадку пацієнту, на його вимогу, повертається сплачена сума, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

Відповідно до рахунку-фактури № 70614 від 24 січня 2022 року вартість послуги «Родопоміч через природні родові шляхи при одно плодовій вагітності, палата «VIP» (1) (Програма 1), без ПДВ» із врахуванням знижки становить 28 488 грн, вартість послуги родопоміч через природні родові шляхи при одно плодовій вагітності, палата «VIP» (2) (Програма 1), без ПДВ» із врахуванням знижки становить 28 488 грн, вартість послуги «Родопоміч через природні родові шляхи при одно плодовій вагітності, палата «VIP» (Програма 1), з ПДВ» із врахуванням знижки становить 11 449 грн, а також вартість послуги «Страховий платіж «Безпечні пологи розширена» Програма 1» становить 1 800 грн (а.с. 25).

Оплата указаних послуг підтверджується фіскальним чеком № 46689 від 26 січня 2022 року (а.с. 26), роздруківкою з мобільного додатку (а.с. 27) та не заперечується ТОВ «Лелека».

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 22 квітня 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Самборі Самбірського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерсьва юстиції (м. Львів), ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився у селищі міського типу Бородянка в Київській області (а.с. 28), що також підтверджується актом приймання-передачі одноразової натуральної допомоги «Пакунок малюка» (а.с. 29-30).

27 квітня 2022 року ОСОБА_1 надіслала вимогу до ТОВ «Лелека» про повернення сплачених грошових коштів за договором (а.с. 36-37).

Як вбачається зі змісту відповіді ТОВ «Лелека», надіслану 05 квітня 2022 року на електронну адресу ОСОБА_1 , її запит на розірвання договору товариством прийнято.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень статей 610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (статті 617 ЦК України).

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Так, судом встановлено та сторонами у справі не заперечується факт того, що між позивачем та відповідачем укладений договір від 24 січня 2022 року № 66Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одно плідна вагітність) пакет «VIP», відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачці медичну допомогу, яка полягає у проведенні циклу амбулаторного спостереження вагітності пацієнта згідно діючих нормативних документів та стандартів у галузі охорони здоров`я, а позивачка зобов`язалась прийняти, виконувати і сплатити послуги на умовах договору.

Матеріалами справи також підтверджується, що позивач ОСОБА_1 сплатила повну вартість послуг, відповідно до умов укладеного договору у розмірі 70 225 грн, що підтверджується фіскальним чеком № 46689 від 26 січня 2022 року (а.с. 26), роздруківкою з мобільного додатку (а.с. 27).

Судом першої інстанції позов задоволено частково та стягнуто з відповідача сплачену вартість медичних послуг з відрахуванням вартості страхового платежу у розмірі 1800 грн, який входить до переліку послуг, що входять до вартості пакету.

Відповідачем рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог, а позивачем указане рішення не оскаржується, тому апеляційний суд, розглядаючи справу у межах доводів апеляційної скарги, не надає оцінку правильності відрахування вартості страхового внеску.

Відповідачем надано лист Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, де вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору (а.с. 76).

Визначення обставин непереборної сили міститься у Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Відповідно до частини 2 статті 14-1 вказаного вище закону Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною 1 цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 серпня 2022 року у справі № 908/2287/17, зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних (пункт 76).

Пунктом 9.5 договору визначено, що сторона, яка не може виконувати свої договірні відносини внаслідок обставин, зазначених у пункті 9.4 договору (форс-мажорні обставини), повинна проінформувати про це іншу сторону, а також підтвердити належним чином цей факт.

Відповідачем до суду першої інстанції надано роздруківку із соціальної мережі, з якої вбачається, що ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» 06 травня 2022 року опублікувало повідомлення про те, що через напружену воєнну ситуацію пологовий будинок змушений тимчасово зупинити прийом усіх пацієнтів (а.с. 87).

Оскільки спосіб та порядок інформування іншої сторони договору (позивача) про неможливість виконувати договірні відносини внаслідок форс-мажорних обставин умовами цього договору не визначені, у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем не виконана умова договору, передбачена пунктом 9.5.

Відповідно до статті 617 ЦК України обставини непереборної сили, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Враховуючи викладене, наявність форс-мажорних обставин у відповідача, не позбавляє позивача права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг.

У зв`язку з цим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 68 425 грн вартості медичних послуг за договором.

Щодо доводів апеляційної скарги про звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання через настання обставин непереборної сили, то колегія апеляційного суду враховує таке.

Порушення відповідачем строків повернення грошових коштів, що встановлені договором, є підставою для нарахування платежів, передбачених статтею 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Платежі встановлені статтею 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер.

Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а стаття 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання (правовий висновок, викладений у постановах ВСУ від 12 квітня 2017 року у справі №3-1462гс16, ВП ВС від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), ВП ВС від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19).

З огляду на вказане, інфляційні втрати та 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання, нараховані на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, питання про стягнення яких порушується позивачем, є компенсацією за невиконання умов договору, від виплати якої відповідач не звільнений у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, а тому правильним є висновок суду про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Лелека» 4 025 грн 92 коп. інфляційних витрат та 534 грн 28 коп. 3 % річних.

Враховуючи викладене, судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга відповідача без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Щодо оскарження позивачем додаткового рішення суду першої інстанції, апеляційний суд враховує таке.

Представник позивача, звернувшись із заявою про ухвалення додаткового рішення, просив суд першої інстанції стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 17 750 грн.

Суд першої інстанції задовольнив указану заяву частково та стягнув з відповідача на користь позивача 3 000 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що така сума відповідає складності справи, тривалості затраченого представником позивача часу та обсягу наданих послуг.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини 1, 2 статті 133 ЦПК України).

Згідно з частинами 3-5 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У доданому до позовної заяви попередньому розрахунку судових витрат представником позивача зазначено, що орієнтовною сумою витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач має понести, становить 17 750 грн (а.с. 4).

У відзиві на позов ТОВ «Лелека», заперечуючи проти задоволення позовних вимог у цілому, не заявив клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу та не обґрунтував їх не співмірність.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність підстав з власної ініціативи зменшувати розмір таких витрат, які підтверджені належними доказами, доданими до заяви про ухвалення додаткового рішення, а тому додаткове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 17 750 грн.

Щодо судових витрат під час апеляційного розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Пилипак Я.С. заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаною з підготовкою та поданням процесуальних документів у розмірі 6 000 грн.

На підтвердження указаних витрат до відзиву додано: копія ордеру, договір про надання правової допомоги від 26 січня 2023 року № 26/01, акт надання послуг від 24 квітня 2023 року, рахунок на оплату та квитанція про сплату 3 000 грн за підготовку тексту апеляційної скарги, рахунок на оплату та квитанція про сплату 3 000 грн за підготовку відзиву.

Відповідач у своєму відзиві на апеляційну скаргу позивача, просив суд зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції до 1 500 грн, посилаючись на те, що заявлена представником позивача сума є завищеною.

Однак, апеляційний суд враховує, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони.

У такому випадку на відповідача покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат позивача.

Однак відповідачем жодним чином не обґрунтовано та не доведено у чому полягає не співмірність витрат позивача, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення заявленого розміру витрат, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача у розмірі 6 000 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 68 425 грн грошового зобов`язання, 4 025 грн 92 коп. інфляційних витрат, 534 грн 28 коп. - 3% річних, 966 грн 96 коп. судового збору, а всього 73 952 грн 96 коп., - залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пилипака Ярослава Сергійовича задовольнити.

Додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 січня 2023 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Заяву представника позивача - адвоката Пилипака Ярослава Сергійовича про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 17 750 грн.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська