ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1004/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Змієвською А.С.,

за участю

представника позивача Матішинця В.В. ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_3 , в особі представника - адвоката Матішинця В.В., звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , в якій просила суд:

-Визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідача набуті за час перебування у шлюбі майнові права на об`єкт інвестування на підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва, серії та номера 85175 від 26.02.2018, укладеного між ПАТ АКБ «Аркада» та ОСОБА_4 , додаткової угоди від 01.12.2018, укладеної міє ПАТ АКБ «Аркада» та ОСОБА_4 до договору 85175 від 26.02.1018, довідки ПАТ АКБ «Аркада», серії та номера 56425 від 25.07.2019 про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 74,7 кв.м., житловою площею 42 кв.м.;

-Визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідача квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 74,7 кв.м., житловою площею 42 кв.м.;

-Визнати за позивачем право власності у розмірі ідеальної частки на майнові права на об`єкт інвестування, набуті на підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва, серії та номера 85175 від 26.02.2018, укладеного між ПАТ АКБ «Аркада» та ОСОБА_4 , додаткової угоди від 01.12.2018, укладеної міє ПАТ АКБ «Аркада» та ОСОБА_4 до договору 85175 від 26.02.1018, довідки ПАТ АКБ «Аркада», серії та номера 56425 від 25.07.2019 про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 74,7 кв.м., житловою площею 42 кв.м.;

-Визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідача легковий автомобіль «Хонда Акорд», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за відповідачем;

-У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 74,7 кв.м., житловою площею 42 кв.м.;

-У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на частину автомобіля «Хонда Акорд», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

-Залишити у власності відповідача частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 74,7 кв.м., житловою площею 42 кв.м.;

-Залишити у власності відповідача частину автомобіля «Хонда Акорд», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

-Стягнути з відповідача на користь позивача частину грошових коштів, що перебували на його рахунку станом на 01.02.2018 в сумі 100 000,00 грн.;

-Стягнути з відповідача на користь позивача частину грошових коштів, отриманих як дохід ОСОБА_4 за період з 01.02.2018 по 15.07.2019 в сумі 500 000,00 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що 17.04.2009 позивач та відповідач зареєстрували шлюб. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_2 - донька ОСОБА_6 . Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2019 у справі № 753/22883/18 шлюб між сторонами було розірвано. У період шлюбу та за спільні кошти подружжям було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Грошові кошти за вказану квартиру були сплачені у повному обсязі у період шлюбу та за кошти, які були спільними. Право власності на квартиру відповідач зареєстрував на своє прізвище вже після набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили. Вартість квартири позивач оцінює в 120 000, 00 дол. США, що по курсу НБУ становить 3 295 980,00 грн. Крім того, в період шлюбу сторони придбали автомобіль «Хонда Акорд», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідач зареєстрував на себе, вартість якого позивач оцінює в 500 000,00 грн. Також в період шлюбу відповідач зареєструвався як фізична особа-підприємець і його щомісячний дохід складав та складає не менше 3 000,00 дол. США. За часу фактичного мешкання позивача окремо від відповідача під час перебування у шлюбі з 01.02.2018 по 15.07.2019, відповідач не надав частину одержаних доходів від своєї підприємницької діяльності, а витратив всі кошти на власні потреби, у тому числі і ті, що були заощаджені під час шлюбу. У зв`язку з цим позивач має право на частину коштів, які перебували на рахунку відповідача станом на 01.02.2018 та частину коштів, які були отримані відповідачем за період з 01.02.2018 по 15.07.2019. На даний час сторони не знайшли порозуміння щодо використання спільно придбаного майна подружжя, у зв`язку з чим і поданий до суду даний позов.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 05.08.2021 задоволено заяву позивача про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105 та на автомобіль марки Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 р.в., сірого кольору, що належать ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на праві приватної власності - до набрання законної сили рішенням суду по суті спору.

Також ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 05.08.2021 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання.

30.11.2021 представником відповідача ОСОБА_4 - адвокатом Незвіським Д.Я. до суду подано зустрічну позовну заяву, в якій відповідач просить визнати квартиру АДРЕСА_1 його особистою приватною власністю. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру відбулася 10.08.2019, тобто вже після розірвання шлюбу між сторонами, а фактично сторони припинили свої шлюбні відносини та не проживали разом на початку 2018 року, що не заперечується позивачем.

Ухвалою суду від 21.01.2022 прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження.

21.02.2022 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому представник позивача не погоджується з доводами, викладеними у зустрічному позові щодо особистої власності відповідача на квартиру.

Ухвалою суду від 08.06.2022 витребувано у уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ АКБ «АРКАДА» Луньо Іллі Вікторовича наступні документи: 1)копію договору про участь у Фонді фінансування будівництва, серії та номера 85175 від 26.02.2018 року, укладеного між ПАТ АКБ «АРКАДА» та ОСОБА_4 ; 2)копію додаткової угоди від 01.12.2018 року укладену між ПАТ АКБ «АРКАДА» та ОСОБА_4 до договору серії та номера 85175 від 26.02.2018 року, укладеного між ПАТ АКБ «АРКАДА» та ОСОБА_4 ; 3)копію довідки ПАТ АКБ «АРКАДА» серії та номера 56425 від 25.07.2019 року про право Довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування; 4)копії документів, що містять інформацію про перерахування коштів ОСОБА_4 за отриманий кредит по Договору про участь у Фонді фінансування будівництва, серії та номера: 85175 від 26.02.2018 року, укладеного між ПАТ АКБ «АРКАДА» та ОСОБА_4 і Додатковій угоді від 01.12.2018 року укладену між ПАТ АКБ «АРКАДА» та ОСОБА_4 до договору серії та номера: 85175 від 26.02.2018 року, укладеного між ПАТ АКБ «АРКАДА» та ОСОБА_4 із зазначенням дати та суми перерахованих коштів.

Також протокольною ухвалою суду від 08.06.2022 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

16.06.2022 представник відповідача - позивача за зустрічним позовом - адвокат Незвіський Д.Я., подав до суду відповідь на відзив.

27.06.2022 представник позивача подав до суду клопотання про забезпечення доказів.

28.06.2022 надійшли заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву.

Ухвалою суду від 07.07.2022 у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - адвоката Матішинець В.В. про забезпечення доказів у справі відмовлено.

Ухвалою суду від 13.07.2022 витребувано у управителя Фонду фінансування будівництва виду А «Патріотика» за програмою ТОВ «Будеволюція» Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Капітал» копії документів, що стосуються набуття у власність ОСОБА_4 квартири за адресою в АДРЕСА_2 , загальною площею 74,7 кв.м., житловою площею, 42 кв.м., у тому числі: копії договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 85175 від 26.02.2018, укладеного між ПАТ АКБ «АРКАДА» та ОСОБА_4 ; копії додаткової угоди від 01.12.2018 до договору № 85175 від 26.02.2018, , укладеного між ПАТ АКБ «АРКАДА» та ОСОБА_4 ; копії довідки № 56425 від 25.07.2019 виданої ПАТ АКБ «АРКАДА» про право Довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування; документів (квитанцій, касових ордерів, тощо), які містять інформацію про розмір грошових коштів, сплачених за придбання (шляхом інвестування) квартири за адресою в АДРЕСА_2 , загальною площею 74,7 кв.м., житловою площею, 42 кв.м.

19.07.2022 представник ОСОБА_3 - адвокат Матішинець В.В. подав апеляційну скаргу на ухвалу суду від 07.07.2022, якою відмовлено у забезпечення доказів.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.11.2022 ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07.07.2022 змінено, виклавши її мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Ухвалою суду від 23.01.2023 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Матішинця В.В. про відвід судді.

Ухвалою суду від 08.02.2023 витребувано з Департаменту з питань реєстрації Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) належним чином завірені копії довідки про право Довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування № 56425, виданої ПАТ АКБ «АРКАДА» від 25.07.2019; копії додаткової угоди до договору № 85175 від 26.02.2018 про участь у Фонді фінансування будівництва, укладеної між ПАТ АКБ «АРКАДА» та ОСОБА_4 ; копії договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 85175 від 26.02.2018, укладеного між ПАТ АКБ «АРКАДА» та ОСОБА_4 .

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог щодо поділу квартири та грошових коштів, не заперечував щодо поділу за кожним із подружжя по 1/2 частині автомобіля. Зустрічний позов просив задовольнити, оскільки квартира являється особистою власністю відповідача, а позивач не довела, що брала участь у фінансуванні будівництва.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку наступного висновку.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 17.04.2009, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - донька ОСОБА_6 , про що свідчать копії свідоцтв про їх народження.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/22883/18 від 12.06.2019 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано.

У період шлюбу 27.05.2017 за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу 8046/2017/474454 було зареєстровано право власності на автомобіль «Хонда Акорд», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та не заперечувалося сторонами.

У період шлюбу 26.02.2018 між ОСОБА_4 та ПАТ АКБ «Аркада» укладено договір № 85175 про участь у Фонді фінансування будівництва щодо спорудження об`єкта інвестування - квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до п. 15 вказаного договору, для закріплення об`єкта інвестування довіритель протягом 2 банківських днів з дня підписання цього договору вносить на рахунок управителя кошти в розмірі 442 296,43 грн., що становить не менше 30% вартості об`єкта інвестування.

Додатковими угодами від 01.12.2018 до договору № 85175 про участь у Фонді фінансування будівництва, були внесені зміни у реквізити сторін договору.

На виконання умов вказаного договору, відповідно до наявних платіжних доручень, 26.02.2018 ОСОБА_4 здійснив оплату 500 000,00 грн., 27.02.2018 - 500 000,00 грн., та 28.02.2018 - 473 988,79 грн.

25.07.2019 АТ АКБ «Аркада» видало ОСОБА_4 довідку № 56425 про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування, з якої вбачається, що ОСОБА_4 було про інвестовано в повному обсязі на 100% об`єкт інвестування та внесено 1 462 626, 00 грн.

10.08.2019 державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Домашенко М.М. здійснено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 74,7 кв.м., житловою площею 42 кв.м., за ОСОБА_4 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48229764 від 14.08.2019 11:14:39; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частина 2 статті 16 ЦК України визначає основні способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких, зокрема, належать визнання права, підставою для застосування якого є невизнання чи оспорення належного особі права іншою особою або відсутність у особи документів, що засвідчують приналежність їй права, та визнання правочину недійсним, який застосовується у тих випадках, коли необхідно відновити становище, що існувало до його укладення.

Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України), яке знайшло своє закріплення у ЦК України.

За приписами частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статтею 328 цього Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частина 3 статті 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження також і у Сімейному кодексі України (далі - СК України).

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 статті 61 цього Кодексу визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно…, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За приписами статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 65 цього Кодексу дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Норма частини 1 статті 70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, встановлені статтею 57 СК України.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 цієї норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналіз наведених норм цивільного і сімейного законодавства та положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень (статті 12, 81 ЦПК України), дає підстави для висновку, що у разі придбання майна у період зареєстрованого шлюбу спільність майна презюмується, а тягар доказування відсутності спільного майна покладається на сторону, яка це оспорює.

Оспорюючи спільність квартири, представник відповідача посилається на те, що на момент укладення договору шлюбні відносини сторін були припинені, проте вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки за положеннями сімейного законодавства окреме проживання чоловіка та дружини в період набуття майна автоматично не змінює його статус об`єкта права спільної сумісної власності, а лише надає суду право визнати таке майно особистою приватною власністю одного з подружжя (частина 6 статті 57 СК України).

Отже, визнання майна, набутого подружжям за час їхнього окремого проживання, особистою приватною власністю одного з подружжя законодавець відніс до дискреційних повноважень суду, межі застосування яких визначаються оцінкою фактичних обставин справи, встановлених на підставі наданих сторонами доказів, та повинні ґрунтуватися на приписах правових норм, в даному випадку положень сімейного законодавства, які регулюють майнові відносини подружжя.

Установлені судом обставини набуття спірного майна, а саме те, що на момент укладення договору № 85175 про участь у Фонді фінансування будівництва та сплату платежів за об`єкт інвестування, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, дають достатні підстави вважати, що спірне майно придбавалось за рахунок коштів їх сімейного бюджету, доказів того, що внесені кошти були особистою власністю відповідача матеріали справи не містять.

Вказані обставини відповідачем не спростовані, жодних належних та допустимих доказів на спростування презумпції спільності майна суду не надано, а відтак суд визнає квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже за змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише визнанням державою вже набутого особою права, а відтак та обставина, що реєстрація права власності на квартиру була здійснена вже після розірвання шлюбу подружжя, не має жодного правового значення для вирішення цього спору.

Таким чином, встановивши, що спірна квартира АДРЕСА_1 являться спільною сумісною власністю подружжя, суд вважає задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання за нею права власності на частину вказаної квартири, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання квартири особистою власністю - відмовити.

Решту заявлених позовних вимог ОСОБА_3 суд вважає такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» закріплено порядок інвестування та фінансування об`єктів житлового будівництва, зокрема, з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва.

Частиною першої статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Зазначеними нормами встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку.

Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.

Оскільки після виконання умов договору № 85175 про участь у Фонді фінансування будівництва ОСОБА_4 набував майнові права на об`єкт інвестування, які після завершення будівництва об`єкта нерухомості та прийняття його до експлуатації трансформувалися у право власності на проінвестований об`єкт та було здійснено державну реєстрацію такого права, тому позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю позивача та відповідача набутих за час перебування у шлюбі майнові права на об`єкт інвестування на підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва, серії та номера 85175 від 26.02.2018, укладеного між ПАТ АКБ «Аркада» та ОСОБА_4 , додаткової угоди від 01.12.2018, укладеної міє ПАТ АКБ «Аркада» та ОСОБА_4 до договору 85175 від 26.02.1018, довідки ПАТ АКБ «Аркада», серії та номера 56425 від 25.07.2019 про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 74,7 кв.м., житловою площею 42 кв.м. та визнання за нею право власності у розмірі ідеальної частки на майнові права на вказаний об`єкт інвестування не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21.12. 2007, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Звертаючись у 2021 році із позовною заявою про поділ майна, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь частину грошових коштів у розмірі 100 000,00 грн., що перебували на рахунку відповідача станом на 01.02.2018 та 500 000,00 грн. доходів, які були отримані відповідачем у період з 01.02.2018 по 15.07.2019.

З матеріалів справи вбачається, що на ім`я ОСОБА_4 був відкритий рахунок в АТ «ОТП Банк», до рахунку були відкриті платіжна картка на ім`я ОСОБА_4 та додаткова картка на ім`я ОСОБА_3 .

Оскільки доказів наявності грошових коштів на рахунку та їх розміру на час звернення з позовом до суду стороною позивача надано не було, не було доведено, що вказані кошти були витрачені відповідачем одноособово, оскільки доступ до рахунку мали як відповідач, так і позивач, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем прибутку у зазначеному позивачем розмірі та наявності цих коштів, тому суд вважає, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягає.

Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 СК України, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України, та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України).

Принцип поділу речей на подільні та неподільні визначено у статті 183 ЦК України, за положеннями якої подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, а неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Внаслідок поділу транспортний засіб втрачає своє первісне цільове призначення та істотно знецінюється, а тому він є неподільною річчю.

Отже ураховуючи, що позивачка ставить питання про поділ автомобіля, єдиним можливим і законним способом поділу майна у цій справі є його поділ в натурі з виділенням одній із сторін вказаного автомобіля, а іншій відповідної грошової компенсації за його частку, що узгоджується з вимогами частини другої, четвертої статті 71 СК України.

У разі ж поділу майна у заявлений у позовній заяві та визнаний представником відповідача у судовому засіданні спосіб (визнання ідеальних часток подружжя у кожному з транспортних засобів без їх реального поділу і залишенні майна в їхній спільній частковій власності) ефективного захисту порушених прав не відбудеться, оскільки така правова ситуація в подальшому може призвести до нових спорів між сторонами з приводу порядку користування спільним майном, що суперечить завданням цивільного судочинства (стаття 2 ЦПК України).

Разом з тим з огляду на принцип диспозитивності цивільного процесу (стаття 13 ЦПК України) суд позбавлений можливості присудити позивачці з відповідача грошову компенсацію вартості її частки у майні подружжя, оскільки такі позовні вимоги нею не заявлялися та автомобіль не оцінювався сторонами, а тому позовні вимоги стосовно поділу автомобіля також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачено 6 810 грн за подання позовної заяви та 454 грн за подання заяви про забезпечення позову. Оскільки з чотирьох майнових вимог позивача фактично задоволено одну, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1/4 сплаченого судового збору за подання позову - пропорційно розміру задоволених позовних вимог та 454 грн за подання заяви про забезпечення позову, а отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2 156,50 грн. сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини квартири за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 0000.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 2 156,50 грн.

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 10.04.2023.