Справа № 203/4805/22
Провадження № 2/0203/503/2023
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

за участю секретаря Сайгак А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу у паперовій формі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року позивач пред`явила через суд зазначений позов до ОСОБА_3 на предмет захисту свого права власності на будинок АДРЕСА_1 з підстав того, що вона несе тягар обов`язків з утримання майна та оплати комунальних послуг з розрахунку на спільне проживання з нею відповідача ОСОБА_3 , брата позивача, який зареєстрований у зазначеному будинку, однак понад десять років не проживає за даною адресою, його особистих речей у будинку не має, комунальні послуги відповідач не сплачує та взагалі будинком, як житловою площею не цікавиться, та не претендує на нього. При цьому, позивач не чинила перешкод у проживанні відповідача у зазначеному будинку, він у добровільному порядку виїхав з нього, тому позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 405, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, просила визнати ОСОБА_3 таким, який втратив право на користування будинком АДРЕСА_1 .

З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 03 лютого 2023 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка.

Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв і про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем його постійного проживання (перебування).

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та наполягали на задоволенні позовних вимог з наведених у позовній заяві підстав, погодившись на розгляд справи в заочному порядку, про що зазначили в судовому засіданні.

Відповідач в судове засідання не з`явився і про причини своєї неявки не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого проведений заочний розгляд справи згідно з ст. ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням згоди позивача та її представника на це в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_4 , будучи допитаною під присягою, в судовому засіданні показала, що проживає в кв. АДРЕСА_2 з 1969 року, тобто, через паркан з домоволодінням АДРЕСА_1 , де мешкала ОСОБА_5 з чоловіком, з якими вона та її сім`я дуже товаришували по-сусідськи, а в подальшому, приблизно з 1989 року до них з м. Жовті Води переїхав онук ОСОБА_6 зі своїми батьками, який з ними проживав до свого одруження у 2004-2005 роках. Після того, як він з дружиною посварився, приблизно у 2007-2009 роках, приїхав до бабусі, однак був зовсім недовго і знову поїхав жити окремо. За життя ОСОБА_7 , жалілася і сумувала, що ОСОБА_6 навіть не телефонує, не то щоб хоч колись приїхати, не провідує ніколи, натомість з ними постійно проживала онука ОСОБА_8 , якій бабуся подарувала будинок, та яка займалася доглядом і похованням бабусі, тоді як онук ОСОБА_6 навіть на похорон не приїхав.

Свідок ОСОБА_9 , будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що проживає з народження, тобто з 1970 року в кв.1 домоволодіння АДРЕСА_1 , тобто через паркан з домоволодінням АДРЕСА_1 , де мешкала сім`я ОСОБА_10 . Потім, приблизно в 1989 році до них приїхав онук ОСОБА_6 з батьками з м. Жовті Води, і вони разом росли, спілкувалися, ходили в гості один до одного додому. Коли ОСОБА_6 одружився, приблизно у 2005 році, то поїхав жити до помешкання дружини і після цього вже до бабусі на постійне проживання не повертався. Лише коли пішов від дружини, десь у 2009 році, він повернувся, проте невдовзі поїхав, став мешкати з іншою жінкою, а до бабусі навіть не навідувався, з нею доглядала онука ОСОБА_8 , якій врешті ОСОБА_7 і подарувала будинок років два-три тому.

Суд, заслухавши усні пояснення позивача та її представника, дослідивши зібрані докази, допитавши свідків, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог з задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Судом встановлено, що на підставі договорів дарування, посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. 09 квітня 2021 року, зареєстрованих в реєстрі під № 728, та № 731, житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0680 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , подарований ОСОБА_11 позивачу ОСОБА_1 (а.с. 10, 11), та з цього часу позивач є власником зазначеного житлового будинку та земельної ділянки, що узгоджується з даними витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 251958436 та 3 251962057 від 09 квітня 2021 року (а.с. 8, 9).

За даними довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур 05 грудня 2022 року під № 8196, в будинку АДРЕСА_1 , окрім позивача та її малолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований брат позивача ОСОБА_3 , відомості про що повністю узгоджуються з даними Відділу формування та ведення Реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради за вих.№ 6/5-500 від 19 січня 2023 року, а також паспорту відповідача, де міститься відмітка з реєстрацією за зазначеною адресою (а.с. 12, 14).

Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 не користується жилим приміщенням зазначеного будинку та не проживає у ньому, про що свідчить акт про непроживання ОСОБА_3 за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , складений 30 листопада 2022 року сусідами ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 (а.с. 38), щонайменше на час складення такого акту, оскільки в частині встановлення обставини за інші періоди такий акт до уваги прийнятий бути не може, з огляду на те, що таким документом фіксуються обставини на день його складення , а не за будь-які періоди минулого чи майбутнього.

Разом з тим, фактичні обставини непроживання і відсутність речей відповідача у будинку відповідача понад 10 років, тобто щонайменше з 2012 року, підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_4 , допитані судом під присягою, показання яких суд оцінює як належні, допустимі, достовірні та достатні, з огляду на послідовність, логічність та відсутність протиріч у показаннях свідків, а також зважаючи на обставини постійного проживання останніх в суміжному від паркану позивачки домоволодінні з 1969 року, обізнаність з усіма життєвими обставинами членів родини сусідів в силу постійного спілкування, частого перебування по-сусідськи в будинку Мішковичів, та показання цих свідків повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи та письмовими доказами.

Оскільки іншого відповідачем не доведено, то за встановлених судом обставин підстави для користування спірним житловим приміщення у будинку АДРЕСА_1 згідно з ч. 3 ст. 810 ЦК України і ст. 158 ЖК УРСР на умовах договору у відповідача відсутні, а тому належить визнати, що мало місце користування житлом не зобов`язальне позадоговірне, а на обмеженому речовому праві особистого сервітуту з листопада 2019 року відповідно до ст. 405 ЦК України з наслідками, передбаченими ч. 4 ст. 156 і ст. ст. 157, 162 ЖК УРСР.

Відтак, оскільки відповідач відсутній у спірному будинку позивача з часу набуття нею права власності на нього, тобто, з 09 квітня 2021 року, житловим приміщенням не користується, хоч об`єктивно має таку можливість, то суд дійшов висновку, що сервітут ним не використовується без поважних причин більше строку його збереження за особою, на підставі чого згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України сервітут відповідача припинився, а відповідача по суду належить визнати таким, який втратив право користування спірним житловим приміщенням у зазначеній квартирі відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 406 ЦК України внаслідок задавненості користування.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України, а тому відповідно до ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» ухвалене судом у цій справі рішення є достатньою підставою для зняття з реєстрації місця проживання відповідача за заявою позивача.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати належить покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнати таким, який втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), сплачений нею судовий збір в розмірі 992 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 00 коп.).

Відповідач вправі подати до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська письмову заяву про перегляд цього заочного рішення протягом тридцяти днів, починаючи з наступного за днем складення повного рішення, з правом на поновлення такого пропущеного строку в разі подання цієї заяви протягом двадцяти днів з дня вручення копії повного заочного рішення суду.

Повне рішення підписане 10 квітня 2020 року у день його складення і, починаючи з наступного за цим дня, набирає законної сили після спливу тридцяти днів, протягом яких може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги, а така само відповідачем з наступного за днем постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Повне рішення складене та підписане 11 квітня 2023 року.

Суддя О. В. Колесніченко