справа № 758/6673/21
провадження № 22-ц/824/8503/2023
головуючий у суді І інстанції Петров Д.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 9 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 травня 2019 року між позивачем, як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено договір позики у формі розписки.

За умовами договору позики сторонами було визначено наступне:

1) позичальник взяв в борг у позикодавця грошові кошти у сумі 18 700 доларів США, що підтверджується власноручно написаною розпискою відповідача;

2) позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві через 6 шість місяців, не пізніше 24 листопада 2019 року грошові кошти у розмірі 27 676 доларів США.

Тобто, сума позики була надана позикодавцем позичальнику на сплатній основі, під відсотки (за винагороду), які повинні були бути сплачені відповідачем єдиним платежем в момент повернення позики.

Відповідач мав виконати взяті на себе зобов`язання за договором позики та повернути позивачеві борг (з урахуванням винагороди/відсотків) у розмірі 27 676 доларів США до 24 листопада 2019 року.

Проте, відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов`язання та не повернув позивачеві грошові кошти у встановлені договором строки. З моменту отримання позики до моменту звернення позивачем до суду відповідачем було здійснено часткове погашення боргу, а саме: 2 червня 2020 року - у сумі 53 000 гривень, що на дату повернення боргу за офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 1 976 доларів США 29 центів (1 доларСША=26,8181 грн) 24 червня 2020 року - у сумі 400 доларів США.

Факт часткового повернення боргу підтверджується розписками, підписаними позичальником відповідачем та позикодавцем.

Відповідач грошові кошти за договором позики позивачу не повернув, отже позивач був змушений звернутися до суду з цим позовом з метою захисту своїх порушених майнових прав та стягнення з відповідача заборгованості, що виникла за договором позики.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 25 299 доларів США 71 цент заборгованості за договором позики у формі розписки від 24 травня 2019 року, яка складається з: суми позики у розмірі 18 700 доларів США та суми винагороди (відсотків) у розмірі 6 599,71 доларів США; 1 133 долари США 60 центів 3 % річних, а всього: 26 433 долари США 31 цент, а також судові витрати.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 9 вересня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 26 433 долари США 31 цент.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 7 756 гривень 81 копійку.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 7 березня 2023 року залишено без задоволення заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Племяннікова Б.Д. про перегляд заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 9 вересня 2022 року у справі №758/6673/21.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Племянніков Б.Д. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що грошові кошти у розмірі 18 700 дол. США відповідач від позивача не отримував, а дана розписка мала лише намір отримання таких коштів. Також зазначає, що фактично відповідачем було отримано від позивача лише 400 дол. США та 53 000 грн, які були надані позивачем безстроково та повернуті позивачеві, про що в матеріалах справи міститься розписка.

Звертає увагу, що позивач згідно аркушів справи № 15, 18, 19, 20, 21, самостійне визначив розмір заборгованості в гривневому еквіваленті, а тому питання щодо стягнення коштів в іноземній валюті без перерахунку на гривневий еквівалент є незаконним.

5 червня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Гаврилюк С.Г., в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що відповідач не спростовує (не наводить контраргументи) обґрунтування позивача та висновків суду, наведених у заочному рішенні щодо валюти зобов`язання. Вважає, що чинне законодавство не містить заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, що зазначено у договорі.

Зазначає, що чинне законодавство України не вимагає укладення (підписання) додаткової розписки на підтвердження факту отримання грошових коштів в позику додатково до договору позики у формі розписки. Наявний договір позики у формі розписки, яка міститься в матеріалах справи підтверджує не намір, а факт отримання відповідачем коштів.

В судове засідання сторони не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну та поштову адресу, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 207-210, 228-230).

19 червня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від представника позивача - адвоката Гаврилюк С.Г., надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю її в іншому судовому засіданні в Третьому апеляційному адміністративному суді (м. Дніпро).

Відповідно до ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, проте суд може відкласти розгляд справи, якщо повідомлені стороною причини неявки буде визнано поважними.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність поважних причин неявки представника позивача з таких міркувань.

По-перше, звертаючись до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням представника позивача у іншому судовому засіданні, не зазначено причин, які унеможливлюють прибуття самого позивача до суду для надання пояснень.

По-друге, відхиляючи клопотання про відкладення справи апеляційний суд враховує, що представник позивача подала відзив на апеляційну скаргу, в якому грунтовно і змістовно виклала свою позицію щодо законності і обґрунтованості судового рішення та відсутності підстав для його скасування.

З огляду на викладене та з метою дотримання передбачених законом розумних строків розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для розгляду справи за відсутності представника позивача.

20 червня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від представника відповідача - адвоката Племяннікова Б. надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, в якій представник підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання та їхніх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення враховуючи таке.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеним факт наявності заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед позивачем ОСОБА_2 згідно з договором позики від 24 травня 2019 року.

Колегія суддів вважає такий висновок суду правильним з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з копією розписки від 24 травня 2019 року, оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні, ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_2 суму у розмірі 18700 (вісімнадцять тисяч сімсот) доларів США строком на 6 місяців та зобов`язався повернути суму 27 676 (двадцять сім тисяч шістсот сімдесят шість) доларів США не пізніше 24 листопада 2019 року.

Згідно з роздруківки з сайту Національного банку України про офіційний курс гривні щодо іноземних валют, станом на дату 2 червня 2020 року курс 1 долара США до 1 гривні становить - 26,8181.

Згідно з копіями розписок від 2 червня 2020 року та 24 червня 2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 суму у розмірі 53 000 (п`ятдесят три тисячі) гривень та 400 (чотириста) доларів США, в рахунок повернення боргу.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач не виконав умови укладеного з позивачем договору позики, оформленого розпискою, зробив правильний висновок, що боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням 3% річних, визначених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки розмір відсотків за неналежне виконання грошового зобов`язання умовами договору не визначений.

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача боргу у валюті, визначеній договором є правильним і доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, яку правильно врахував суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не приймає аргументи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального права при стягненні боргу у валюті фактично отриманої позики.

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо виходу судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні за межі позовних вимог в частині стягнення коштів в іноземній валюті, а не в гривневому еквіваленті колегія суддів зазначає наступне.

Так, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики саме в іноземній валюті.

Такими чином, суд першої інстанції ухвалюючи заочне рішення по справі задовольнив позовні вимоги позивача в межах заявлених ним позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що грошові кошти у розмірі 18 700 дол. США відповідач від позивача не отримував, а дана розписка мала лише намір отримання таких коштів колегія суддів вважає безпідставними, оскільки чинне законодавство України не вимагає укладення (підписання) додаткової розписки на підтвердження факту отримання грошових коштів в позику додатково до договору позики у формі розписки, тому наявний договір позики у формі розписки, яка міститься в матеріалах справи підтверджує не намір, а факт отримання відповідачем коштів.

Інших доводів у підтвердження підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку про наявність заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед позивачем ОСОБА_2 згідно з договором позики від 24 травня 2019 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло б стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 9 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба