Справа № 754/8196/23
У Х В А Л А

Іменем України

21 червня 2023 року Суддя Деснянського районного суду міста Києва Буша Н.Д., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої наданням нав`язаної і небезпечної для здоров`я поліцейської послуги низької якості в наслідок порушення службової дисципліни,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просить суд:

1. визнати неправомірними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в частині порушення прав споживача - ОСОБА_1 , що полягало у наданні відповідачем нав`язаної і небезпечної для здоров`я поліцейської послуги низької якості в наслідок порушення службової дисципліни;

2. визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до його честі і гідності та недоторканості ділової репутації, інформацію, поширену відповідачем Департаментом патрульної поліції Національної поліції України 13.05.2021 року щодо причетності позивача до вчинення правопорушень і його перебування в стані алкогольного сп`яніння;

3. стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати 138 000 грн. моральної шкоди та 15 000 грн. майнової шкоди (упущеної вигоди), завданої Департаментом патрульної поліції Національної поліції України, нав`язаної і небезпечної для здоров`я послуги низької якості в наслідок порушення службової дисципліни.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.05.2021 р. позивач, рухаючись пішки по вул. Кіото, в м. Києві, помітив як на даній вулиці навпроти будинку №19 було припарковано патрульний автомобіль «Шкода рапід», в зоні дії дублюючого дорожнього знаку 3.34 (Зупинка та стоянка заборонена). Проблискові маячки були вимкнені. На тротуарі біля продовольчого «МАФу» позивач побачив трьох поліцейських, які замовляли каву, і підійшовши до них, запропонував переставити службовий автомобіль без порушень ПДР на вказане ним місце. Зроблене позивачем зауваження викликало приступ агресії у поліцейського Кравець А.М., який звинуватив позивача у вчиненні правопорушення, що полягало у недотриманні карантинних обмежень, а саме відсутність захисної маски на обличчі на вулиці. Згодом поліцейський повідомив позивачу, що він буде затриманий і доставлений до районного відділу поліції для складання адміністративних матеріалів. Позивач виконав вимогу поліцейського і без спротиву сів до патрульного автомобілю, проте ОСОБА_2 застосував до позивача фізичну силу: вибив з рук смартфон, на якій позивач фіксував подію, крутив та заламував його руки за спину, намагаючись вдягти на позивача кайданки, чим спричинив позивачу тілесні ушкодження. Протягом двохгодинного перебування позивача у відділку на нього був складений протокол адміністративного затримання серії АЗ №109302 від 13.05.2021 року. Позивав зазнав моральних знущань під час здійснення відповідачем принизливих примусових дій у вигляді затримання із застосуванням фізичної сили і незаконного утримання позивача у відділку понад двох годин. А тому, в наслідок порушення службовою особою дисципліни поліцейськими УПП у м. Києві позивачу було примусово нав`язано небезпечну для здоров`я поліцейську послугу низької якості, якої позивач не потребував. Також позивач зазначив, що не порушував закону України та прав людини.

Згідно із ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Як встановлено з матеріалів позову, звертаючись за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва, позивач керувався ч.5 ст.28 ЦПК України, подаючи позов за своїм зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-ХІІ споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З метою задоволення своїх потреб споживач вступає у відносини з виробником, виконавцем або продавцем. Виробником, виконавцем або продавцем може бути підприємство, установа, організація або громадянин-підприємець, які виробляють товари для реалізації, виконують або надають послуги, реалізують товари за договором купівлі-продажу.

Із пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» можна зробити висновок, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено саме Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Поліцейські послуги не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки та порядку і її дії регулюються не загальними нормами законодавства, а регулярними.

Отже, як зазначено в позові, підставою звернення позивача з вищевказаним позову не є порушення відповідачем Закону України «Про захист прав споживача», позов не містить жодного посилання на порушення прав позивача саме як споживача та способи їх захисту, передбачених саме цим Законом.

Таким чином, між ОСОБА_1 та Департаментом патрульної поліції Національної поліції України, Державною казначейською службою України виник спір, який не стосується захисту прав споживача.

Сам факт звернення позивача до суду не може свідчити про реальне порушення його прав як споживача послуг, а не погоджуючись з рішенням поліцейського, він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до суду для захисту своїх прав та законних інтересів шляхом подання позову про відшкодування шкоди.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних дій посадової особи поліцейського УПП у м. Києві.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Відповідно до ч.2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідачем1 по справі є Департамент Патрульної поліції Національної поліції України, юридична адреса: Україна, 03048, місто Київ, вулиця Ф.Ернеста, б.3 тобто Солом`янський район міста Києва.

З урахуванням наведеного вище, позовна заява підсудна Солом`янському районному суду м. Києва, як суду за місцезнаходженням відповідача юридичної особи.

Частиною 9 ст.187 ЦПК України передбачено, що в разі, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Згідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що дана справа не підсудна Деснянському районному суду м. Києва, у зв`язку з чим її необхідно передати за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Керуючись: ст.ст. 28, 31, 32 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої наданням нав`язаної і небезпечної для здоров`я поліцейської послуги низької якості в наслідок порушення службової дисципліни - направити за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала складена та підписана 21.06.2023 року.

Суддя Н.Д.Буша