ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5190/23 Справа № 199/6707/22 Суддя у 1-й інстанції - Богун О.О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 березня 2023 року в цивільній справі номер 199/6707/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 03.12.2010 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , актовий запис №1148.

Від шлюбу мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Через сварки, які часто відбувалися в сім`ї з різних причин шлюбно-сімейних відносин, у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння та наявністю різних поглядів на життя, подружні відносини між сторонами припинені, подружжям втрачено почуття любові та взаємної поваги.

Спільного господарства сторони не ведуть, діти проживають разом з матір`ю, тому позивачка просила шлюб розірвати та стягнути щомісячно аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 3844,00 грн, відновити дошлюбне прізвище ОСОБА_6 , та малолітніх дітей залишити проживати разом з нею.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 березня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 03 грудня 2010 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1148,- розірвано.

Після розірвання шлюбу змінено прізвище ОСОБА_2 на дошлюбне « ОСОБА_6 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3844,00 грн., щомісячно, починаючи з 13 вересня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Із вказаним рішенням в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не погодився відповідач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 березня 2023 року в зазначеній частині та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що в оскаржуване рішення суду є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а також при розгляді справи судом не були прийняті, як встановлені обставини на які посилався відповідач.

ОСОБА_2 не надала жодного документа про її працевлаштування та щомісячний дохід. Позивачка та діти проживають разом з відповідачем в його будинку та знаходяться на його утриманні.

Матеріали справи не містять беззаперечних доказів про те, що саме мати несе витрати на утримання неповнолітніх дітей.

Також не відповідає обставинам справи висновок суду про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач офіційно працевлаштований та отримує зарплатню, про що в матеріалах справи є відповідна довідка.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім, зокрема, спорів про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, апеляційний суд переглядає законність судового рішення саме в цій частині.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.12.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1148 (а.с. 4-5).

Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження(а.с. 6, 7, 8).

Як вбачається з характеристики від 01.12.2022 року, відповідач працює у КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпровської обласної ради (а.с. 29).

З договорів купівлі-продажу від 15.09.2016 року вбачається, що відповідач є власником будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 30-31, 32-33).

Шлюб між сторонами розірвано оскаржуваним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 березня 2023 року (а.с. 78-81).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у твердій грошові сумі, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в цій частині.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає нормам закону та обставинам справи.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.12.2010 року по 21 березня 2023 року.

Судом встановлено, що спільного господарства сторони не ведуть, діти проживають разом з матір`ю.

Позивачка ОСОБА_2 , звернувшись до суду першої інстанції, просила стягнути на свою користь аліменти в твердій грошовій сумі в певному розмірі.

Таким чином суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, виходячи із принципу розумності та справедливості, а також з огляду на те, що батьки зобов`язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, беручи до уваги матеріальне становище дітей, а саме те, що вони є малолітніми, не мають доходу, а також враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку та інших осіб на утриманні в нього немає, прийшов до висновку про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3844,00 грн щомісячно, починаючи з 13 вересня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, оскільки саме такий спосіб утримання дітей обрано позивачкою, з якою вони проживають.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення в частині позовних вимог про стягнення аліментів, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення в оскаржуємої частині не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 березня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: