Справа № 489/1570/23
Провадження № 2/489/1061/23
РІШЕННЯ

Іменем України

30 червня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

встановив:

В квітні 2023 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , відповідно до якого просила суд в порядку поділу спільної власності подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

В обґрунтування позову посилається на те, що сторони 17.08.2019 зареєстрували шлюб. В період шлюбу, а саме 01.02.2022, за спільні кошти сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 , власником якої за взаємною згодою подружжя записаний ОСОБА_3 , який є відповідачем у справі. Позивач вважає, що вказане майно є спільною власністю подружжя і бажає оформити право власності на належну їй частку квартири, проти чого заперечує відповідач, тому змушена звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2023 накладено арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, від нього 30.06.2023 надійшли письмові пояснення, згідно яких він позов не визнав. При цьому, правом на подачу відзиву не скористався, доказів не подав, клопотання про поновлення строку на їх подачу не заявляв.

Також 30.06.2023 до суду надійшло клопотання від нього про відкладення розгляду цієї справи, призначеної судом в порядку спрощеного позовного провадження, вчетверте. В обґрунтування клопотання ОСОБА_3 зазначено, що 29.06.2023 ним направлено до Ленінського районного суду м. Миколаєва позов про визнання спірної квартири його особистою приватною власністю (копія позову додана до пояснень), і якщо провадження у справі за його позовом буде відкрито, він планує подати суду заяву про зупинення провадження у цій справі до постановлення рішення у справі за його позовом. Тому просить відкласти розгляд справи для отримання ним ухвали про відкриття провадження за його позовом про визнання спірної квартири його особистою приватною власністю та подання її до суду у справі, що розглядається.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні категорично заперечував щодо задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, посилаючись на зловживання ним своїми правами.

Провадження у справі № 489/1570/23 відкрито судом 10.04.2023 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, строк розгляду якої відповідно до ст. 275 ЦПК не повинен становити більше 60 днів з дня відкриття провадження.

Справа призначалась до розгляду 4 рази: на 08.05.2023, 31.05.2023, 07.06.2023 та 30.06.2023, при цьому на кожну з цих дат від відповідача або його представників надходили клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.45-47, 55-58, 61, 73).

Неприпустимість зловживання процесуальними правами як принцип цивільного судочинства, п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК, забезпечується гарантіями дотримання судом усіх інших основних засад (принципів) цивільного судочинства, визначених у ч. 3 ст. 2 ЦПК. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 45 ЦПК). Суд з метою запобігання зловживанням справами активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків, що не спростовує принцип змагальності сторін.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі «Шульга проти України», пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі, є завданням саме державних органів (рішення Суду у справі «Мусієнко проти України», пункт 24, № 26976/06, від 20.01.2011).

Враховуючи викладене суд вважає, що причини неявки відповідача в судове засідання є неповажними, а передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.08.2019, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

В період перебування у шлюбі, а саме 01.02.2022, сторони придбали за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 . Покупцем за даним договором є ОСОБА_3 . Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є., зареєстровано в реєстрі за № 160 (а.с. 10-12).

В п. 4 вказаного договору зазначено, що покупець ОСОБА_3 свідчить, що на момент укладення цього договору він перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , яка окремою заявою надала згоду на укладення цього договору, справжність підпису на якій засвідчено 01.02.2022 ОСОБА_4 , за реєстровим № 159 (а.с.11).

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.04.2023 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2022, посвідченого ПН ММНО Горбуровим К.Є. (а.с. 13).

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_3 на підставах, не заборонених законом, в період шлюбу набув право власності на кв. АДРЕСА_1 .

За статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини першої, другої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Тобто майно, набуде подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя навіть у разі здійснення державної реєстрації на ім`я лише одного з них.

Відповідно до частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, то належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 572 ЦК України.

Відповідно до статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю.

Враховуючи зазначені норми, суд робить висновок, що квартира АДРЕСА_1 , яка придбана в період шлюбу сторін, право власності на яку зареєстроване лише за ОСОБА_3 , є об`єктом права їх спільної сумісної власності.

Статтею 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно статтею 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Домовленості між співвласниками щодо розміру часток вказаної нерухомості не існує, отже ці частки є рівними.

При цьому, судом враховано, що ОСОБА_3 не надає жодних доказів на підтвердження обставин придбання ним спірної квартири за свої особисті кошти, що само по собі може бути підставою для відмови позивачу у задоволенні позову без подачі відповідачем окремого позову.

За такого, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 про поділ спірної квартири підлягає задоволенню, враховуючи, що вона була придбана сторонами під час перебування у шлюбі, між сторонами відсутній шлюбний договір, будь-яка домовленість про розподіл майна, а доказів того, що спірна квартира придбана за особисті кошти відповідача ним суду не надано, тому спірна нерухомість є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. А саме необхідно визнати спірну квартиру об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири, припинивши право власності відповідача на таку частку.

Згідно з частиною першою статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи, що спір розглянутий судом та позов задоволено, проте клопотання сторін про скасування заходів забезпечення позову до суду не надходило, вжиті за ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2023 заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову, у розмірі 5 141,80 грн. (4 605,00 грн. + 536,80 грн.)

Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Матвєєвим В.В. надано суду:

- копію договору про надання правової допомоги від 08.04.2023;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги;

- копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю;

- копія розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката Матвєєва В.В. у даній справі становить 10 000,00 грн., що підтверджується вищепереліченими доказами.

Приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, фактичну участь адвоката у розгляді даної справи (1 раз), керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката у даній справи підлягають частковому задоволенню, в розмірі 4 000,00 грн., тому позов в цілому підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 30, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 до ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , припинивши право власності ОСОБА_3 на 1/2 частку цього майна.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу розмірі 4 000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 5 141,80 грн. (п`ять тисяч сто сорок одна гривня 80 копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду виготовлено 30.06.2023.

Суддя Г.А. Микульшина