Номер провадження: 22-ц/813/2115/23
Справа № 522/1969/16-ц
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовом Національного банку України до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог Публічне акціонерне товариство «Імексбанк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Товариство з обмеженою відповідальністю «НоваХвиля», про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

09 лютого 2016 року голова Національного банку України звернулась до суду з позовом, вимоги якого в подальшому було уточнено, та згідно з останньої редакції просив суд постановити рішення, яким:

1) в рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» перед Національним банком України за договором про надання стабілізаційного кредиту № 60 від 28.11.2014 у сумі 309 850 670,07 грн., яка складається з заборгованості по поверненню кредитних коштів у розмірі 300 000 000,00 грн., заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 9 838 356,16 грн., пені за простроченими процентами у розмірі 12 313,91 грн. звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметами іпотеки за договором іпотеки від 28.11.2014, за реєстровим № 5679 та належить ОСОБА_1 , а саме: нерухоме майно спортивно-оздоровчого комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 7736, 2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 7, що складається з: адміністративної будівлі літ. «А», готелю літ. «Б», спортивно-оздоровчого комплексу літ. «В», роздягальні літ. «Г», транформаторної літ. «Д», котельні літ. «Ж», гаражу-насосної літ. «З», приміщення охорони літ. «И», гаражу літ. «К», навісу літ. «Е», навісу літ. «Л», футбольного поля І-V, замощення-VІ, трибуни - VII, споруди -1,2 та розташований на земельній ділянці площею 37 700 кв.м., яка має кадастровий номер :50:001:0018, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах із визначеннями вартості майна у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

2) стягнути з ОСОБА_1 на користь Національного банку України судовий збір у розмірі 4 647 760,05 грн. 05 коп.

Свої вимоги мотивував тим, що 28 листопада 2014 року між Національним банком України та публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» було укладено договір про надання стабілізаційного кредиту № 60, за умовами якого останньому було надано кошти у розмірі 300 000 000 гривень на строк до 28.11.2016 року за відсотковою ставкою 14,0 %.

З метою забезпечення виконання Банком зобов`язань за зазначеним кредитним договором між Національним банком України та майновим поручителем ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 28.11.2014 за реєстровим номером 5679. Предметом іпотеки є нерухоме майно - спортивно-оздоровчий комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_1 , загальною площею 7736,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 7.

За умовами укладеного договору іпотеки, він в повному обсязі забезпечує вимоги іпотекодержателя (Національного банку України), що випливає з Кредитного договору (а також усіх вимог Іпотекодержателя, що випливають з укладених в подальшому додаткових договорів до Кредитного договору, в тому числі і тих, що стосуються графіку повернення коштів та встановлюють збільшення суми зобов`язання за Кредитним договором, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем).

Розділом 5 договору іпотеки передбачено, що Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо у момент настання строку виконання Боржником (AT «ІМЕКСБАНК») зобов`язань за Кредитним договором вони не будуть виконані в повному обсязі.

Постановою Правління Національного банку України від 21.05.2015 №330 відкликано банківську ліцензію АТ «ІМЕКСБАНК» з 27.05.2015 та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.05.2015 № 105 «Про початок процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северина Ю.П. строком на 1 рік з 27.05.2015 до 26.05.2016 включно.

У порушення умов договору АТ «ІМЕКСБАНК» зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси віл 06 жовтня 2021 року позов Національного банку України до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог ПАТ «ІМЕКСБАНК», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «НОВАХВИЛЯ» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ПАТ «ІМЕКСБАНК» перед Національним банком України за договором про надання стабілізаційного кредиту № 60 від 28.11.2014р. у сумі 309 850 670,07 грн., яка складається з заборгованості по поверненню кредитних коштів у розмірі 300 000 000,00 грн., заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 9 838 356,16 грн., пені за простроченими процентами у розмірі 12 313,91 грн. звернено стягнення на нерухоме майно, що є предметами іпотеки за договором іпотеки від 28.11.2014, за реєстровим № 5679 та належить ОСОБА_1 , а саме: нерухоме майно спортивно-оздоровчого комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 7736, 2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 7, що складається з: адміністративної будівлі літ. «А», готелю літ. «Б», спортивно-оздоровчого комплексу літ. «В», роздягальні літ. «Г», транформаторної літ. «Д», котельні літ. «Ж», гаражу-насосної літ. «З», приміщення охорони літ. «И», гаражу літ. «К», навісу літ. «Е», навісу літ. «Л», футбольного поля І-V, замощення-VІ, трибуни - VII, споруди -1,2 та розташований на земельній ділянці площею 37 700 кв.м., яка має кадастровий номер :50:001:0018, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах із визначеннями вартості майна у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь Національного банку України судовий збір у розмірі 4 647 760 грн. 05 коп.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не доведено шляхом надання належних доказів загальний розмір заборгованості ПАТ «Імексбанк» перед Національним банком України за договором стабілізаційного кредиту №60 від 28.11.2014р., та складові такої заборгованості;

Короткий зміст відзиву Національного банку України на апеляційну скаргу.

У відзиві Національний банк України зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив на апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором позивачем надано до суду Довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором; крім того вказана заборгованість підтверджується також виписками по рахунках за кредитним договором та оборотно-сальдовою відомістю за кредитним договором.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 28 листопада 2014 року між Національним банком України та публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» було укладено договір про надання стабілізаційного кредиту № 60, за умовами якого останньому було надано кошти у розмірі 300 000 000 гривень на строк до 28.11.2016 року за відсотковою ставкою 14,0 %.

З метою забезпечення виконання Банком зобов`язань за зазначеним кредитним договором між Національним банком України та майновим поручителем ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 28.11.2014 року за реєстровим номером 5679. Предметом іпотеки є нерухоме майно - спортивно-оздоровчий комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_1 , загальною площею 7736,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 7.

За умовами укладеного договору іпотеки, він в повному обсязі забезпечує вимоги іпотекодержателя (Національного банку України), що випливає з Кредитного договору (а також усіх вимог Іпотекодержателя, що випливають з укладених в подальшому додаткових договорів до Кредитного договору, в тому числі і тих, що стосуються графіку повернення коштів та встановлюють збільшення суми зобов`язання за Кредитним договором, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем).

Розділом 5 договору іпотеки передбачено, що Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо у момент настання строку виконання Боржником (AT «ІМЕКСБАНК») зобов`язань за Кредитним договором вони не будуть виконані в повному обсязі.

Постановою Правління Національного банку України від 21.05.2015 №330 відкликано банківську ліцензію АТ «ІМЕКСБАНК» з 27.05.2015 та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.05.2015 № 105 «Про початок процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАЕПС» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северина Ю.П. строком на 1 рік з 27.05.2015 до 26.05.2016 включно.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність» з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора строк виконання всіх грошових зобов`язань Банку вважається таким, що настав.

АТ «ІМЕКСБАНК» свої зобов`язання за Кредитним договором не виконав, та згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором від 28.11.2014 № 60 (ID 0), укладеним між Національним банком України та АТ "Імексбанк", загальна сума заборгованості станом на 25.01.2016 року становить 309 850 670,07 гривень.

Право визначення підстави та способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотеко держателю.

Як визначено пунктом 7.1 договору іпотеки він набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором та додатковими договорами до нього.

Частинами першою та другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом ч. 3 статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання; якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає " виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, невиконання Позичальником в односторонньому порядку договірних зобов`язань за кредитними договорами у вигляді, у тому числі, непогашення заборгованості за кредитом згідно встановленого графіку порушує права та інтереси Банку та завдає майнову шкоду у вигляді ненадходження грошових коштів, наданих у кредит на умовах строковості та повернення, а також доходу від користування кредитом.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Крім того, суд зазначає, що договори про розірвання від 03.10.2014 року іпотечних договорів, укладених між ОСОБА_1 від 28.08.2014 року за №4293 та №973, на які посилається АТ "Імексбанк", не є нікчемними, виходячи з наступного.

Договір стабілізаційного кредиту, укладений між Національним банком та АТ «Імексбанк» відповідно до Положення про надання Національним банком України стабілізаційних кредитів банкам України, що затверджене постановою Правління Національного банку України від 13.07.2010 №327, що зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 19.07.2010 № 540/17835.

Відповідно до п. 2.1 глави 2 Положення №327 Національний банк надає стабілізаційний кредит чи здійснює зміну умов кредитного договору під основне та додаткове забезпечення.

Відповідно до п.2.2 глави 2 Положення №327 забезпечення, шо надане банком або майновим поручителем, не повинно бути обтяжене іншими зобов`язаннями.

Відповідно до п. 1.8. Договору стабілізаційного кредиту кредит надається після оформлення позичальником забезпечення, що зазначене в п.1.9. цього договору, про що укладаються окремі договори застави/іпотеки.

Відповідно до п.п. 1.9.3 Договору стабілізаційного кредиту в іпотеку Національному банку передане, зокрема, Нерухоме майно (спортивно-оздоровчий комплекс «Люстдорф»).

Таким чином, враховуючи положення п.1.8. Договору стабілізаційного кредиту, кредит у розмірі 300 000 000.00 грн. не був би виданий Національним банком для АТ «Імексбанк» у випадку не оформлення іпотеки на Нерухоме майно (спортивно-оздоровчий комплекс «Люстдорф»).

Відтак не можна стверджувати про протиправну відмову АТ «Імексбанк» від власних майнових вимог за іпотечними договорами (до того ж вимога, за якими лише може виникнути в майбутньому) в наслідок укладення Договорів про розірвання, у випадку якщо ти фактично внаслідок укладення Договорів про розірвання отримуєш кредит у розмірі 300 000 000.00 грн. а саме це ж Нерухоме майно (спортивно-оздоровчий комплекс «Люстдорф») забезпечує зобов`язання за Договором стабілізаційного кредиту.

Виходячи із доводів АТ «Імексбанк» складеться ситуація, при якій АТ «Імексбанк» з однієї сторони отримав від Національного банку кредит у розмірі 300 000 000,00 грн, згідно із Договору стабілізаційного кредиту (що видавався за умови надання в забезпечення необтяженого на користь інших осіб Нерухомого майна (спортивно-оздоровчий комплекс «Люстдорф»), з іншої сторони АТ «Імексбанк» фактично намагається позбавить можливості Національний банк звернути стягнення на Нерухоме майно (спортивно-оздоровчий комплекс «Люстдорф») в рахунок погашення заборгованості АТ «Імексбанк».

АТ "Імексбанк" не відмовлявся від майнових вимог, а здійснив заміну предмету забезпечення.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, ч. 1 ст. 611 ЦК України.

Частиною 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Статтею 7 (ч. 1, 2) Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

За змістом ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: - загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; - опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; - заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); - спосіб реалізації предмета іпотеки; - пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; - початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції правильно не погодився з твердженнями представника відповідача щодо недоведеності наявної суми заборгованості, так як матеріали справи, а саме: довідка - рахунок заборгованості (т.1, а.с.33), виписка по кредитним договорам боржника (т.1, а.с. 102-169), заява про визнання кредитором (т.1, а.с. 171-172), меморіальним ордером (т.2, а.с.108), випискою по рахунку (т.2, а.с. 109-117), іншими документами, наявними у справі.

При цьому суд взяв до уваги, що жодних доказів наявності заборгованості в іншому розмірі, її погашення тощо відповідач суду не надав.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статі 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розглядаючи справу по суті суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що відповідач не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, а саме не додано будь-яких документів підтверджуючих погашення боргу за кредитним договором та суми залишку.

Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

До відносин за договором застави застосовується положення параграфу 6 глави 49 ЦК України.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника (ст. 572 ЦК України).

Згідно із ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 2 статті 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 592 ЦК України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави в інших випадках, встановлених договором.

Статтею 19 Закону України «Про заставу» встановлено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу»).

Згідно із ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві.

Враховуючи, що відповідач не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором та договором застави майна та має заборгованість в розмірі 309 850 670,07 грн., тому, на підставі ст. 589, п. 3 ч. 2 ст. 592 ЦК України, ст. ст. 19-20 Закону України «Про заставу», позивач набув право звернення стягнення на предмет застави.

Таким чином, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження підлягають задоволенню.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягали задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає таке.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у цивільній справі №554/4300/16-ц.

Таким чином, надані НБУ виписки за рахунком позичальника, яким суд першої інстанції надав оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини справи, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи (фактично дублюють позицію відповідача у суді першої інстанції) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 квітня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда