справа № 570/783/20
провадження № 2/570/25/2023
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2023 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю представника позивача адвоката Ошурка Й.М.,

представника відповідача Ременюк Т.О.,

представника відповідача адвоката Штогрін В.С.,

секретаря судового засідання Новоселецької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Рівненським районним судом Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ та Жовтневим районним судом м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Сенс Банк", ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та витребовування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

покликаючись на неправомірну реєстрацію переходу права власності, позивач у поданій до суду 24 лютого 2020 року позовній заяві просить визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію від 29 липня 2019 року, індексний номер: 47987387, прийняте державним реєстратором Ященком Віталієм Олеговичем, витребувати у ОСОБА_2 на її користь житловий будинок та земельну ділянку, розташовані по АДРЕСА_1 .

09 липня 2020 року представник відповідача АТ "Альфа-Банк" подав відзив, у якому просить в позові відмовити.

30 липня 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 подав відзив, у якому просить в позові відмовити.

Сторін відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, але фізичні особи до суду не з"явилися, доручивши ведення справи своїм представникам.

Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність.

У суді представник позивача просить позов задоволити.

По суті спору стверджує, що предмет іпотеки забезпечує виконання грошових зобов?язань позивача за споживчим кредитом в іноземній валюті (доларах США); загальна площа житлового будинку складає 193,2 кв.м та використовується як місце її постійного проживання, у її власності відсутнє інше нерухоме житлове майно.

Крім того, на вищевказане нерухоме майно поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому вважає, що державний реєстратор неправомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за банком.

Оскільки це нерухоме майно вибуло з її володіння не з її волі незаконним шляхом, і було після того відчужене на користь ОСОБА_3 , з яким у позивача не існує жодних юридичних відносин, підлягає поверненню у власність позивача.

У суді представник відповідача: Публічне акціонерне товариство «Сенс Банк» заперечує проти доводів позовної заяви в повному обсязі.

Щодо посилання на неотримання вимог від іпотекодержателя, то банк надіслав письмове повідомлення іпотекодавцю, однак останній ухилявся від її отримання. Навіть повернення від боржника належно направленої вимоги «за закінченням встановленого строку зберігання» свідчить про вжиття іпотекодержателем всіх заходів для відповідного повідомлення боржника про наявність заборгованості. Разом із тим, за змістом ст.38 Закону України «Про іпотеку» неповідомлення всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки є підставою для відповідальності іпотекодержателя перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Не становить підставу недійсності вказаних правочинів й посилання позивача на невідповідність реальної вартості реалізованого майна вартості його відчуження, оскільки за змістом ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб?єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Безпідставним є посилання на відсутність оцінки в матеріалах реєстраційної справи як на підставу позову, оскільки така оцінка відсутня в такому переліку документів, які надаються державному реєстратору. Важливим є безпосередньо проведення оцінки нерухомого майна для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, що було банком проведено.

У суді представник відповідача ОСОБА_3 наголошує на тому, що норми Закону«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» акцентують увагу на тому, що кредит повинен бути саме споживчим і об?єкт нерухомості - житловий будинок по АДРЕСА_1 повинен використовуватися позивачем як місце постійного проживання. Відсутність однієї із даних обставин, їх сукупності, виключає застосування до правовідносин норм вказаного Закону.Таку позицію викладено у постанові Верховного Суду N° 61-17236cB20 (№ 523/12031/16-ц) від 16 серпня 2021 року.

Як документально так і показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доведено, що позивач та члени її сім?ї у спірному житловому будинку не проживають орієнтовно з 2015 року, тобто даний об?єкт нерухомості в якості постійного місця проживання ОСОБА_1 та членами її родини не використовується.

Звертає увагу на позицію, викладену в Ухвалі Верховного Суду від 22.01.2020 р. у справі No 61-2792c19 (N° 760/18364/16-ц), про те, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору».

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою.

Судом встановлені такі обставини.

30 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір N°1701/0908/71-142, за умовами якого позивач одержала кредитні кошти в сумі 60 000,00 дол. США на строк до 29.09.2038.

У той самий день, з метою забезпечення виконання кредитних зобов?язань укладено іпотечний договір №1701/0908/71-142-2-1, посвідчений 30.09.2008 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стафійчук С.Є., зареєстрований в реєстрі за N°2161, за умовами якого в іпотеку передано належне позивачу на праві приватної власності нерухоме майно: земельна ділянка, площею 0,1008 га, кадастровий номер: :02:008:0079, та розміщений на ній житловий будинок, загальною площею 193,2 кв.м., житловою площею 101,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому правонаступником всіх прав та обов?язків ВАТ «Сведбанк» за цими договорами стало ПАТ «АЛЬФА-БАНК».

Рішенням державного реєстратора Ященка Віталія Олеговича (Комунальне підприємство «Реєстраційний центр» Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу), індексний номер: 47987387 від 29.07.2019 здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку (розмір частки 1/1), площею 0,1008 га, кадастровий номер: :02:008:0079, та розміщений на ній житловий будинок (розмір частки 1/1),загальною площею 193,2 м., житловою площею 101,4 м., за адресою: АДРЕСА_1 , за Акціонерним Товариством «АЛЬФА-БАНК» на підставі кредитного договору Ne1701/0908/71-142 від 30.09.2008 та договору іпотеки Ne1701/0908/71-142-Z-1 від 30.09.2008

31 січня 2020 року між відповідачами укладено договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., зареєстровані в реєстрі за N:305, 306. На підставі зазначених договорів за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,1008 га, кадастровий номер: :02:008:0079 (номер запису про право власності - 35286591), та розміщений на ній житловий будинок, загальною площею 193,2 кв. м, житловою площею 101,4 кв.м. (номер запису про право власності - 35286411), за адресою: АДРЕСА_1 .

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - сусіди по спірному житлу по АДРЕСА_1 підтвердили, що попередньої сусідки ОСОБА_6 за її місцем проживання не бачили багато років, знають, що вона весь цей час практично постійно проживає за кордоном, а спірний будинок, який був в іпотеці, виставлений на продаж і його купила ОСОБА_7 , але проживають ОСОБА_8 .

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» - не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку»;, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов?язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об?єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).

Згідно з ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатить) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого Заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цьог» боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишаться у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов?язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за зобов?язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч.3 ст.33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про заловолення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов?язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов?язань, вимога про виконання порушеного зобов?язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на пілставі договору. Згідно з ч.1 ст.36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.3 ст.36 Закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 цього Закону; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 цього Закону. Ст.37 Закону передбачає, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, с договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 16 цього Закону; 6) надання витягів з державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію (ч.1 ст.26 Закону).

Відповідно до п.57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, для проведення державної ресотрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов?язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не «менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги»;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій Іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено ї видачу).

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст.317 ЦК України. Згідно з нормою ст.319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст.321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Дія Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджується у випадку, якщо таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або с об?єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна.

Відповідно до висновку Верховного Суду в постанові Касаційного цивільного суду від 18.11.2020 року у справі № 750/5622/19 для правильного застосування вказаного Закону судам необхідно було встановити чи відповідає квартира вимогам, встановленим у п.1 зазначеного закону, а саме: 1) чи використовується таке нерухоме житлове майно як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або;2) чи таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; 3) чи загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку»

У договорі іпотеки сторони погодили передачу права власності за іпотекодержателем у випадку невиконання зобов`язань за кредитним договором як добровільний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. 3 огляду на викладене, відповідач - банк звернувся до державного реєстратора із заявами з предмету реєстрації права власності на предмет іпотеки, та надав останньому повний пакет документів. Норма про 30 - денний термін спрямована на фактичне повідомления іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини.

Позивачем не наданого жодного допустимого доказу на підтвердження відсутності іншого майна, як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок, який був предметом іпотеки, не є місцем постійного проживання позивача, вказано інше місце реєстрації проживання, позивач протягом тривалого часу проживає за кордоном.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є законом з питань майнового забезпечення, а регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Відповідно до ч.1, 2 ст.11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Щодо наявності гіпотетичного порушення банком вимог Закону України «Про іпотеку», Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 вересня 2020 року, справі No 14-711цс19 (N° 757/13243/17) прийшла до висновку, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов?язання обгрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов?язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки. В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов?язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов?язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.»

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року, справі №14-711цс19 зазначено, що неналежне повідомлення іпотекодавців про звернення стягнення на предмет іпотеки не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними чи витребування майна, оскільки правовим наслідком невиконания передбаченого ст.38 Закону України «Про іпотеку» обов"язку іпотекодержателя повідомити іпотекодавців про намір відчужити предмет іпотеки визначено відшкодування іпотекодержателем збитків.» Тобто наявність можливих порушень АТ «Альфа-Банк» процедури звернення стягнення на предмет іпотеки не тягне за собою визнання недійсними вчинених правочинів та витребування майна з чужого незаконного володіння. В разі доведення наявності таких порушень, у позивача виникне право на стягнення із АТ «Альфа-Банк» завданих такими діями збитків.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у позові понесені позивачем витрати залишаються на ньому.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити у цивільному позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Сенс Банк", ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та витребовування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство "Сенс Банк", місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул.Велика Васильківська, 100 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення виготовлено 26 березня 2023 року.

Суддя Кушнір Н.В.