Провадження № 2/947/229/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.М.

представника позивач адвокат Іванова Г.С.

представник відповідача ОСОБА_1 адвоката Манушина В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про усунення від права на спадкування , -

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи

ОСОБА_2 просить суд усунути ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спадкодавець чоловік позивачці та батько ( від іншого шлюбу ) відповідачів, ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був інвалідом третьої групи та хворів на ішемічну хворобу серця, у зв`язку із чим потребував на кардіостимулятор, 26.05.2020 року потрапив в ДТП внаслідок чого отримав відкритий осколковий перелом обох кісток правої гомілки зі зміщенням відламків та потребував значної фінансової допомоги на лікування та реабілітацію а також цілодобового догляду так як знаходився у важкому стані з неможливістю самостійного пересування та самообслуговування, тобто, у період з 26.05.2020 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , був у безпорадному стані через тяжку хворобу. Але не зважаючи на чисельні повідомлення про це відповідачів та їх обізнаність про важкий стан здоров`я батька, останні ухилялись від надання як фінансової так і соціальної допомоги ( зустріч, розмов, піклування ) у зв`язку із чим весь тягар такого піклування та допомоги було покладено на позивача та її сім`ю.

У судовому засіданні представник позивача наполягаючи на задоволенні позову звертала увагу суду на наявність всіх складових необхідних для усунення відповідачів від права на спадкування враховуючи усвідомлене ухилення дітей від будь якої допомоги батьку, на спадщину якого вони тепер претендують, важку хворобу спадкодавця та неможливість їм повного самообслуговування внаслідок тяжкого ушкодження здоров`я.

Представник відповідачів заперечуючи проти задоволення позову вважав його необґрунтованим та недоведеним та пов`язаним лише із «ненажерливою жадністю» позивачці, та наполягав на тому що у відповідачів склались неприязні відносини із новою дружиною батька внаслідок чого вони рідко спілкувались із самим батьком, відповідачів ніхто не повідомляв про необхідність грошової допомоги, вони знали про достатньо гарний матеріальний стан батька та наявність у нього у власності вільної квартири, незадовго до аварії подарованої батьку ОСОБА_6 , яку можливо було продати для отримання грошей на лікування, а крім того внаслідок введення в Україні у період 2020/2021 роках «короновірусних» обмежень у спілкуванні із людьми похилого віку відповідачі вкрай обмежили відвідування батька, щоб уникнути можливе зараження.

2. Процесуальні дії у справі

Позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Одеси 26.08.2021 року ( а/с 1 ) .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2021 року головуючим визначено суддю Маломуж А.І. ( а/с 49)

Ухвалою суду від 13.09.2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження ( а/с 54 ).

Ухвалою суду від 14.09.2021 року задоволено клопотання представника позивача та забезпечено позов шляхом заборони приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Філімонової Г.В. вчиняти дії по спадкової справі 367510854 ( а/с 65).

02.11.2021 року від представника відповідачів надано письмовий відзив (а/с 78).

Відповідь на відзив надано до суду представником позивача 25.11.2021 року ( а/с 89).

03.12.2021 року представником відповідачів подано заперечення на відповідь на відзив ( а/с 113).

У підготовчому засіданні 03.12.2021 року судом задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків ( а/с 117).

Приватним нотаріусом Філімоновою Г.В. 27.01.2022 року виконана ухвала суду та надана копія спадкової справи 20/2021 заведена після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а/с 122).

У відповідності до п. 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу розпорядження №203 від 22.06.2022 року призначено повторний автоматизований розподіл справи ( а/с 198).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2022 року головуючим визначено суддю Луняченко В.О. ( а/с 199).

Ухвалою від 29.06.2022 року цивільна справа прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження ( а/с 200).

14.02.2023 року судом закрите підготовче засідання із призначенням справи до розгляду по суті ( а/с 225).

У судовому засіданні 01.06.2023 року допитані свідки з боку позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 а у судовому засіданні 22.06.2023 року допитана свідок з боку позивача ОСОБА_9 .

3. Фактичні обставини, встановлені судом

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ( а/с 18). Причиною смерті став короновірус про що зазначено у довідці про причину смерті (а/с 38).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у батьків: ОСОБА_5 та ОСОБА_10 (а/с 125).

15.04.2021 року ОСОБА_1 подав приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 ( а/с 123).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у батьків: ОСОБА_5 та ОСОБА_10 ( а/с 140).

05.06.2021 року ОСОБА_3 подав приватному нотаріусу заяву відмову від спадщини, яка залишилась після смерті батька ОСОБА_5 , на користь брата ОСОБА_1 ( а/с 137/зворот).

11.08.2021 року ОСОБА_4 подав приватному нотаріусу заяву про відмову від спадщини, яка залишилась після смерті його батька ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 ( а/с 146).

Відповідно до свідоцтво про одруження серії НОМЕР_4 ОСОБА_5 одружився 04.12.1994 року з ОСОБА_2 (а/с 135).

03.06.2021 року ОСОБА_2 подала приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_5 ( а/с 132/зворот).

На підставі договору дарування від 29.11.2019 року у власності ОСОБА_5 на момент смерті перебувала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а/с 21).

Згідно виписки №10116 з медичної карти стаціонарного хворого в поліклініку за місцем проживання «Одеської обласної клінічної лікарні» Одеської міської ради хворий отримав травму правої гомілки 26.05.2020 року внаслідок ДТП ( водій скутера, збитий автомобілем ) та доставлений бригадою швидкої допомоги до ООКЛ , госпіталізований до ортопедо-травматологічного відділення в ургентному порядку з діагнозом - відкритий скалковий перелом обох кісток правої гомілки. 29.05.2020 року переніс оперативне втручання у вигляді: відкрита репозиція, фіксація переломів кісток правої гомілки в АЗФ шпицевого типу ( апарат Єлізарова), кісткова пластика дефекту передньої поверхні великогомілкової кістки правої гомілки кістковим аутотрансплантатом. Хворий виписаний у задовільному стані для продовження лікування у амбулаторному режимі з рекомендацією нагляду у травматолога, гастроентеролога, кардіолога, ендокринолога, сімейного лікаря з 12.06.2020 року, щоденних перев`язок з розчинами антисептика , магнітного поля на гомілкової галузі, ходьба на милицях не наступаючи на хвору кінцівку та медикаментозне лікування ( а/с 32).

Відповідно до виписки-епікризу №3332 від 02.04.2021 року КНП « Міська клінічна лікарня №11» ОМР ОСОБА_5 госпіталізовано 22.03.2021 року , та після того як було 05.02.2021 року знято АЗФ з правої гомілки за тиждень до поточної госпіталізації хворий відмітив появу набряку правої гомілки та посилення больового синдрому в зоні перелому, тому після неефективності лікувальних заходів та погіршення стану звернувся до приймального відділення. У зв`язку із отриманням позитивного тесту на наявність РНК вірусу SARS-Cov2 переведений до КНП ОКМЦ для подальшого лікування.

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_5 з 01.12.1999 року по день смерті , згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №П1-95877-ю/л від 26.04.2021 року зазначено АДРЕСА_2 ( а/с 130/зворот ).

За змістом відповіді на запит нотаріусу АТ КБ « ПРИВАТБАНК» повідомлено що на депозитних рахунках , відкритих у 2020 році, на ім`я ОСОБА_5 строком на 05.06.2021 року знаходиться залишок у загальному розмірі 79 510,66 грн. (а/с 141).

У відповіді АТ « Акцент-Банк» зазначено, що станом на 19.08.2021 року на ім`я ОСОБА_5 на зберігання банку маються грошові кошти згідно договорів депозиту , укладених протягом 2018-2020 роках ( останні договори, більш ніж на 90 000 гривень, укладені 25.06.та 30.11. 2020 року), на загальну суму 190 528,05 грн. (а/с 144).

Згідно довідці АБ « Південний» на ім`я ОСОБА_5 мається діючий вклад за депозитним договором від 01.03.2021 року на суму 65000 гривень ( а/с 145).

4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правовідносини пов`язані із спадкуванням врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ).

Згідно положень ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до вимог ч.1,2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року по справі №357/6927/16 стосовно застосування норм ст. 1224 ЦК України: « зі змісту наведеної норми закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

За загальним правилом, факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливості його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. За таких обставин, ухилення характеризується умисною формою вини.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування».

Право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц.

Таким чином питання усунення від права на спадкування розглядається як питання втручання у право відповідачів на вільне володіння майном яке захищено 1 Протоколом Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні Європейського Суду право правомірного очікування та законного сподівання виникає у разі якщо особа, яка набула майнове право, не встигла його реалізувати в зв`язку із ухваленням державою нормативного акту чи акту індивідуальної дії, котрим таке право скасовується із наданням цьому актові ретроспективної дії щодо фактів, які відбулися до його прийняття.

Згідно правового висновку зазначеному у Постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №580/1300/22 принцип «легітимних очікувань», головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України);

реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими;

правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору;

відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у пунктах 16, 17 рішення від 24 листопада 2016 року у справі "ТОВ "Полімерконтейнер" проти України" (Заява N 23620/05) наголосив, що першою і найбільш важливою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання з боку органів державної влади у мирне володіння майном має бути законним (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" [ВП], N 31107/96, п. 58, ЄСПЛ 1999-II). Умова законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах "Хентріх проти Франції", від 22 вересня 1994 року, п. 42, серія A N 296-A, та "Кушоглу проти Болгарії", N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою доказів та аргументів сторін

При розгляді даної справи суд враховує, що після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина спадкоємцями якої є його дружина (позивач ) та його діти ( зокрема відповідачі) які мають розумні та обґрунтовані сподівання на отримання належної їм частки майна, яке на момент смерті спадкодавця знаходилось у його власності.

Таким чином для розгляду питання усунення спадкоємців від спадкування суд враховується наявність втручання у легітимні очікування осіб а тому ретельно розглядає як законність такого втручання так і баланс інтересів учасників справи.

Як вже зазначалось вище, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом необхідно розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку із чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця необхідно враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

(Зазначений висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду, визначеному у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 233/6868/15-ц ).

Розглядаючи питання безпорадності стану судом аналізуються доказі надані сторонами, а саме

- показання, викликаних судом за клопотанням сторони позивача, свідків ОСОБА_8 ( доньки позивача ), ОСОБА_7 ( тестя позивачці ) та ОСОБА_9 ( багаторічної подруги позивачці ), яки у судовому засіданні пояснювали, що після потрапляння ОСОБА_5 у лікарню після ДТП , він отримавши вкрай важку травму фактично не міг а ні пересуватись а ні самостійно обслуговувати себе, фактично був прикутий до ліжка та потребував постійної сторонньої допомоги для будь-яких власних потреб , при цьому на його лікування витрачалось багато грошей, внаслідок чого позивач та її сім`я, яки фактично самостійно несли весь тягар як моральної, фізичної так і фінансової допомоги ( з періодичною допомогою молодшого сина спадкодавця ОСОБА_11 ), а відповідачі діти спадкодавця , усвідомлюючи необхідність допомоги, самоусунулись від будь якої допомоги та і взагалі від спілкування із тяжко хворим батьком, що дуже засмучувало останнього;

- медичну документацію, наданої стороною позивача, щодо хвороби та лікування спадкодавця після ДТП та до його смерті , за змістом якої у ОСОБА_5 після ДТП 26.05.2020 року було зафіксовано відкритий скалковий перелом обох кісток правої гомілки, було проведено оперативне втручання та для реабілітації ( прискоренню зростанню кісток гомілки ) накладено АЗФ шпицевого типу ( апарат Єлізарова ), який був знятий 05.02.2021 року. При цьому у виписки від 12.06.2020 року лікарем зазначено, що ОСОБА_12 виписано у задовільному стані із рекомендаціями пересування на милицях протягом двох місяців.

Таким чином суд критично відноситься до стверджень сторони позивача та свідків , викликаних за проханням позивачці, щодо знаходження спадкодавця у останні дев`ять місяців до смерті у безпорадному стані внаслідок тяжкої хвороби, так як згідно медичної документації спадкодавець був лише обмежений у русі без жодних підтверджень неможливості самообслуговування або інших перешкод у життєдіяльності.

Вказане також підтверджується і випискою від 22.03.2021 року, за змістом якої апарат ОСОБА_13 було знято у зв`язку із досягненням консолідації перелому , щодо неможливості пересування не зазначено та маються скарги лише на появу набряку правої гомілки та посилення больового синдрому у зоні перелому.

Будь яких інших доказів на підтвердження безпорадності стану спадкодавця з боку сторони позивача не надавалось та клопотання про витребування або забезпечення таких доказів не заявлялись.

Також суд критично відноситься до тверджень сторони позивача та свідків щодо суттєвого фінансового тягаря який виник у зв`язку із необхідністю лікування спадкодавця, так як вказані твердження суперечать тому факту , що вже після виписки з лікарні ОСОБА_5 12.06.2020 року він самостійно ( або за його дорученням ) 25.06.2020 року шляхом укладення договору депозиту поклав на рахунок АТ « Акцент-Банка» 46109,24 грн., а 30.11.2020 року ще 45198,00 грн.( при наявності у даному банку вже депозиту у розмірі 68182,97 грн. та 31038,08 грн. При цьому всі вказані договори є чинними , тобто не відбувалось перекладення одного депозиту на інший рахунок. Крім того 01.03.2021 року спадкодавець власно ( або за його дорученням ) на депозитний рахунок у АБ « Південний» було покладено 65000 грн. Тобто у розпорядженні спадкодавця весь час лікування знаходились грошові кошти розмір яких був явно достатнім для проведення к належного лікування так і реабілітації .

Враховуючи обставини отримання травми поїздка спадкодавця на скутері та відсутність будь яких медичних доказів на підтвердження, суд також критично відноситься до тверджень сторони позивача про те, що і до ДТП ОСОБА_5 тяжко хворів та потребував важкого лікування, враховуючи , у томи числі, і вищезазначені виписки, в яких зазначено про наявність захворювання серця без визначення тяжкості такого захворювання та його можливого впливу на операційне втручання для лікування гомілки що готувалось.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку що у судовому засіданні не було доведене а ні факт перебування спадкодавця ОСОБА_5 у безпорадному стані а ні необхідність у наданні з боку дітей фінансової допомоги, що є достатньою підставою для визначання позовних вимог такими що є необґрунтованими та не доведеними і відмови у задоволенні позову.

Що стосується питання ухилення від надання допомоги дітьми ( відповідачами ) суд враховує, що з 1994 року спадкодавець одружився із позивачкою та проживає окремою сім`єю від відповідачів , тому обсяг спілкування , який встановився між ними, не змінився внаслідок захворювання батька, зворотних доказів того що саме після захворювання діти вкрай обмежили часте до цього спілкування та саме з цього моменту їх ставлення до батька різко змінилось стороною позивача суду не надано.

Крім того пояснення сторони позивача та свідків що після виписки із лікарні позивачка та спадкодавець переїхали до будинку доньки позивачці у с. Візирка, Лиманського району , Одеської області, свідчить про наявність додаткових перешкод у прямому спілкуванні.

Також у судовому засіданні при розповіді щодо понесення стороною позивача фінансового тягаря на піклування та лікування спадкодавця не доведено належними та допустимими доказами факт звернень позивачці, яка вказані витрати несла, до відповідачів із проханням надати необхідну фінансову допомогу.

Крім того у відповідності до вимог ч.1,2 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Таким чином позивач, яка вважає, що саме на неї був фінансовий тягар утримання, догляду , лікування та похованням спадкодавця при наявності належних та допустимих доказів має право звернення до інших спадкоємців щодо відшкодування таких витрат.

Суд не надає оцінку факту образ спадкодавця на дітей, про що він розповідав свідкам, так як це є питання моральної площини яка не відноситься до предмету спору, та ці образи не стали підставою для звернення спадкодавця із заявами про виключення дітей із кола спадкоємців, а також не надає оцінку правовідносинам стосовно дарування відповідачем ОСОБА_14 квартири батьку ОСОБА_15 , так як жодних доказів дарування з обговореними умовами обов`язкового продажу квартири із використання грошей на лікування суду стороною відповідача не було надано, а обставини придбання даної квартири ОСОБА_14 не є предметом дослідження у даної справі.

6.Розподіл судових витрат

У позовної заяві зазначено орієнтований розмір понесених позивачем судових витрат у розмірі 30000 гривень, який пов`язаний із витратами на професійну правничу допомогу.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ).

Таким чином факт відмови у задоволені позову є підставою для відмови у задоволені вимог про стягнення на користь позивача судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 ( РНОКПП місце проживання: АДРЕСА_4 ), третя особа ОСОБА_4 ( місце проживання: АДРЕСА_5 ), про усунення від права на спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 20.06.2023 року.

Суддя Луняченко В. О.