Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/194/23

22 березня 2023 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Шишка О. А.,

з участю: секретаря Сіщук Г. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади с.Кривець в особі Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю та визнання права на спадкування,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до територіальної громади с.Кривець в особі Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визнання права на спадкування.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 21.02.1985 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Під час перебування у шлюбі у 1991 році вони спільно звели домоволодіння на АДРЕСА_1 . 12.03.2010 року їх шлюб було розірвано. Причиною звернення в суд з позовом про розірвання шлюбу було її намагання спонукати змінити спосіб життя чоловіка, який на той час зловживав алкогольними напоями. Після розірвання шлюбу вони з чоловіком надалі проживали у своєму будинку на АДРЕСА_1 та вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді частини житлового будинку та іншого майна. Вона є єдиним спадкоємцем на майно покійного, однак через те, що вони проживали без реєстрації шлюбу, вона змушена звертатися в суд із позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання спадкоємцем четвертої черги спадкування.

У судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просив його задовольнити. Зазначив, що позивачка, яка, незважаючи на розірвання шлюбу, проживала з чоловіком однією сім`єю, фактично є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом майна покійного, однак через те, що вони офіційно не оформили шлюбні відносини вона не може оформити спадщину. Тому просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у поданій заяві вимоги позову визнав, не заперечив проти його задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 21 лютого 1985 року в Раковецькій сільській раді Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис №8 (а.с. 11).

За час такого спільного проживання у 1991 році вони побудували житловий будинок на АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Солотвинської селищної ради №754/08.04-69 року 17.11.2022 року (а.с.13).

Як видно з копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис за №30 від 12 березня 2010 року (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 24 червня 2012 року Кривецькою сільською радою (а.с. 5).

Відповідно до довідок від 17.11.2022 року №753/08.04-69, №740/08.04-69, виданих Солотвинською селищною радою ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_2 до дня його смерті, вели спільне господарство на АДРЕСА_1 (а.с. 6, 8).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно.

Позивачка є спадкоємцем майна покійного за законом, однак документально не може підтвердити своє право на спадкування.

Факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після розірвання шлюбу й до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , на АДРЕСА_1 в судовому засіданні підтвердили свідки.

Зокрема свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що добре знає позивачку та знала покійного ОСОБА_2 , оскільки часто ходила до них у гості та мала дружні відносини, оскільки вони були кумами. Вказала, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 як чоловік та дружина у власному будинку до дня його смерті. Вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, між ними існували усталені відносини, що притаманні подружжю та після смерті позивачка здійснила поховання чоловіка.

Аналогічні пояснення про те, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 як чоловік та дружина надала суду й свідок ОСОБА_5 .

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка.

Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України.

Згідно з п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України (ч.2 ст. 74 СК України). Згідно зі ст. 74 Сімейного кодексу України регулюється право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. З аналізу цієї статті випливає, що майно, набуте жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи докази в їх сукупності, що надані позивачкою на підтвердження своїх доводів, та встановлені в ході розгляду справи обставини, суд вважає доведеним факт проживання однією сім`єю останньої з померлим ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без шлюбу не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, позивачка є спадкоємцем 4-ї черги майна померлого ОСОБА_2 та після його смерті прийняла спадщину.

А тому, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, ст.3, 4, 13, 74 СК України, ст.1258, 1259, 1268 ЦК України, керуючи ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу жінки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом майна, що належало ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 10 квітня 2023 року.

Головуючий О. А. Шишко