Провадження № 2/161/86/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Гриня О. М.,

за участю: секретаря судового засідання Остимчук О. М.,

представника позивача адвоката Шикун О. Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права матері на отримання аліментів, встановлення факту нецільового використання аліментів, зміну розміру та способу стягнення аліментів,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до ОСОБА_2 про припинення права матері на отримання аліментів, встановлення факту нецільового використання аліментів, зміну розміру та способу стягнення аліментів.

Свій позов обґрунтовує тим, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, у якому в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2020 року шлюб між ним та відповідачем розірвано. Судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2021 року з нього на користь відповідача присуджено стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 серпня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначає, що він офіційно працевлаштований, а тому аліменти на утримання неповнолітнього сина відраховуються із його заробітної плати, заборгованість зі сплати аліментів у нього відсутня. На переконання позивача, аліменти, які отримує відповідач, не спрямовані на утримання дитини. 25 лютого 2022 року, після початку великого військового вторгнення рф на територію України, для збереження життя та здоров`я їхній син ОСОБА_3 разом з повнолітньою сестрою ОСОБА_4 виїхали до Польщі, де перебували приблизно місяць, а з березня 2022 року та до тепер проживають у Німеччині, де отримали в тимчасове безоплатне користування квартиру та їм виплачується щомісячна матеріальна допомога. Крім того, син безкоштовно зарахований до школи, яку відвідує з серпня 2022 року. Відповідач залишалась проживати в Україні, продовжує отримувати аліменти на утримання сина, які використовує не за цільовим призначенням. З телефонних розмов з дітьми він дізнався, що аліменти відповідач перераховує дитині не в повному обсязі, або здійснює переказ коштів із запізненням, тобто не в той самий день, коли вона отримала аліменти. Також позивач вказує, що він усно звертався до відповідача з вимогою про передачу сину картки, на яку він сплачує аліменти, однак відповідач відмовилась. Наведені обставини зумовили звернення до суду з цим позовом. Позивач серед іншого покликається на ч. 2 ст. 186 Сімейного кодексу України, відповідно до якої в разі підтвердження нецільового витрачання аліментів платник аліментів має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини, відкритий у відділенні Державного ощадного банку України. З огляду на наведене, беручи до уваги рівність прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини, ураховуючи, що син ОСОБА_3 з кінця лютого 2022 року проживає окремо від батьків, позивач вважає, що аліменти на утримання дитини має сплачувати не лише він, а й відповідач.

На підставі наведеного позивач просить: 1) припинити право матері на отримання аліментів, присуджених судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2021 року з дати подання позову; 2) встановити факт нецільового використання аліментів з 25 лютого 2022 року; 3) змінити розмір і спосіб стягнення аліментів, а саме: стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 на особистий рахунок дитини, відкритий в АТ «Ощадбанк», в розмірі 1/8 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття дитини; 4) розмір аліментів, призначений ОСОБА_1 згідно з судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2021 року, зменшити з 1/4 на 1/8 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття дитини, а також змінити спосіб сплати аліментів, призначивши сплату аліментів на особистий рахунок дитини, відкритий в АТ «Ощадбанк».

Ухвалою судді від 07 грудня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

25 січня 2023 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, відповідач зазначає, що дійсно її неповнолітній син ОСОБА_3 разом зі своєю повнолітньою сестрою ОСОБА_4 з березня 2022 року проживають у Німеччині. Рішення про виїзд дітей за кордон було прийнято нею спільно з позивачем у зв`язку з початком військового вторгнення рф на територію України, тобто таке рішення було вимушеним, спрямованим на збереження життя та здоров`я дітей. Відповідач вказує, що вона була змушена залишитись в Україні, оскільки займається підприємницькою діяльністю, від якої отримує стабільний дохід, що дає їй змогу утримувати дітей за кордоном, адже аліментів, які сплачує відповідач не вистачило б навіть на тиждень проживання у Німеччині. Відповідач не заперечує, що аліменти є власністю дитини, одержувач аліментів має право розпоряджатись ними виключно на потреби дитини, а платник аліментів зберігає право здійснювати контроль за цільовим використанням аліментів. При цьому, відповідач звертає увагу, що обов`язок перевіряти цільове витрачання коштів покладений на орган опіки та піклування, проте правом звернення до суду заявник може скористатись і без попереднього звернення до органів опіки та піклування, особисто зібравши необхідні докази, що підтверджують нецільове використання аліментів. На думку відповідача, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, не надав жодного доказу нецільового використання аліментів, а виклад обставин у позовній заяві ґрунтуються лише припущеннях позивача. Всупереч вимогам законодавства ОСОБА_1 , як платник аліментів, не звертався до Служби у справах дітей із заявою про проведення інспекційного відвідування одержувача аліментів, що позбавляє суд можливості встановити факт нецільового використання аліментів. Крім того, відповідач зазначає, що вона забезпечує належний рівень життя неповнолітнього сина, зокрема, 29 січня 2022 року придбала йому комп`ютерну техніку на 52 975 гривень, 16 грудня 2022 року - купила йому велосипед, вартістю 16 300 гривень. Також вона повністю забезпечує потреби дитини в одязі, харчуванні, що підтверджується систематичним перерахуванням коштів на рахунок дочки ОСОБА_4 Так само вона оплачує мобільний зв`язок та послуги інтернету, що становить приблизно 100 Євро за місяць, оплачує послуги репетитора (4 000 гривень в місяць), транспортні витрати для доїзду до навчального закладу (6 Євро в день). На переконання відповідача, отримувані нею аліменти не покривають навіть чверті витрат на потреби сина. Відповідач вказує, що вона відвідує дітей та надає їм кошти при зустрічі. Таким чином, відповідач вважає пред`явлений до неї позов безпідставним та просить в його задоволенні відмовити повністю.

14 лютого 2023 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив. На спростування аргументів відзиву позивач зазначає, що з часу коли син почав проживати окремо від матері, то відповідач також має сплачувати аліменти на його утримання. У відзиві відповідач підтверджує нецільове використання нею аліментів, оскільки придбана нею комп`ютерна техніка коштує 52 975 гривень, що є необґрунтовано завищеними витратами. На переконання позивача, для повноцінного навчання сина можна було б купити дешевшу техніку. Так само необґрунтованими є витрати з оплати мобільного зв`язку дитини, адже за період з 26 грудня 2022 року по 03 січня 2023 року відповідач сплатила за мобільний зв`язок сина 5050 гривень, що свідчить про нецільове використання аліментів. Квитанції про переказ коштів на рахунок старшої дочки не є належним доказом використання аліментів на утримання неповнолітнього сина. Кошти на проїзд до навчального закладу дитині компенсуються державою Німеччина. Відмітки в закордонному паспорті відповідача не можуть підтвердити зустрічі матері з сином та передачі йому коштів.

Представник позивача ОСОБА_7 у судовому засіданні, надаючи пояснення, дотрималась позиції, яка висловлена позивачем у позовній заяві та відповіді на відзив. Крім того, представник позивача підтвердила, що виїзд неповнолітнього сина сторін за кордон було спільним рішенням батьків дитини. З відомих їй обставин: дитина наразі забезпечена належними умовами проживання, проживає разом зі старшою сестрою у мебльованій квартирі, яка надана їм у безкоштовне користування, навчається у школі. Звернення до суду з цим позовом зумовлене тим, що син сторін ОСОБА_3 повідомляв у телефонній розмові батькові про бажання мати особисті кошти, які він зможе витрачати на власний розсуд. Також представник позивача зазначила, що відповідач не може витрачати кошти, які отримує в якості аліментів, на свої власні потреби. Свідченням нецільового використання аліментів, на її думку, є факти розрахунку цією карткою в магазинах, кафе, АЗС в м. Луцьк.

Представник відповідача ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, заявою від 03 квітня 2023 року просить розгляд справи здійснювати без участі відповідача та її представника. У вказаній заяві представник відповідача зазначає про невизнання позову та просить в задоволенні цього позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши представника позивача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд установив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2000 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2020 року шлюб між ними розірвано (а. с. 7-8).

Сторони є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 11 жовтня 2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а. с. 9).

Судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2021 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 серпня 2021 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 10-11).

Установлено, що позивач ОСОБА_1 працює начальником відділу в АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз», з його заробітної плати відраховуються аліменти на утримання неповнолітнього сина (а. с. 13).

Копією довідки Луцького районного відділу ДВС від 25 жовтня 2022 року підтверджується відсутність у ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів (а. с. 14).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України воєнний стан в Україні продовжено та станом на день розгляду справи триває.

Сторони визнають та підтверджують, що вони прийняли спільне рішення про виїзд їхніх дітей, зокрема повнолітньої дочки ОСОБА_4 та неповнолітнього сина ОСОБА_3 , за межі України з метою забезпечення захисту життя та здоров`я дітей від війни в Україні.

Суд установив, що 25 лютого 2022 року дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнув державний кордон України в пункті пропуску Устилуг (а. с. 15).

Також сторони підтверджують, що з березня 2022 року їхній неповнолітній син ОСОБА_3 проживає разом з повнолітньою сестрою у Федеративній Республіці Німеччина, де отримав соціальний пакет допомоги, що включає у себе безоплатне користування житлом та щомісячну грошову допомогу.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Як визначено ст. 186 СК України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Механізм здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів визначений Порядком здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 15 листопада 2018 року № 1713 (далі - Порядок), відповідно до пунктів 8, 10 якого у ході проведення інспекційного відвідування здійснюється обстеження умов проживання дитини з метою визначення рівня задоволення її індивідуальних потреб. При цьому береться до уваги розмір аліментів, що сплачуються на дитину. У разі якщо розмір аліментів складає понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку (на кожну дитину), підтвердженням цільового використання аліментів на дитину можуть бути: наявність облаштованих відповідними меблями та речами місць для сну та відпочинку дитини; її розвитку та навчання; приміщень для прийняття їжі та санітарно-гігієнічних потреб; обладнання для занять спортом; музичних інструментів; відвідування дитиною навчальних курсів, гуртків та секцій; відкриття на ім`я дитини банківського рахунку; витрати на оздоровлення та лікування дитини, придбання засобів реабілітації тощо.

Підставою для проведення інспекційного відвідування одержувача аліментів є заява платника аліментів, подана до районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання одержувача аліментів або до відповідної служби у справах дітей.

За змістом пункту 14 Порядку чеки, квитанції, довідки та інші документи для підтвердження цільового використання коштів одержувач аліментів може надати виключно за власним бажанням та за умови їх наявності. Також виключно за власним бажанням одержувач аліментів може надати письмове пояснення щодо цільового використання аліментів, яке долучається до висновку за результатами проведення інспекційного відвідування.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Одним із основних аргументів свого позову ОСОБА_1 зазначає нецільове використання аліментів відповідачем, які вона отримує на утримання їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_3 . Однак, на підтвердження позовної вимоги про встановлення факту нецільового використання аліментів позивач не надав суду належних, достовірних та достатніх доказів, що є його процесуальним обов`язком у спірних правовідносинах. Також суд зазначає, що відповідач з урахуванням принципу змагальності цивільного судочинства має право, однак не зобов`язана доводити зворотнє.

Фактично до свого позову ОСОБА_1 не додав жодного письмового доказу нецільового використання аліментів відповідачем, однак заявив клопотання про витребування доказів.

Суд, сприяючи сторонам у реалізації процесуальних прав, дотримуючись принципу змагальності цивільного судочинства, ухвалою від 02 лютого 2023 року клопотання позивача про витребування доказів задовольнив частково та витребував у відповідача відомості про розрахункові операції, які здійснювались з її рахунку, відкритому в АТ «Ощадбанк», за період з 25 лютого 2022 року по 09 березня 2022 року (а. с. 130, 131-132).

На виконання вищевказаної ухвали суду відповідач надала суду виписку по картковому рахунку, з якої вбачається, що ОСОБА_2 активно використовує цей картковий рахунок, отримує на нього грошові перекази, знімає готівку, здійснює грошові перекази, розраховується в магазинах, здійснює інші операції розрахунку в торгово-сервісний мережі.

Утім, на думку суду, інформація про рух коштів на картковому рахунку відповідача ОСОБА_2 , на який вона отримує аліменти, не підтверджує та не спростовує доводи позову про нецільове використання аліментів.

Варто відмітити, що у своїй відповіді на відзив позивач зазначає про нецільове використання аліментів відповідачем у тому контексті того, що ОСОБА_2 купувала синові занадто дорогі, на його думку, речі (на приклад комп`ютерну техніку) або занадто багато платила за певні послуги (поповнення мобільного рахунку сина). Такі аргументи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості, що такі витрати відповідач здійснювала за рахунок аліментів, а не за власні кошти.

Крім того, позивач не довів, що внаслідок «неправильного», на його думку, використання відповідачем аліментів його син ОСОБА_3 , належним чином не забезпечений харчуванням, лікуванням, одягом, гігієною, речами, необхідними для розвитку і навчання, реалізації здібностей.

Суд зазначає про необґрунтованість доводів позивача про те, що відповідач здійснювала переказ аліментів синові не в повному обсязі або не в той самий день, коли вона їх отримала. Такі аргументи позову не підтверджені жодним доказом. Чинним законодавством відповідний обов`язок отримувача аліментів не передбачений.

У справі, що розглядається, варто особливу увагу звернути на те, що спір між сторонами виник з приводу розміру сплачуваних аліментів, порядку та способу їх стягнення після того, коли дитина покинула місце проживання в Україні, де проживала разом з матір`ю. На переконання позивача, з часу коли їхній син почав проживати окремо від матері, остання має розділити його обов`язок зі сплати аліментів на утримання сина.

Судовим розглядом справи установлено, що виїзд неповнолітнього сина сторін ОСОБА_3 був вимушеним заходом задля збереження життя і здоров`я дитини, його захисту від війни в Україні. Сторони підтвердили, що таке рішення було їхнім спільним рішенням.

Факт проживання ОСОБА_3 окремо від матері (отримувача аліментів) став наслідком вимушених, об`єктивних та непередбачуваних обставин та має тимчасовий характер.

Аналіз пояснень сторін, аргументів позову та відзиву, письмових доказів, доданих відповідачем до відзиву (копії квитанцій про переказ коштів, поповнення мобільного рахунку та ін.) у своїй сукупності дають підстави для висновку, що ОСОБА_2 продовжує брати активну участь у житті сина, в тому числі, шляхом його матеріального забезпечення.

З наведеного слідує, що ОСОБА_2 не самоусунулась від піклування, виховання та утримання неповнолітнього сина, його виїзд за межі України має тимчасовий характер та відповідає інтересам дитини з огляду на продовження воєнного стану в Україні.

Вочевидь, з часу ухвалення судом рішення (судового наказу від 09 вересня 2021 року про стягнення аліментів з позивача) змінились обставини, що існували на час його ухвалення, однак аналіз цих змін та передумов до них, характер спірних правовідносин свідчить про відсутність підстав для припинення права відповідача на отримання аліментів, а також про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, які сплачує позивач.

Визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які їх регулюють, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому суд зазначає, що позивач з метою здійснення подальшого контролю за цільовим використанням аліментів, як він сплачує на утримання неповнолітнього сина, не позбавлений права звернутися до органу опіки і піклування для здійснення відповідної перевірки.

Керуючись ст. ст. 2-5, 11-13, 141, 279, 352, 354, 430 ЦПК України, на підставі ст. ст. 84, 91, 180-182, 183, 184, 186, 192, 193 СК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права матері на отримання аліментів, встановлення факту нецільового використання аліментів, зміни розміру та способу стягнення аліментів- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Дата складення повного рішення суду - 10 квітня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь

Волинської області