КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/4/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Вишнівськводоканал» Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області про усунення порушень прав споживача послуг з водопостачання, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Вишнівськводоканал» Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі - КП «Вишнівськводоканал») про усунення порушень прав споживача послуг з водопостачання, відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позову зазначив, що він проживає в квартирі АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з водопостачання та водовідведення, які надаються КП «Вишнівськводоканал». Оплату вартості наданих йому комунальних послуг здійснює згідно показників квартирних лічильників води. Однак, у квитанції за листопад 2018 року були відсутні відомості щодо показників лічильників, а нарахування проводилося за нормами споживання. Також відповідачем зазначено про те, що споживачам, в яких закінчився термін повірки квартирних лічильників води та не надали дані щодо терміну дії повірки таких засобів обліку в розрахунковий центр, починаючи з 1 листопада 2018 року нарахування буде проводитися згідно пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України № 630, тобто за встановленими нормативами споживання. У зв`язку з чим, в наступних квитанціях відповідачем безпідставно нараховується борг за комунальні послуги, який щомісячно зростає. Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують вимоги чинного законодавства України, оскільки повірка та заміна лічильників води повинна бути здійснена за рахунок виконавця послуги, а заходи досудового врегулювання спору бажаного результату не принесли, тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав як споживача комунальних послуг. Крім того, протиправними діями відповідача щодо його родини йому завдано значної моральної шкоди, яка полягає у душевних хвилюваннях та погіршення стосунків з оточуючими.

Посилаючись на вимоги статей 14, 23, 1167 ЦК України, статей 18, 20, 22, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пунктів 9, 10, 15, 20, 29, 32 постанови Кабінету Міністрів України № 630, статей 6, 8, 9, 13, 14, 17 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», статей 4, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просив захистити його права як споживача, а саме: визнати відповідача винним у скоєнні порушень чинного законодавства України та бездіяльності згідно вказаних доказів (припинення дій відповідача, які порушують його право); примусити відповідача внести відповідні зміни до квитанцій на оплату комунальних послуг (квитанцій на оплату водопостачання та водовідведення) згідно чинного законодавства України (відновлення становища, яке існувало до порушення); примусити відповідача провести перерахунок у вказаних квитанціях (прибрати з квитанцій безпідставний борг) (відновлення становища, яке існувало до порушення); примусити відповідача провести заміну лічильників води в його квартирі (лічильники в кількості 2 шт. - на подачу холодної і гарячої води) за власний рахунок (відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»); стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, які були ним сплачені в діючих тарифах за проведення робіт з повірки лічильників в сумі 4 800 грн або зарахувати вказану суму на його особовий рахунок НОМЕР_1 в якості передплати за послуги водопостачання (відшкодування збитків); стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за нанесення йому значної моральної шкоди у зв`язку з вчиненням протиправних дій щодо його родини в сумі 56 750 грн (25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з 1 грудня 2020 року (відшкодування моральної (немайнової) шкоди); накласти на відповідача штрафні санкції відповідно до статей 13, 14 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено обов`язку відповідача, починаючи з 2 серпня 2017 рокуздійснювати повірку засобу квартирного обліку, ураховуючи встановлену структуру тарифу на послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (без включення до структури тарифу витрат на періодичну повірку засобів обліку), не доведено порушення відповідачем вимог чинного законодавства України та заподіяння йому моральної шкоди з вини відповідача. Також позивачем не надано жодних доказів на підтвердження сплати ним коштів в діючих тарифах за проведення робіт з повірки лічильників, а тому пред`явлені позовні вимоги не підлягають задоволенню внаслідок їх недоведеності. Крім того, не можуть бути задоволенні і вимоги позивача про накладення на відповідача штрафних санкцій, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону.

В апеляційній скарзі позивач просить зазначене судове рішення скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, задовольнивши його позов у повному обсязі, або направити справу на новий розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що під час вирішення спору районний суд невірно застосував норми матеріального права, на які позивач посилався у позовній заяві, належним чином не дослідив наявні у справі докази, а також не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17, від 3 квітня 2020 року у справі № 815/5329/16, від 29 квітня 2020 року у справі № 521/6670/18, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасника справи, що з`явився в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 21 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до КП «Вишнівськводоканал» із заявою, в якій вимагав виправити помилки у квитанціях, прибрати з них інформацію про норми (нормативи) споживання та привести оплату за послуги у відповідність до чинного законодавства України (а.с. 8).

Листом від 25 січня 2019 року № 81 КП «Управління міським господарством», яке діяло в інтересах відповідача, повідомило позивача про те, що у зв`язку з набранням 2 серпня 2017 року чинності положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та прийняттям виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області рішення № 4/3 від 31 січня 2018 року, КП «Вишнівськводоканал» було виконано перерахунок вартості тарифів та вилучено з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку води, тому починаючи з 1 березня 2018 року повірка та ремонт засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за кошти абонентів (а.с. 6, 7).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області рішення № 4/3 від 31 січня 2018 року встановлено тарифи на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж), які надаються КП «Вишнівськводоканал», без включення до структури тарифу витрат на періодичну повірку засобів обліку (а.с. 31-33).

За загальним правилом, визначеним у статях 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відтак, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (у редакції, станом на 2 серпня 2017 року) періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання, якщо інше не встановлено договором, укладеним відповідно до законів, що регулюють відносини у сферах електроенергетики та газопостачання.

Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки.

Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну енергію і газ) проводиться за рахунок тарифів на електро- і газопостачання або за рахунок постачальника послуг комерційного обліку. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630).

Пунктами 9, 30, 32 Правил № 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 2 серпня 2017 року та Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1344 від 2 листопада 2017 року, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку, тим самим поклавши обов`язок на власника індивідуального засобу обліку води за власний рахунок здійснювати їх періодичну повірку, обслуговування та ремонт, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

За таких обставин, до 28 листопада 2017 року періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб, здійснювалась за рахунок суб`єктів господарювання, а з 29 листопада 2017 року повірка та ремонт засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за кошти абонентів.

Отже, на час виникнення у позивача обов`язку здійснити повірку засобу квартирного приладу обліку води (листопад 2018 року), така повірка мала бути здійснена за рахунок позивача.

З огляду на це, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що відповідач за свій рахунок мав здійснити повірку засобу квартирного приладу обліку води.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 травня 2021 року у справі № 215/6483/19 (провадження № 61-13355св20) за позовом фізичної особи-споживача комунальних послуг до КП «Кривбасводоканал» про зобов`язання вчинити певні дії.

В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, 6 грудня 2007 року).

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до пункту 15 Правил № 630 засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Пунктом 20 Правил № 630 передбачено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Згідно із пунктом 21 Правил № 630 у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

За встановлених обставин даної справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що починаючи з листопада 2018 року відповідач правомірно здійснив нарахування за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення позивачем згідно з встановлених норм та тарифів без врахування показів лічильника.

Посилання ОСОБА_1 на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17, від 3 квітня 2020 року у справі № 815/5329/16, від 29 квітня 2020 року у справі № 521/6670/18, не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, на які посилається позивач, встановлені різні фактичні обставини.

Крім того, у справах, на які посилається заявник, правовідносини виникли до 28 листопада 2017 року, коли періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб, здійснювалась за рахунок суб`єктів господарювання, у той час як у справі, яка переглядається, спірні правовідносини виникли після внесення змін до законодавства України, згідно з якими повірка засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за власний рахунок абонента (споживача).

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Позивачем не доведено передбаченого законом обов`язку відповідача у спірний період здійснювати повірку засобу квартирного обліку води з огляду на встановлену органом місцевого самоврядування структуру тарифу на послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (без включення до структури тарифу витрат на періодичну повірку засобів обліку), а також порушення його прав як споживача комунальних послуг та заподіяння йому моральної (немайнової) шкоди з вини відповідача.

Пред`явивши вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів, сплачених за діючими тарифами за проведення робіт з повірки лічильників в сумі 4 800 грн або зарахування вказаної суми на особовий рахунок НОМЕР_1 в якості передплати за послуги водопостачання (відшкодування збитків), позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження сплати ним такої грошової суми, а його доводи в цій частині ґрунтуються на припущеннях.

Безпідставними також є вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача провести заміну лічильників води в його квартирі за власний рахунок, оскільки в чинному законодавстві немає норми, за якою заміна зазначеного засобу вимірювальної техніки здійснюється за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги водопостачання.

Відповідно до пункту 9 Правил № 630у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Згідно з пунктом 29 Правил споживач має право на установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік.

Відповідно до пунктів 4 - 6 частини першої статті 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузол комерційного обліку - вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом. Вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності). Вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.

Згідно з вимогами статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги.

Частиною другою статті шостої вказаного Закону визначено, що обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором.

Розкриваючи зміст поняття вузла розподільного обліку води та послідовно здійснюючи тлумачення положень вказаного нормативно-правового акта та Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», квартирний лічильник є вузлом розподільного обліку, а його придбання у відповідності до наведених вище положень нормативних актів здійснюється за рахунок споживача.

Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 5 грудня 2018 року у справі № 524/4752/15-ц (провадження № 61-10966св18).

Посилання в апеляційній скарзі на положення частини першої статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» є необґрунтованими, оскільки позивачем невірно розуміється поняття вузла розподільного обліку та вузла комерційного обліку води, обслуговування та заміна якого і здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено договорами про надання комунальних послуг, укладеними відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з урахуванням вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», § 58).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги позивача.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко