Справа № 461/4754/21 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/4347/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
Провадження №22-ц/811/4348/21
Провадження №22-ц/811/1094/22

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Х.Б. Колич

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 вересня 2021 року, на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 жовтня 2021 року та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

03.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та стягнення моральної шкоди.

Позов обгрунтовував тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року у цивільній справі №1522/6783/12 стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на його користь суму внеску та відсотки по ньому за депозитним договором №ЛВ - 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та договором №ЛВ -220/0041/08/989 від 19.09.2008 року, з урахуванням додаткового договору №1 від 21.07.2009 року у розмірі 9507,57 грн. Рішення суду набрало законної сили 10.05.2020 року. Надалі, 21.06.2012 року було видано виконавчий лист у справі №1522/9783/12, який був скерований на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одеси. У Другому Приморському відділі ДВС у м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №55267625 за виконавчим листом № 1522/6783/12. Водночас, боржник ухиляється від виконання рішення суду. У зв`язку з цим, відповідно до п.4.1.Договору №ЛВ -1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та договору №ЛВ- 20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, просив стягнути пеню за несвоєчасне виконання договорів, яка згідно облікової ставки НБУ за період з 01 червня 2020 року по 31 грудня 2020 року включно становить 248336,17 грнта 599000 грн моральної щкоди, завданої йому внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання, яка полягає у моральних стражданнях у зв`язку з відсутністю у нього коштів на лікування.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання відмовлено.

Оскаржуваним додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 жовтня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень.

Оскаржуваним додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 січня 2022 року у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення та додаткові рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає оскаржувані рішення суду незаконними, необґрунтованими, такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року у цивільній справі №1522/6783/12 стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь позивача суму внеску та відсотки по ньому за депозитним договором №ЛВ - 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та договору №ЛВ -220/0041/08/989 від 19.09.2008 року, з урахуванням додаткового договору №1 від 21.07.2009 року у розмірі 9507,57 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили 10.05.2012 року. 21.06.2012 року Другим Приморським відділом ДВС м. Одеса ГТУЮ у Одеській області відкрито виконавче провадження №55267625 за виконавчим листом № 1522/6783/12, однак боржник ухиляється від його виконання. Разом з тим, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16.04.2021 р у справі № 461/709/19, та не взяв до уваги п. 4.1 та п. 4.2 депозитного договору, якими передбачено відповідальність за невиконання умов Договору, а саме нарахування штрафних санкцій. Зазначає, щоним обгрунтовано розрахунок пені за період з 01 червня 2020 року по 31 грудня 2020 року у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що відповідає вимогам Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Щодо додаткового рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 жовтня 2021 року зазначив, що задовольняючи заяву про стягнення з нього на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції не врахував, що така подана представником відповідача лише 04.10.2021 року, тобто з порушенням строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України для надання суду доказів на підтвердження розміру витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи. В акті прийому-передачі наданих послуг також не зазначено скільки часу витрачено адвокатом на правничу допомогу. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували понесення відповідачем заявлених ним витрат на правову допомогу.

Просить додаткове рішення суду скасувати.

Додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 січня 2022 рокупро відмову у задоволенні його ( ОСОБА_1 ) позову в частині стягнення моральної шкоди також вважає незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем щодо нього грошового зобов`язання, він змушений звертатися до суду за захистом порушеного права, що призвело його до морального та фізичного виснаження, перевтоми, втрати душевного спокою та депресивного стану. Він є особою з інвалідністю другої групи та потребує лікування, однак у зв`язку з відсутністю коштів не має можливості вчасно отримати медичну допомогу.

Просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

У засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити.

Представник КС «Перше кредитне товариство» в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги на рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 вересня 2021 року та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 січня 2022 року не підлягають задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 жовтня 2021 рокуслід задоволити з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень статей ст.ст. 76,77,78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 та ч. 2 ст. 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що 21 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та КС «Перше кредитне товариство» було укладено договір №ЛВ-1/0120/09/1551 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спідки на депозитний рахунок в розмірі 5555 грн строком на 13 місяців - до 21 жовтня 2010 року та договір від 19 вересня 2008 року №ЛВ-20/0041/08/986 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі 100 грн строком на 12 місяців з закінченням терміну діі договору 19 вересня 2009 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси, від 28 квітня 2012 року,яке набрало законної сили 10 травня 2012 року, стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму внеску та відсотки по ньому за депозитним Договором № ЛВ-1/0120/09/1551 від 21 вересня 2009 року та договору № ЛВ-20/0041/08/986 від 19 вересня 2008 року, з урахуванням додаткового договору № 1 від 21 липня 2009 в розмірі 9507,57 грн.

21 червня 2012 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №1522/6783/12, який скеровано на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одесі.

Постановою державного виконавця від 26 липня 2012 року відкрито виконавче провадження про стягнення з боржника КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 9627,57 грн строком до 02 серпня 2012 року.

Встановлено, що на час розгляду справи виконавче провадження не завершене.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази невиконання відповідачем виконавчого листа №1522/6783/12 від 21.06.2012 року, що було б підставою для стягнення з КС «Перше кредитне товариство» на користь позивача пені за невиконання грошового зобов`язання. Позивачем не долучено жодного доказу, який би підтверджував, що ухвалене рішення на даний час є невиконаним, обмежившись наданням суду копії постанови про відкриття виконавчого провадження, яка свідчить лише про перебування виконавчого листа на виконані. Крім того,договорами, укладеними між КС «Перше кредитне товариство» та ОСОБА_1 , не встановлено відповідальності відповідача у виді неустойки (пені, штрафних санкцій) та розміру такої за прострочення або несвоєчасне повернення грошових коштів.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю.

Посилання апелянта на положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», як на підставу для стягнення пені, є безпідставним, оскільки відповідно до преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» предметом регулювання даного закону є договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, суб`єктами яких є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.04.2021 року у справі № 461/709/19.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, оскільки позивач ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не надав належних та достатніх доказів, які б підтверджували, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду про стягнення з позивача на користь відповідача 3 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 137 для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як убачається з матеріалів справи, з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача звернувся 04.10.2021 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду (а.с. 71).

Враховуючи, що рішення суду у даній справі ухвалено 16.09.2021 року, звернувшись до суду з заявою про розподіл витрат на правову допомогу 04.10.2021 року, відповідач пропустив строк для подачі доказів на підтвердження розміру витрат, понесених на професійну правничу допомогу, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення заяви відповідача та стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Перше кредитне товариство» 3 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

З наведених мотивів, додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 жовтня 2021 року слід скасувати, у задоволенні заяви КС «Перше кредитне товариство» про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Керуючись ст. 367, ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 вересня 2021 року на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 січня 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 вересня 2021 року та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 січня 2022 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 жовтня 2021 року задоволити.

Додаткове рішення Галицького районного суду міста Львова від 13 жовтня 2021 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заяви Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» до ОСОБА_1 про стягнення 3000 грн витрат на правову допомогу відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 червня 2023 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра