Справа № 216/1147/23
провадження №2/216/1277/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Хомик І.І.

за участю секретаря судового засідання - Гніденко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою представника позивача - адвоката Бориса Романа Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

20 лютого 2023 року представник позивача - адвокат Борис Р.С. звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та братом ОСОБА_6 . 16 квітня 1997 року ними була приватизована квартира АДРЕСА_1 . Дана квартира належить їм чотирьом на праві спільної сумісної власності. 09 серпня 1998 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , після реєстрації шлюбу якій присвоєно прізвище ОСОБА_2 . На той момент його дружина ОСОБА_2 за згодою усіх співвласників була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , який також був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . На теперішній час син уже повнолітній. Спільне життя з відповідачем не склалось та 21 липня 2011 року шлюб між ними у судовому порядку розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 разом, на той час з неповнолітнім сином ОСОБА_3 , виїхали з квартири АДРЕСА_1 . Починаючи з 2011 року позивач один мешкає у квартирі, однак у зв`язку з реєстрацією у спірній квартирі відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 значно збільшуються нарахування за комунальні послуги, що є для нього надмірним тягарем. Треті особи по справі, тобто його батьки та сестра, не заперечують проти зняття з реєстрації його колишньої дружини та сина, оскільки вони у квартирі не проживають понад 10 років, квартиру не утримують, будь-які зв`язки з ним та його родичами не підтримують.

Позивач та його представник - адвокат Борис Р.С. у судове засідання не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , у судове засідання не з`явились, надали до суду, кожен окремо, заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи за місцем реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення на сайті суду.

Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи за наявними у суду матеріалами.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач та треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , є власниками квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16.04.1997 № НОМЕР_1 , виданим органом приватизації УЖКГ виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів та право власності зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації.

09 серпня 1998 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб від 29 квітня 2011 року серії НОМЕР_2 .

Від шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 07 травня 2002 року серії НОМЕР_3 .

21.07.2011 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг.

Відповідно до акту від 09.01.2023 за підписами мешканців будинку АДРЕСА_3 та затвердженого ТОВ «Сітісервіс-КР», відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2012 року не проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з відомостями Реєстру Криворізької місткої територіальної громади відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України визнано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обов`язків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню.

Окрім того, ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції передбачає кожній особі гарантії, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

У пунктах 40-44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме: від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі понад десять років, будь-якої домовленості між сторонами щодо користування житлом немає, відповідно можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідачів на користь позивача підлягає відшкодуванню сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву представника позивача Бориса Романа Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.І. Хомик