ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача:Новікової Г.В.

суддів:Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування посилався на те, що 26.03.2020 року він був прийнятий на роботу за сумісництвом у Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на посаду фахівця відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг управління захисту споживачів, а 15.03.2021 був звільнений з займаної посади на підставі п. 1ст. 43 КЗпП.У день звільнення, він не отримав у повному обсязі належних йому коштів, оскільки відповідач невірно обрахував розмір компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та допомоги по тимчасовій непрацездатності. Після чого, 18.08.2021 року відповідачем було додатково нараховано на картковий розрахунок позивача 1591,21 грн, з яких 1483,05 грн. доплати до мінімальної заробітної плати, 36,32 грн. індексації заробітної плати та 71,84 грн. компенсації за невикористаних дні відпустки, що разом до виплати за відрахуванням податків та зборів становило1280,93 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2022 року позовні вимоги задоволено частково та стягнуто середній заробіток за період з 16.03.2021року по 18.08.2021року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2022 року було стягнуто з відповідача грошові кошти у сумі 49 грн. 74 коп..

В порушення вимог ст. 116 КЗпП України розрахунок всіх виплат з позивачем не був проведений в день звільнення. Таким чином, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.08.2021 року по 31.12.2021 року. Його середньоденна заробітна плата складає 307,69 грн, кількість робочих днів за період заборгованості з 19.08.2021 року по 31.12.2021 складає 47 робочих днів при 20-годинному тижні (половина норми робочого часу) та за його підрахунками, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, станом на момент звернення до суду з даною заявою складає 14 461,43 грн.

Просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 14 461,43 грн. .

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 3077 грн.

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2023 року стягнуто судовий збір на корсть позивача в сумі 228,43 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 11384,43 грн та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог та розподілити судові витрати. Вважає, що суд першої інстанції при розрахунку помилково зменшив розмір середньоденної заробітної плати та прийняв її вдвічі меншою за розмір мінімальної заробітної плати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області просить рішення суду залишити без змін,а апеляційну скаргу без задоволення, посилається на те, що рішенням Красногвардійського районного суду м.

Дніпропетровська від 10.08.2022 року вже стягнуто середній заробіток за час затримки

розрахунку при звільненні за період з 16.03.2021 року по 18.08.2021 року, то оплаті підлягає решта шестимісячного строку, тобто кількість робочих днів з 19.08.2021 року по 16.09.2021 року. Судом першої інстанції правильно проведено розрахунки.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 14461,43 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 117 КЗпП України втсанволено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області № 131-к від 25.03.2020 року позивач прийнятий на роботу з 26.03.2020 року у відділ контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг управління захисту споживачів фахівцем. Умови роботи: за сумісництвом, тривалість робочого тижня 20 год з окладом 3636 грн. (а.с.16).

Наказом № 117-к від 11.03.2021 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за сумісництвом з15 березня 2021 року у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника.

Відповідно до наказу ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 29.07.2021 № 558-к внесено зміни до наказу від 11.03.2021 № 117-к .

Наказом № 515-к від 19.07.2021 року звільнено ОСОБА_1 з займаної посади за угодою сторін, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до виписки АТ «Державний Ощадний банк України» 08.2021 року, позивачу було зараховано розрахунок при звільненні у сумі 1280, 93 грн..

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2022 року на користь позивача з відповідача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2021 року по 18.08.2021 року у розмірі 16461,95 грн. та суми середнього заробітку за період з 31.07.2021 року по 18.08.2021 року у розмірі 6061 грн. 38 коп., у загальній сумі 22523,33 грн. Рішення набрало законної сили 12.09.2022 року.

Також, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2022 року на користь позивача з відповідача стягнуто грошові кошти у сумі 49,74 грн. та судові витрати по справі у розмірі 992,40 грн..

З урахуванням положень ст.117 КЗпП України, суд першої інстанції правильно виходив із того, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2022 року по справі №204/1956/22 на користь позивача стягнуто середній заробіток за період з 16.03.2021 року по 18.08.2021 року, тобто за 5 місяців два дні, а відповідно середній заробіток за час затримки розрахунку підлягає сплаті за період з 19.08.2021 року по 16.09.2021 року , тобто в межах шестимісячного строку.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку суд першої інстанції правильно проводив,виходячи із положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували місяцю, в якому відбувалася подія, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто виплати за січень та лютий 2021 року.

Суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що позивач був прийнятий на посаду фахівця у сфері торгівлі на умовах неповного робочого часу, 20 годин на тиждень, з окладом 3636,00 грн . Оскільки розмір посадового окладу позивача менший за розмір мінімальної заробітної плати, нарахування заробітної плати здійснювалося виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня 2021 року на рівні 6000 грн на місяць, відповідно до статті 3 і Закону України «Про оплату праці». Для розрахунку середньоденної заробітної плати судом правильно враховано розмір мінімальної заробітної плати, обчисленої пропорційно до умов трудового договору, та визначено в сумі 153,85 грн..

Такий розрахунок відповідає положенням пункту 4 Порядку № 100, яким передбачено, що якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Таким чином судом першої інстанції проведено правильно розрахунок середньої заробітної плати, яка підлягала стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи із норми робочого часу - 19,5 і яка склала 3077 грн за період з 19.08.2021 року по16.09.2021 року.

Посилання на те, що суд першої інстанції при розрахунку помилково зменшив розмір середньоденної заробітної плати та прийняв її вдвічі меншою за розмір мінімальної заробітної плати є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до ст.356 ЦПК України апеляційна скарга оплачується судовим збором. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2023 року за клопотанням позивача відстрочено сплату судового збору у розмірі 1488,60 грн. до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то з позивача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1488,60 грн.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 14461,43 грн., що менше ста розмірів

прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1488,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: