Справа №487/2696/22
Провадження № 22-ц/812/690/23
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 червня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2023 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Притуляк І.О., дата складання повного тексту незазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що 08 грудня 2015 року між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстрований у Заводському відділі ДРАЦС Миколаївського міського управлінні юстиції, актовий запис №733. Від шлюбу дітей не мають.

Зазначає, що їх спільне життя не склалося по причині несумісності характерів, розбіжностей у поглядах на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. Подружні стосунки припинено з червня 2022 року.

Після чисельних спроб примирення він дійшов висновку, що розлучення - це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю.

За наведених обставин вважає, що шлюб між ними носить лише формальний характер, примирення між ними неможливе.

Враховуючи вищевикладене, просив розірвати шлюб укладений між ним та ОСОБА_1 , зареєстрований 08 грудня 2015 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції актовим записом №733.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 08 грудня 2015 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції актовим записом №733 - розірвано.

Ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції встановлено, що спільне життя сторін не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, що призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги.

Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують з червня 2022 року.

З урахуванням вищезазначеного суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя сім`ї ОСОБА_4 неможливе, отже збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційну скарзі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначала, що вона не була присутня у судовому засіданні з об`єктивних причин, оскільки повісток з суду не отримувала, тому що не проживала за адресою місця реєстрації у м. Миколаєві.

Тобто, вона була позбавлена можливості подати відповідні процесуальні документи, а саме відзив, у даному провадженні.

Вказує, що у мотивувальній частині судового рішення у справі № 487/2696/22 суд посилається на те, що відповідач в призначені судові засідання не з`явилася повторно, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення за адресою її місця реєстрації та проживання судових викликів, які було повернуто до суду без вручення, з відміткою «про відсутність адресата за вказаною адресою».

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №752/11896/17 викладена правова позиція про те, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування сторони про час і місце розгляду справи.

Отже, на її думку, суд першої інстанції, розглянувши справу за її відсутності та за відсутності будь-яких письмових заяв по суті справи, порушив принципи рівності та змагальності сторін, що є складовою права на справедливий судовий розгляд.

Окрім цього, суд ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, не встановив за допомогою належних та допустимих доказів, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, не уникнув формалізму при вирішенні позову про розірвання шлюбу, повно та всебічно не з`ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що є підставою для скасування рішення.

Зокрема, у судовому рішенні зазначено, що: «сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують з червня 2022 року», що не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, станом на теперішній час вона підтримує стосунки з ОСОБА_5 за допомогою соціальних мереж, месенджері Telegram, регулярно спілкуюсь голосовими та відеодзвінками.

Також, неодноразово подорожувала для зустрічей з ним в Польшу, що підтверджується онлайн бронюванням готельного номеру у м. Варшава, де вона разом з ним знайомилася з його батьками. 26 грудня 2022 року, напередодні Різдва вони їздили до Італії, у м. Рим, що підтверджується світлинами, які не долучено до апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 20 червня 2023 року задоволенно клопотання представника позивача адвоката - Заруднєва Є.О. про проведення судового засідання в режимі відеоконференція поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

27 червня 2023 року на адресу суд надійшла заява представника позивача адвоката - Заруднєва Є.О. про відмову від участі у судовому засідання в режимі відеоконференція поза межами приміщення суду, просив розглядати справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 26 червня 2023 року направила до суду заяву про розгляд справи в режимі відеоконференція поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яку з ухвалою апеляційного суду від 27 червня 2023 року залишено без розгляду. Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, Наказу Державної судової адміністрації України №196 від 23 квітня 2020 затверджено «Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку» передбачено проведення судових засідань поза межами приміщення суду за допомогою судової системи за посиланням на офіційному веб порталі "Судова влада України" vkz.court.gov.ua. Даною системою є "EasyCon". Крім того, вказана система, забезпечує ідентифікацію особи за допомогою ЕЦП, що передбачено п.1 розділу ІІІ Порядку. Між тим, відповідно довідки начальника відділу забезпечення автоматизованого розподілу судових справ та діловодства ( канцелярія) Миколаївського апеляційного суду було виявлено відсутній кваліфікаційний електронний підпис ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно трекінгу поштових відправлень 826 за вказаною апелянтом адресою фактичного проживання: АДРЕСА_1 - адресат відсутній, що в силу приписів частини 8 статті 128 ЦПК України є належним повідомленням учасника справи.

Вищенаведене не перешкоджає розгляду справи за відсутності осіб, які не з`явилися відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, про що того ж дня Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №733 (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ) (а.с.9).

Дітей від шлюбу сторони не мають.

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що спільне життя між сторонами не склалося, так як вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, втратили взаєморозуміння та взаємоповагу, тривалий час кожен живе окремим життям, спільного господарства не ведуть, а відтак збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина 1 статті 24 СК України).

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частини 2 статті 104 та частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини 3 статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У суді першої інстанції відповідач зверталась із заявою про примирення, яка була підтримана позивачем. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2022 року сторонам надано строк на примирення два місяці, до 07 лютого 2023 року.

За наданий судом строк на примирення, сторони не відновили своїх відносин та не здійснили жодних дій, які б могли свідчити про їх бажання зберегти сім`ю.

На даний час подружжя проживає окремо, спільних інтересів та побуту не має, у кожного своє власне життя, що є свідченням стійкого розладу подружніх взаємовідносин.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилалася на ту обставину, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце проведення судового засідання, що, на її думку, вказує на порушення судом норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідачки про розгляд справи колегія суддів відхиляє з огляду те, що судом першої інстанції було направлено на адресу зареєстрованого місця проживання відповідачки та місця проживання вказаного нею у своїх заявах судову повістку з викликом у судове засідання на 20 квітня 2023 року, проте, конверти з вкладенням повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з пунктом 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи вказане, відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідачка у апеляційній скарзі не навела обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Необхідно зазначити, що незгода відповідача з розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, і не може бути примушений до їх збереження.

Враховуючи наявні в матеріалах справи та досліджені судом першої інстанції докази, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та нормам матеріального права. Обставин які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при розгляді цієї справи колегією суддів не встановлено.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно норм статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга відповідача залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З огляду на наведене та на підставі статті 141 ЦПК України понесені відповідачем в суді апеляційної інстанції судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 27 червня 2023 року.