Справа № 545/619/23
Провадження № 2/545/870/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2023 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді: Потетій А.Г.,

за участю секретаря: Явдоченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що матір позивача, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Дана нерухомість належала померлій на підставі договору купівлі-продажу від 20.05.1992 року.

Єдиним спадкоємцем на майно померлої ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується повідомленням Полтавської районної держнотконтори від 06.04.2021 року.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 є зареєстрованою у квартирі АДРЕСА_1 , але ще з 2010 року за даною адресою у належному позивачу будинку не проживає, що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов від 21.11.2022 року, її речі у житловому приміщенні відсутні.

За період з 2010 року і по теперішній час, тобто на протязі 12-ти років, відповідач у квартирі АДРЕСА_2 , де проживає позивач, не з`являлася, житловим приміщенням взагалі не користувалася, оплату комунальних послуг не здійснювала, її особисте майно та предмети вжитку у житлі відсутні.

Таким чином, відповідач тривалий час не проживає у вище згаданій квартирі, і внаслідок цього позивач, як власник, несе необгрунтовані додаткові витрати по оплаті комунальних послуг за зареєстровану в належному йому житлі відповідачку, яка станом на даний час втратила право на користування цим житлом.

Також відповідач перешкоджає позивачу у здійснені права володіння, користування та розпоряджання квартирою, тобто відповідач, будучи на даний час безпідставно зареєстрованою в його житлі, - обмежує позивача в праві обміну, продажу чи здачі в оренду належної йому квартиру, після отримання свідоцтва про право на спадщину.

Домовленості між відповідачкою та позивачем про збереження за нею житлового приміщення відсутня.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом, матір позивача, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Дана нерухомість належала померлій на підставі договору купівлі-продажу від 20.05.1992 року.

Єдиним спадкоємцем на майно померлої ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується повідомленням Полтавської районної держнотконтори від 06.04.2021 року.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 є зареєстрованою у квартирі АДРЕСА_1 , але ще з 2010 року за даною адресою у належному позивачу будинку не проживає, що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов від 21.11.2022 року, її речі у житловому приміщенні відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української PCP, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

За період з 2010 року і по теперішній час, тобто на протязі 12-ти років, відповідач у квартирі АДРЕСА_2 , де проживає позивач, не з`являлася, житловим приміщенням взагалі не користувалася, оплату комунальних послуг не здійснювала, її особисте майно та предмети вжитку у житлі відсутні.

Таким чином, відповідач тривалий час не проживає у вищезгаданій квартирі, і внаслідок цього позивач, як власник, несе необгрунтовані додаткові витрати по оплаті комунальних послуг за зареєстровану в належному йому житлі відповідачку, яка станом на даний час втратила право на користування цим житлом.

Також відповідач перешкоджає позивачу у здійснені права володіння, користування та розпоряджання квартирою, тобто відповідач, будучи на даний час безпідставно зареєстрованою в його житлі, - обмежує позивача в праві обміну, продажу чи здачі в оренду належної йому квартиру, після отримання свідоцтва про право на спадщину.

Домовленості між відповідачкою та позивачем про збереження за нею житлового приміщення відсутня.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частини 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями частини 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами статті 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Статтею 64 Житлового кодексу України визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно положень статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до етапі 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16).

Статтею 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верхового Суду України від 03.04.1987 р. №2 «Про практику застосування судами житлового законодавства», за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї житлове приміщення зберігається протягом шести місяців. Якщо людина відсутня в житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, вона вважається такою, що втратила право на житлове приміщення.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може біти підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення.

За змістом частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи вище наведене, ОСОБА_2 втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того відповідачка не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, статтями 19, 28, 175, 177, 184, 187, 263, 265, 268, 274-279, ЦПК України, статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права володіння, користування та розпорядження своєю власністю, та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: А.Г. Потетій