Справа № 562/498/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" квітня 2023 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі:

головуючого - судді Мички І.М.

за участю секретаря Щербак В.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третої сторони Овдійчук О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Здолбунівської міської ради Рівненської області про визначення місця проживання дитини, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визначення місця проживання дитини. В обгрунтування позову зазначає, що перебував ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської област від 30.06.2010 шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітня дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишилася проживати з матрі`ю. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25.05.2010 року з позивача стягнуто аліменти на утримання дочки. Однак, починаючи з літа 2020 року дитина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з батьком, повністю перебуває на його утриманні. Відповідач проживає окремо від дитини, тому виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові, просив визначити місцем проживання дочки ОСОБА_5 разом з ним.

Представник позивача у судовому засіданні вказала, що дитина має бажання проживати з батьком, який забезпечує її потреби та піклується про неї, тому просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Здолбунівської міської ради у судовому засіданні надала пояснення та вказала , що мама дитини довгий період часу перебуває за кордоном на лікуванні при спілкуванні з дитиною було з`ясовано , що дитина хоче проживати з батьком, тому заперечень щодо задоволення позову немає.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази у їх сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . У позовній заяві позивач зазначає, що дочка з літа 2020 року проживає разом з ним. Дитина постійно проживає із батьком, який має постійний дохід та за місцем проживання якого створено всі умови для гармонійного розвитку дитини.

Згідно висиновку органу опіки та піклування Здолбунівської міської ради від 24.03.2023 року № 79 залишити дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживати з батьком буде відповідати її інтересам, так як мати дитини довгий час проживає за кордоном та не заперечує , щоб дитина проживала з ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Згідно положень ч. 1 ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частина 1 ст. 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції).

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

У постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №377/128/18 зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 21.05.2020 у справі №587/2234/17.

Положеннями ст.19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт , що відповідач визнала позовні вимоги суд приходить до висновку про задоовлення позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ч. 2, 8, 9 ст. 7, ст. 19, ч. 1 ст. 161 СК України, ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 7, 10, 13, 76-81, 264-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Здолбунівської міської ради Рівненської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком ОСОБА_1 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Здолбунівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя: І.М.Мичка