РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Лутай А.М.,

за участю: секретаря судового засідання Жолоб К.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи - Панасюка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа: Володимир-Волинський відділ Управління Державної міграційної служби України у Волинській області,

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, яку обґрунтував тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сорокине (Краснодон) Луганської області. Його батьки ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та матір ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 і померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , були громадянами України, проживали у місті Сорокине та, на дату його народження, перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. З першого класу він навчався у школі № 9 міста Краснодон, яку у 1991 році, тобто на день проголошення незалежності України, він ще не закінчив, тому що мав на той час лише 13 років, однак вже офіційно працевлаштувався на Шахту УМДР ГМОУ міста Краснодон на посаду муляра, де отримав в подальшому 3 розряд. Отримати документи з навчального закладу - школи № 9 міста Краснодон на підтвердження факту його навчання у даному закладі та з шахти, на підтвердження факту роботи на даному підприємстві він не має змоги, оскільки, школа та шахта на даний час знаходяться на тимчасово окупованій території. У 2006 році Краснодонським МВ УМВС України у Луганській області заявнику було видано паспорт громадянина України, однак він його втратив перед тим, як його було взято під варту 3 грудня 2008 року. Згідно вироку Луганського апеляційного суду від 13 квітня 2009 року, який набрав законної сили 18 травня 2009 року у справі №1-31/2009, його було засуджено до відбування покарання, яке він відбував у Селидівській виправній колонії №82 Донецької області.

Зазначає, що після відбуття ним призначеного судом покарання, а саме 10 червня 2021 року, він звернувся до органів ДМС по місцю свого проживання у місті Краснодон Луганської області із заявою про видачу паспорта громадянина України, взамін втраченого. Отримати його він не зміг через початок бойових дій та повномасштабне вторгнення військ рф на територію України у лютому 2022 року. Рятуючись від війни, він переїхав на тимчасове проживання у місто Володимир Волинської області, де проживає і по даний час у гуртожитку по вулиці Луцькій. Маючи намір отримати довідку ВПО, він звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із позовом про оскарження наданої йому відмови ЦНАП Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 04.05.2022 за вих.№1.10/9345/00169 у видачі йому довідки ВПО. Однак рішенням Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/4178/22 від 03 серпня 2022 року йому було відмовлено у задоволенні позову через відсутність у нього паспорта громадянина України. У зв`язку із втратою паспорта громадянина України на території колишнього фактичного місця проживання, яка зараз є тимчасово окупованою, він звернувся 23 серпня 2022 року із відповідною заявою до заінтересованої особи про видачу йому паспорта у формі пластикової картки типу ID-1. Однак, листом Володимир-Волинського відділу управління Державної міграційної служби України у Волинській області від 13.09.22 р. №0712-360/0712.1-22 у відповідь на поданий ним пакет документів та заяву з питань оформлення паспорта громадянина України, йому було повідомлено про відмову в оформленні паспорта громадянина України у зв`язку з тим, що ним не були подані в повному обсязі документи, передбачені пп.5.п.100 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 25.03.2015 №302. Також йому було роз`яснено, що основною підставою відмови стало помилкове написання його прізвища у Довідці про звільнення Серії НОМЕР_1 , де замість « ОСОБА_5 » було помилково вказано « ОСОБА_6 », а також відсутність можливості перевірити дані ДМС по місцю видачі йому паспорта у зв`язку із тим, що ці територій були окуповані, а доступ до даних відсутній. 09.12.2022 він повторно звернувся до заінтересованої особи із заявою про видачу паспорта громадянина України. Листом Володимир-Волинського відділу управління Державної міграційної служби України у Волинській області від 15.12.22 р. №0712-438/0712.1-22 у відповідь йому було повідомлено про відмову в оформленні паспорта громадянина України у зв`язку з тим, що він не був документований паспортом громадянина України та ним не були подані в повному обсязі документи, передбачені розділом II Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215. Також було роз`яснено, що для отримання паспорта громадянина України йому слід звертнутися до суду та встановити його особу, підтвердити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.

Вказує, що рішення суду про встановлення фактів, що він дійсно є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року йому необхідне для отримання паспорту громадянина України. Встановлення даних фактів є підставою для оформлення належності до громадянства України, а оскільки іншого порядку чинним законодавством України не передбачено, тому він звертається із даною заявою до суду. Через відсутність паспорта громадянина України він не може оформитися на роботу, отримати довідку ВПО та допомогу, яка належить таким особам, позбавлений права на медичне обслуговування, не може зареєструвати шлюб та зареєструвати себе батьком дитини, яка скоро народиться у них з цивільною дружиною.

На підставі викладеного просив суд встановити факт, що він дійсно є ОСОБА_1 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сорокине Луганської області, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області було зроблено актовий запис №403 від 03 серпня 1978 року, а також факт постійного його проживання на території України станом на «24» серпня 1991 року та на «13» листопада 1991 року, по теперішній час.

Ухвалою суду від 27 грудня 2022 року на підставі вказаної заяви відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

25 січня 2023 року від заінтересованої особи Володимир-Волинського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області до суду надійшло пояснення на заяву ОСОБА_1 , де зазначено, що для оформлення належності до громадянства України ОСОБА_1 , останньому слід подати рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року. Надані заявником копії документів не підтверджують факт постійного його проживання на території України станом на 24.08.1991 або станом на 13.11.1991. За базами даних УДМС у Волинській області інформація щодо документування ОСОБА_1 паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон, відсутня. Враховуючи зазначене просили суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви.

15 березня 2023 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в якому він уточнив свої вимоги та просив суд встановити факт, що він дійсно є ОСОБА_1 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сорокине Луганської області, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області було зроблено актовий запис №403 від 03 серпня 1978 року, факт постійного його проживання на території України станом на «24» серпня 1991 року та на «13» листопада 1991 року, по теперішній час, а також факт належності йому, ОСОБА_1 , свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_1 , серії НОМЕР_2 від 09.08.2018.

Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали подану заяву та просили її задовольнити з викладених у ній підстав.

Представник заінтересованої особи Володимир-Волинського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області Панасюк В.В у судовому засіданні залишив вирішення заяви ОСОБА_1 на розсуд суду.

Заслухавши заявника та його представника, представника заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч.1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно 09.08.2018 року Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Сорокине Луганської області народився Лоби ОСОБА_7 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області 03 серпня 1978 року складено відповідний актовий запис №403. Батьком дитини записаний ОСОБА_8 и ОСОБА_9 , матір`ю - ОСОБА_10 .

Згідно повного витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 1 від 13.10.2022, в відомостях про батьків заявника зазначено, що батько Лоби ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та матір Лоби ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою запису відомостей про батька був запис акта про шлюб №369 від 20.09.1975 по Краснодонському міському рацсу Луганської області.

У матеріалах справи міститься повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про шлюб № 5, з якого вбачається, що 20 вересня 1975 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції у Луганській області складено актовий запис № 369 про шлюб між ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який народився в м. Краснодон, Луганської області, Україна (місце проживання: АДРЕСА_2 ), та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка народилася в м. Краснодон, Луганської області, Україна (місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Окрім того, у матеріалах справи містяться копії паспортів громадянина України ОСОБА_8 і ОСОБА_14 ( НОМЕР_3 ) та ОСОБА_15 ( НОМЕР_4 ), а також копія свідоцтва про смерть ОСОБА_8 і ОСОБА_14 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Краснодон Луганської області, Україна.

Отже судом встановлено, що в зазначених вище документах маються розбіжності в написанні прізвищ батьків заявника.

Також судом встановлено, що у заявника є рідний брат ОСОБА_16 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Краснодон Луганської області, що підтверджується копією його паспорта серії НОМЕР_5 , та листом Володимирського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області № 420/29.1-04-22 від 29.03.2023 року, з якого видно, що по відділу реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області виявлено народження ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , актовий запис № 271 від 24.05.1977 року, його батьки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Заявник у 1989 році навчався в Краснодонській СШ №9, про що свідчить наявна в матеріалах справи світлокопія загальної фотографії учнів 4-В класу вказаної школи.

Згідно з постановою Краснодонського міського суду від 03.12.2008, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно « ОСОБА_17 », ІНФОРМАЦІЯ_12 , останній є громадянином України і документований паспортом НОМЕР_6 , який виданий 16.05.2006 року Краснодонським міським відділом внутрішніх справ.

Крім того, у матеріалах справи міститься копія вироку Апеляційного суду Луганської області від 13.04.2009 стосовно « ОСОБА_17 », ІНФОРМАЦІЯ_12 , у якому також зазначено, що він є громадянином України. Згідно вироку останній засуджений за ст.ст. 115 ч.1, 15 ч.2-115 ч.2, п.1 ст. 70 КК України до 13 років позбавлення волі.

З Довідки про звільнення серії ДОН № 04349 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , звільнився з місць позбавлення волі 10 червня 2021 року по відбуттю строку покарання і прямує до місця проживання у АДРЕСА_3 . Також у довідці зазначено, що паспорт в особовій справі відсутній.

Відповідно до листа державної установи «Селидівська виправна колонія (№82)» від 09.12.2022 №2/4-2436, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , дійсно відбував в установі покарання, звільнений 10.06.2021 по відбуттю строку покарання, довідка про звільнення Серія ДОН № 04349. Прізвище « ОСОБА_6 » написано згідно особової справи засудженого, в якій відсутні паспорт останнього або його копія.

Згідно листа Володимирського РВ ГУНП у Волинській області від 05.05.2023 № 9677/52/01-2023 за результатами перевірки у автоматизованій дактилоскопічній ідентифікаційній системі «Дакто-2000» ЄІС МВС України виявлено збіг з відбитками пальців рук у дактилокартах, заповнених на ім`я: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , уродженець м. Краснодон Луганської області, карта поставлена на облік 12.12.2008 СІЗО Луганської області; та на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , уродженець м. Краснодон Луганської області, карта поставлена на облік 09.04.2002 ЕКЦ Луганської області. Також надано інформацію з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , згідно якої останній дійсно був засуджений Апеляційним судом Луганської області 13.04.2009 до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років. Згідно тієї ж інформації ОСОБА_1 є громадянином України, раніше неодноразово судимий, перший раз 21.11.1997 Краснодонським міським судом Луганської області за ч.ч.2,3 ст.140 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до листа державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» від 04.04.2023 №6/2-413 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , дійсно відбував в установі покарання, призначене за вироком Краснодонського міського суду Луганської області від 21.11.1997 за ч.ч.2,3 ст.140 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Звільнений 12.05.2000 по відбуттю строку покарання. Вибув за адресою: АДРЕСА_3 . Особова справа стосовно ОСОБА_1 знищена.

23 серпня 2022 року заявник звернувся до Володимир-Волинського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області із заявою про видачу йому паспорта громадянина України у формі пластикової картки типу ID-1, у зв`язку з його втратою.

Своїм листом від 13.09.2022 №0712-360/0712.1-22 Володимир-Волинський відділ Управління Державної міграційної служби України у Волинській області повідомив заявника про відмову в оформленні паспорта громадянина України у зв`язку з тим, що ним не були подані в повному обсязі документи, передбачені пп.5 п.100 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 25.03.2015 №302.

09 грудня 2022 року заявник повторно звернувся до Володимир-Волинського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області із заявою про видачу паспорта громадянина України.

Листом Володимир-Волинського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області від 15.12.22 р. №0712-438/0712.1-22 заявнику було повідомлено про відмову в оформленні паспорта громадянина України у зв`язку з тим, що він не був документований паспортом громадянина України та ним не були подані в повному обсязі документи, передбачені розділом II Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року. Також було роз`яснено, що для отримання паспорта громадянина України йому слід звертнутися до суду та встановити його особу, підтвердити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.

Вирішуючи заяву по суті в частині встановлення факту, що заявник дійсно є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , суд виходить з такого.

У разі коли картотеки заяв про видачу паспорта територіального підрозділу ДМС не збереглися, відсутня будь-яка інформація в наявних даних обліку територіального органу ДМС, проводиться процедура встановлення особи відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою КМУ від 25.03.2015 року N 302 (далі Порядок №302).

За результатами проведення процедури встановлення особи, підтвердження факту видачі втраченого паспорта зразка 1994 року, перевірки факту належності до громадянства України особи, яка набула громадянство України відповідно до статті 6 Закону України „Про громадянство України, працівник територіального підрозділу ДМС складає висновок за формою, встановленою МВС, та приймає рішення про оформлення паспорта або про відмову в його оформленні (п. 63 Порядку N 302).

Якщо за результатами проведення процедури встановлення особи її не встановлено, приймається рішення про відмову особі в оформленні паспорта, яке доводиться до відома заявника відповідно до пунктів 100 і 101 цього Порядку (п. 64 Порядку N 302).

Матеріали перевірок (у разі надсилання та отримання відповідей на паперових носіях), акт встановлення особи, висновок за результатами встановлення особи скануються та вносяться до відомчої інформаційної системи ДМС (п. 65 Порядку N 302).

Відповідно до п. 101 цього Порядку заявник має право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими йому було відмовлено в оформленні чи видачі паспорта.

Як встановлено судом, однією з підстав для відмови у поновленні паспорту заявнику стало не підтвердження його особи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази суд вважає, що заявником в ході судового розгляду в достатній мірі доведено той факт, що він дійсно є ОСОБА_1 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сорокине (Краснодон) Луганської області, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області було зроблено актовий запис № 403 від 03 серпня 1978 року.

Враховуючи, що інший спосіб захисту у заявника відсутній, встановлення вказаного факту має юридичне значення для заявника та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення цього факту в судовому порядку надає йому право на отримання паспорту громадянина України, суд приходить до висновку, що заява в цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується вимог заявника про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, суд вважає необхідним зазначити таке.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст. 315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, або станом на 13.11.1991, який має юридичне значення.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України» визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі Порядок №215), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року, або на 13 листопада 1991 року, постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року, або на 13 листопада 1991 року (підпункт «в» пункту 8 та підпункт «в» пункту 9 Порядку №215.

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року, або на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи те, що заявник має намір встановити належність до громадянства України з підстав, визначених в Законі України «Про громадянство», встановлення факту його постійного проживання станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 на території, яка стала територією України, має юридичне значення для заявника та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає йому право подати заяву про набуття громадянства України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані заявником докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, і в своїй сукупності підтверджують факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 та станом на 13.11.1991.

За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту постійного проживання на території України, який просить встановить заявник, підтверджується письмовими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника в цій частині є також обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині вимог заявника про встановлення факту належності йому свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_1 , серії НОМЕР_2 від 09.08.2018, суд вважає необхідним відмовити, оскільки відповідно до ч.3 ст.315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Керуючись ст..ст.81, п.1 ч.1 ст.315, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридимчне значення задовольнити частково.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт, що заявник дійсно є ОСОБА_1 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сорокине (Краснодон) Луганської області, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області було зроблено актовий запис № 403 від 03 серпня 1978 року, для видачі паспорта громадянина України.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сорокине (Краснодон) Луганської області, на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

В іншій частині заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий А.М. Лутай