Провадження № 2/679/57/2023
Справа № 679/1008/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Безкровного І.Г.,

за участю секретаря с/з Волос І.О.,

представників сторін: Волкова С.В., ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нетішин Хмельницької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення незаконно привласнених коштів та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення незаконно привласнених коштів.

В обґрунтування позову зазначається, що 15.09.2015 ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_3 . Під час їх спільного проживання у серпні 2020 року подружжям був придбаний легковий автомобіль марки «Chevrolet» моделі «Nubira» із реєстраційним номером НОМЕР_1 , який був зареєстрований за ОСОБА_2 .

16.08.2021 ОСОБА_2 видав довіреність на ОСОБА_4 на представництво перед третіми особами строком на один рік із правом передоручення, за якою позивач уповноважив відповідача розпоряджатися та користуватися зазначеним автомобілем включно із правами продати його, обміняти або здати в оренду.

У грудні 2021 року ОСОБА_2 дізнався, що 25.08.2021 ОСОБА_4 на підставі відповідної довіреності продав зазначений автомобіль своїй дружині ОСОБА_5 за 55000 грн, після чого транспортний засіб був зареєстрований за новим власником.

Про продаж автомобіля відповідач ОСОБА_2 не повідомив та не узгоджував із ним своїх дій, у зв`язку з чим сам договір купівлі-продажу був укладений на невигідних для позивача умовах, оскільки сума продажу вдвічі нижча за його ринкову ціну на момент укладення договору.

Позивачі неодноразово зверталися до відповідача з вимогою віддати (передати) належні їм грошові кошти, отримані відповідачем за проданий ним автомобіль, власником якого були позивачі, проте ОСОБА_4 відмовився це зробити, стверджуючи, що ці кошти вже витрачені на ремонт квартири, яку позивач орендував у відповідача. Від покупця ОСОБА_5 позивачі також не отримували жодних грошових коштів.

З огляду на це позивачі просили: 1) стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 27500 грн; 2) стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 27500 грн; 3) стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 судові витрати у справі.

06.10.2022 суддею було відкрите провадження у справі та визначено її розгляд в порядку загального позовного провадження (а.с. 21).

03.11.2022 представником відповідача ОСОБА_6 був поданий відзив на позов, в якому зазначається, що відповідач ОСОБА_4 та його дружина є власниками (в рівних частинах) двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 15.08.2020 відповідач передав вказану квартиру в оренду ОСОБА_2 , а 15.08.2021 у цій квартири з вини останнього сталася пожежа, в результаті якої були пошкоджені як сама квартира, так і майно, яке в ній знаходилося. Наступного дня, тобто 16.08.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 була узгоджена вартість завданих внаслідок пожежі збитків відповідачу, яку сторони оцінили в розмірі 55000 грн. Проте ОСОБА_2 , посилаючись на відсутність у нього на той момент грошових коштів, запропонував ОСОБА_4 у рахунок погашення розміру завданих збитків передати у власність останнього належний ОСОБА_2 транспортний засіб «Chevrolet Nubira» 2005 року випуску чорного кольору із номером шасі НОМЕР_2 , який на той момент мав значні механічні пошкодження. Відповідач погодився на цю пропозицію, а передача автомобіля у власність була оформлена довіреністю, виданою ОСОБА_2 на його ім`я 16.08.2021. Однак наступного дня ОСОБА_2 сказав, що має намір віддати кошти, тому хоче забрати автомобіль назад, на підтвердження чого власноручно написав розписку, проте через декілька днів повідомив, що віддавати кошти не буде. З огляду на це вказаний транспортний засіб був перереєстрований на нового власника. У свою чергу, відповідач не пред`являв до ОСОБА_2 жодних вимог щодо відшкодування останнім шкоди, завданої майну відповідача в результаті вчиненої позивачем пожежі, позаяк ОСОБА_4 вважав, що така шкода відшкодована шляхом передання у його власність зазначеного транспортного засобу. Вказані обставини підтверджуються зокрема тим, що ОСОБА_2 до теперішнього часу не відшкодував ОСОБА_4 завдані останньому внаслідок пожежі збитки у грошовій формі, а через декілька днів після настання кінцевої дати повернення коштів за такі збитки скасував дію довіреності на право розпорядження автомобілем. Такі недобросовісні дії позивачів свідчать про те, що, вчиняючи фраудаторний правочин зі скасування виданої ОСОБА_2 довіреності від 16.08.2021, останній переслідував мету не допустити в майбутньому можливості отримання ОСОБА_4 відшкодування завданої йому шкоди. З огляду на це представник відповідача просив залишити позов без задоволення та стягнути з позивачів на користь ОСОБА_4 понесені ним судові витрати (а.с. 37-38).

Крім того, 03.11.2022 ОСОБА_4 , в інтересах якого діє представник адвокат Волков С.В., звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, який 07.11.2022 був прийнятий судом до розгляду із первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення незаконно привласнених коштів, а вимоги за цими позовами були об`єднані в одне провадження (а.с. 56-57, 75 т. 1).

В обґрунтування зустрічного позову зазначається, що ОСОБА_4 та його дружина є власниками (в рівних частинах) двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 15.08.2020 відповідач передав вказану квартиру в оренду ОСОБА_2 , а 15.08.2021 у цій квартири з вини останнього сталася пожежа, в результаті якої були пошкоджені як сама квартира, так і майно, яке в ній знаходилося. Наступного дня, тобто 16.08.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 була узгоджена вартість завданих внаслідок пожежі збитків відповідачу, яку сторони оцінили в розмірі 55000 грн, на підтвердження чого ОСОБА_2 власноручно написав розписку із зобов`язанням повернути вказану суму грошових коштів до 15.10.2021. Проте відповідна шкода ОСОБА_2 до теперішнього часу не відшкодована. Зважаючи на те, що відповідачі є подружжям та винаймали квартиру позивача для спільного використання останній вважає, що відповідна шкода має бути стягнута з них солідарно. Також ОСОБА_4 вказує, що в результаті пожежі, спричиненої відповідачем, позивач за зустрічним позовом зазнав душевних страждань, оскільки був вимушений усувати наслідки цієї пожежі та її гасіння, звертатися до органів ДСНС, поліцію, спеціалістів, отримав негативні емоції та переживав з приводу пошкодження майна зокрема з огляду на неможливість нормального користування квартирою та отримання прибутку, а також був вимушений залишитися в Україні на більш тривалий термін, позаяк постійно проживає за межами України, та в подальшому був змушений приїздити в м. Нетішин для проведення ремонтних робіт, що порушило звичайний спосіб його життя та змусило докладати додаткові зусилля для його нормалізації, а також звертатися до суду за захистом порушеного права. Завдану йому моральну шкоду ОСОБА_4 оцінив у 15000 грн. З огляду на це позивач за зустрічним позовом просив суд стягнути з відповідачів на його користь матеріальну шкоду в розмірі 55000 грн, три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (за період з 16.10.2021 по 16.10.2022) в розмірі 1650 грн, моральну шкоду в розмірі 15000 грн, а також понесені ним судові витрати.

22.11.2022 відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 був наданий відзив на зустрічний позов, в якому вона зазначає, що 15.08.2021 у квартирі ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 вона не проживала, оскільки цього дня знаходилася у м. Києві на весіллі її подруги. Про причини пожежі (людський фактор чи технічна несправність) їй невідомо, участі у погодженні суми збитків вона не брала і не погоджується з нею. Крім того, позивачем за первісним позовом не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують розмір завданих пожежею збитків. З урахуванням відсутності її винуватості у виникненні пожежі ОСОБА_3 вважає, що вимоги ОСОБА_4 про відшкодування йому моральної шкоди є передчасними, а зазначену у зустрічному позові вартість правових послуг вона вважає завищеною. Таким чином, вона просила відмовити у задоволенні зустрічного позову (а.с. 83).

22.11.2022 іншим відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 також був наданий відзив на зустрічний позов, в якому він зазначає, що із долучених до зустрічного позову доказів не в повній мірі вбачається його винуватість у виникненні пожежі. Сума збитків була визначена ОСОБА_4 виключно на розсуд останнього без залучення фахівців. З метою гарантування належної поведінки ОСОБА_2 щодо відшкодування ним збитків ОСОБА_4 зажадав надання йому довіреності на належній відповідачам за зустрічним позовом автомобіль, і така довіреність була надана йому 16.08.2021. Крім того, 17.08.2021 ОСОБА_4 зажадав надати йому розписку, згідно з якою ними була погоджена сума в розмірі 55000 грн за знищення та пошкодження майна, яку він зобов`язаний був виплатити до 15.10.2021. Однак у подальшому, а саме 25.08.2021 ОСОБА_4 передчасно продав їх автомобіль своїй дружині на підставі наданої ОСОБА_2 довіреності за 55000 грн, а кошти від продажу автомобіля не віддав, обернувши їх на свою користь в рахунок відшкодування збитків від пожежі, у той час як вказаний автомобіль коштує значно дорожче, ніж 55000 грн. Також ОСОБА_2 вказав, що вважає завищеною зазначену у зустрічному позові вартість послуг на правову допомогу. Таким чином, він просив відмовити у задоволенні зустрічного позову (а.с. 88).

06.12.2022 судом був продовжений строк підготовчого провадження у зазначеній цивільній справі на 30 днів для надання представнику позивача-відповідача ОСОБА_1 можливості для реалізації її права на ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 99).

03.10.2022 судом було закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, а також задоволене клопотання представника відповідача-позивача ОСОБА_6 про виклик свідків (а.с. 117).

У судове засідання позивач-відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань не надав.

Позивач-відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги за первісним позовом та водночас заперечувала проти зустрічного позову, пояснивши суду, що ОСОБА_3 вважає себе непричетною до виникнення пожежі, а тому не вбачає підстав для відшкодовування нею будь-яких збитків. На теперішній час стосунки з чоловіком вона не підтримує, щодо наявності особистих речей у квартирі їй нічого невідомо. Вона знала про те, що чоловік оформив довіреність на транспортний засобі на ім?я ОСОБА_7 , однак про причини оформлення такої довіреності їй також нічого невідомо.

Відповідач-позивач ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги за зустрічним позовом та водночас заперечував проти первісного позову, пояснивши суду, що вартість транспортного засобу, який ОСОБА_2 передав по довіреності ОСОБА_7 , відповідала розміру завданої останньому внаслідок пожежі шкоди. Сама пожежа була наслідком того, що ОСОБА_2 , перебуваючи у стані наркотичного сп?яніння, обронив недопалок. Чи була на момент пожежі в орендованій квартирі ОСОБА_3 , ОСОБА_7 невідомо, однак її особисті речі та особисті речі дітей знаходилися у квартирі, оскільки сам ОСОБА_7 допомагав їй їх вивозити після пожежі.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що більше року тому у належній ОСОБА_7 квартирі за адресою: АДРЕСА_1 сталася пожежа, коли там проживали квартиранти чоловік та жінка, імен яких свідок не знає. Сам ОСОБА_7 проживає у Польщі і на момент пожежі знаходився за кордоном. Внаслідок пожежі були пошкоджені дитяче ліжко, матрац, стіна, кімнатні двері, балконні двері, ванна.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою ОСОБА_10 та проживає поверхом нижче належної йому квартири. Приблизно у серпні місяці о восьмій ранку вона почула гуркіт у квартирі ОСОБА_10 , ніби зверху совають меблі. На той час у цій квартирі жили квартиранти сімейна пара. Її син вийшов на балкон та побачив дим, після чого викликав пожежників та поліцію. З кухні з підвіконня лилась вода. Згодом приїхали пожежники та сам ОСОБА_10 . Коли ОСОБА_9 зайшла з ним у квартиру, вони побачили там обгоріле ліжко. У квартирі знаходився незнайомий чоловік.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що вони з ОСОБА_10 були на рибалці, коли останньому зателефонували та повідомили, що в його квартирі сталася пожежа. Вони одразу поїхали у квартиру. Одна кімната повністю вигоріла, квартира була закопчена від гарі. У квартирі знаходився хлопець, який (вірогідно) перебував у стані сп?яніння та поводив себе неадекватно. У квартирі були зірвані плінтуси, зняті розетки, а ванна і туалет були залиті пастою. Хлопець пояснював, що не знає, як виникла пожежа, зазначаючи, що він спав, а коли прокинувся, у квартирі вже вирувала пожежа. Цей хлопець близько року був квартирантом ОСОБА_10 , разом із ним у цій квартирі також проживали жінка (дружина квартиранта) і дитина. ОСОБА_11 бував у цій квартирі до пожежі, в ній був зроблений ремонт і вона була у гарному стані. Внаслідок пожежі вигоріли дитячий стіл, диван, шафа, шпалери, також у жахливому стані був матрац. Причина пожежі свідку невідома, однак квартирант пояснював, що загорілося ліжко. ОСОБА_11 відомо, що квартирант надав ОСОБА_10 розписки про те, що зобов?язується сплатити йому певну грошову суму у певний строк в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок пожежі. Також квартирант ніби у вигляді застави надав ОСОБА_10 свій автомобіль «Шевроле». Оскільки збитки не були відшкодовані, транспортний засіб залишився у ОСОБА_10 , який пізніше переоформив його, однак на кого саме свідку невідомо. Наскільки відомо свідку, борг був погашений в момент перереєстрації транспортного засобу.

Заслухавши представників сторін та свідків, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані суду докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачі за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 15.09.2015 перебувають у зареєстрованому шлюбі, за час якого ними був придбаний автомобіль марки «Chevrolet Nubira» чорного кольору 2005 року випуску із реєстраційним номером НОМЕР_1 та номером шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 12.08.2020 (а.с. 9).

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір оренди квартири, відповідно до якого ОСОБА_4 здав належну йому на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.1998 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 із меблями та технічним устаткуванням в оренду ОСОБА_2 на 12 місяців, а саме з 15.08.2020 до 15.08.2021. Відповідно до вказаного договору орендар зобов`язується: дотримуватися діючих правил утримання житлових приміщень та їх використання; дбайливо поводитися з меблями; не зберігати у квартирі вибухонебезпечні та екологічні шкідливі речовини; після закінчення терміну оренди повернути квартиру в тому стані, в якому вона була на момент оренди, з урахуванням нормального зносу (п. 10). Орендар не несе відповідальності за пошкодження, заподіяні пожежею (виключаючи випадки пожежі, що виникли через недбалість орендаря) (п. 11.1). Пошкодження, що виникли з вини орендаря, усуваються орендарем за свій рахунок (п. 11.2) (а.с. 40, 41-45, 59, 60-66).

Як вбачається із довідки (картки) про пожежу № 56 ЖЕО № 3172, складеної начальником караулу 8 ДПРЧ 5 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Хмельницькій області капітаном служби ЦЗ Нікітчуком С.О. та провідним інспектором відділу запобігання НС Шепетівського районного управління лейтенантом служби ЦЗ Шемчуком Ю.В., 15.08.2021 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 сталася пожежа. Місцем виникнення пожежі зазначається матрац у кімнаті цієї житлової квартири. Можливою причиною пожежі вказане необережне поводження з вогнем невстановленою особою, а винуватцем пожежі вказаний ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 46, 67).

16.08.2021 ОСОБА_2 була видана довіреність відповідачу за первісним позовом ОСОБА_4 , за якою останній був уповноважений користуватися та розпоряджатися (продавати, обмінювати, передавати в оренду, позичку) належний ОСОБА_2 автомобіль марки «Chevrolet Nubira» чорного кольору 2005 року випуску із реєстраційним номером НОМЕР_1 та номером шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , а 25.10.2021 довіреність була припинена на підставі заяви довірителя про скасування цієї довіреності (а.с. 12, 13).

Згідно з розпискою від 17.08.2021 ОСОБА_2 зобов`язався виплатити 15.10.2021 компенсацію у розмірі 55000 грн за знищення та пошкодження майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яку він винаймав на підставі договору оренди, власнику цієї квартири ОСОБА_4 (а.с. 47, 68, 147).

25.08.2021 вказаний автомобіль був перереєстрований у Територіальному сервісному центрі № 6845 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Хмельницькій області за договором купівлі-продажу № 6845/2021/2754964 на ОСОБА_5 , яка з 21.11.1992 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 (а.с. 10, 11, 15, 16, 17, 39, 58).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначається у ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована та може оспорюватися поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду № 372/504/17 від 21.11.2018 та у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 725/1776/18, який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Оскільки автомобіль марки «Chevrolet Nubira» із реєстраційним номером НОМЕР_1 був придбаний позивачами за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час перебування ними у зареєстрованому шлюбі, останній є спільною сумісною власністю подружжя та належить їм у рівних частинах, позаяк відповідна презумпція не оспорюється (визнається) обома позивачами, що вбачається зі змісту позовної заяви та зокрема (спільних) позовних вимог, в яких вони просять стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти на користь кожного з них у рівних частинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Згідно з ч. 1 ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Як вбачається зі змісту положень ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, після продажу автомобіля, належного позивачам за первісним позовом, ОСОБА_4 мав обов`язок негайно передати їм все одержане у зв`язку із виконанням доручення, тобто грошові кошти у розмірі 55000 грн, однак не зробив цього, а тому суд вважає за необхідне задовольнити первісний позов повністю та стягнути з відповідача на користь позивачів незаконно привласнені ОСОБА_4 кошти, отримані ним від продажу автомобіля, а саме по 27500 грн на користь кожного з позивачів, оскільки автомобіль належав їм на праві спільної сумісної власності у рівних частинах.

Суд вважає неспроможними посилання позивачів за первісним позовом на ту обставину, що вказаний договір купівлі-продажу транспортного засобу був укладений на невигідних для них умовах, оскільки сума продажу була значно нижчою за його ринкову вартість на момент укладення договору, позаяк позивачами не заявлялася вимога про визнання відповідного договору купівлі-продажу недійсним. При цьому у довіреності, виданій ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_4 зазначається, крім іншого, що останньому було надане право укладати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем (зокрема купівлі-продажу), визначаючи у відповідних договорах ціну та інші умови на власний розсуд.

Суд критично оцінює посилання у відзиві представника відповідача за первісним позовом на ту обставину, що вказаний автомобіль був переданий ОСОБА_4 у рахунок відшкодування збитків, завданих пожежею в орендованій ОСОБА_2 належній відповідачу квартирі, оскільки жодних доказів на підтвердження цих обставин стороною відповідача надано не було, у той час як відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Більше того, вже після складання цієї довіреності ОСОБА_2 була надана ОСОБА_4 розписка, в якому вони узгодили розмір завданої шкоди (у грошовій оцінці) та строк її відшкодування.

Суд також зауважує, що хоча у первісному позові наведений розрахунок трьох відсотків річних від простроченої суми із посиланням на ст. 625 ЦК України, проте відповідна позовна вимога у прохальній частині позову не заявлялася і протягом всього розгляду справи позовні вимоги позивачами не змінювалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 761/12945/19.

Із досліджених доказів судом встановлено, що внаслідок пожежі у належній на праві власності позивачу за зустрічним позовом квартирі, яка була орендована ОСОБА_2 , ОСОБА_4 була завдана майнова шкода. Судом також встановлено, що винуватцем цієї пожежі був орендар ОСОБА_2 , який добровільно узгодив із ОСОБА_4 суму майнової шкоди у розмірі 55000 грн, що зобов`язався виплатити у строк до 15.10.2021, проте не зробив цього, а отже позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 майнової шкоди у розмірі 55000 грн, спричиненої цією пожежею, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Суд не бере до уваги посилання ОСОБА_2 на те, що його винуватість у виникненні пожежі у повні мірі не доведена, оскільки вона зокрема підтверджується показаннями свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_11 та довідкою (карткою) про пожежу № 56 ЖЕО № 3172, у той час як самим відповідачем за зустрічним позовом не надано жодних доказів на спростування своєї вини, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так само суд не може взяти до уваги посилання ОСОБА_2 на те, що сума спричинених пожежею збитків була визначена ОСОБА_10 на власний розсуд, позаяк відповідна сума була узгоджена самим ОСОБА_2 , і останній не надав доказів на підтвердження того, що це узгодження з його боку було несвідомим чи недобровільним.

Водночас суд вважає безпідставними вимоги позивача за зустрічним позовом до ОСОБА_3 , оскільки єдиним винуватцем пожежі, внаслідок якої ОСОБА_10 була завдана майнова шкода, був особисто орендар квартири ОСОБА_2 , а тому підстави для солідарної відповідальності подружжя у цьому деліктному зобов`язанні відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на це суд також вважає обґрунтованими вимоги позивача за зустрічним позовом щодо стягнення на користь останнього з ОСОБА_2 трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 16.10.2021 по 16.10.2022 в розмірі 1650 грн відповідно до наведеного у зустрічному позові розрахунку, з яким суд погоджується.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 04.03.2019 у справі № 752/20375/15-ц зазначається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності, інших цивільних прав при настанні негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

Виходячи із встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає доведеним факт завдання моральної шкоди ОСОБА_4 , що полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна, що сталося з вини ОСОБА_2 . У той же час, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлений у зустрічному позові розмір відшкодування моральної шкоди є завищеним, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 5500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-82, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення незаконно привласнених коштів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 незаконно привласнені кошти у розмірі 27500 (двадцяти семи тисяч п`ятдесяти п`яти) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 незаконно привласнені кошти у розмірі 27500 (двадцяти семи тисяч п`ятдесяти п`яти) гривень.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 55000 (п`ятдесяти п`яти тисяч) гривень, три відсотки річних за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 1650 (однієї тисячі шестисот п`ятдесяти) гривень та моральну шкоду в розмірі 5500 (п`яти тисяч п`ятисот) гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, а також у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Повне рішення суду складене 10.04.2023.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач-відповідач-1: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Позивач-відповідач-2: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ).

Представник позивача-відповідача-2: адвокат Оліферук Жанна Антонівна (РНОКПП НОМЕР_5 ; адреса місця роботи: АДРЕСА_4 ).

Відповідач-позивач: ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Представник відповідача-позивача: адвокат Волков Сергій Вікторович (адреса місця роботи: АДРЕСА_5 ).

Суддя І.Г. Безкровний