ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 березня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/490/21

Головуючий у першій інстанції Хоменко Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/164/23

Суд у складі:

головуючого судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,

за участю секретаря Зеляк Ю.Г.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: територіальна громада в особі Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа: Чернігівська районна державна нотаріальна контора Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми),

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 ,

на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2022 року; час і дата складання повного його тексту: не зазначено, місце складання: м. Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до територіальної громади в особі Боромиківського старостинського округу Киселівської сільської ради, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_4 . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 22.07.1991, виданого виконкомом Чернігівської районної Ради народних депутатів, та інформаційної довідки від 23.12.2020 № 504, померлий ОСОБА_4 був головою колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 та обл. Позивач зареєстрована та проживає в зазначеному будинку з 13.11.1987 по цей час. В установлений законом шестимісячний строк остання не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а спадкова справа, що містить всі необхідні для оформлення її спадкових прав документи, заведена лише в січні 2021 р. у Чернігівській районній державній нотаріальній конторі. Нотаріус не може видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок, оскільки у документі, що посвідчує право власності спадкодавця на спірне майно, вказано, що будинок відноситься до категорії колгоспного, інформація про інших членів двору відсутня, в цьому будинку разом з померлим проживали й інші особи, які також мають право на частку у майні колгоспного двору.

Ухвалами суду від 05.04.2021 (арк. 49 т. 1) і від 28.04.2021 (що постановлена без видалення до нарадчої кімнати, арк. 65-66 т. 1) до участі в справі як співвідповідачів залучено дітей спадкодавця - ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково: визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з них на 1/4 - як за спадкоємцем за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_4 та на 1/2 - як за власницею цієї частки у майні колишнього колгоспного двору; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалюючи це рішення, суд виходив з того, що:

- факт перебування позивача у зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_4 підтверджено належними доказами;

- ОСОБА_5 та ОСОБА_1 станом на дату прийняття Закону України «Про власність» мали рівне право на майно колгоспного двору, тобто по 1/2 частині в ньому кожен;

- оскільки до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись дружина спадкодавця - позивач ОСОБА_1 та його донька - відповідач ОСОБА_2 , то позивач має право на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (з яких на 1/4 - як спадкоємець за законом після померлого чоловіка та на 1/2 як власниця частки у майні колишнього колгоспного двору), а право на 1/4 частину спірного домоволодіння в порядку спадкування після смерті батька має ОСОБА_2 , яка не позбавлена можливості звернутись до суду з відповідним позовом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення та ухвалити рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Доводи скарги зводяться до такого:

- позивач не є дружиною ОСОБА_4 , оскільки надане нею свідоцтво про шлюб, зареєстрований у м. Ленінграді, є недійсним: ОСОБА_4 ніколи не виїжджав до м. Ленінград; листом Комітету у справах записів актів цивільного стану Відділу записів актів цивільного стану Кіровського району м. Санкт-Петербурга від 27.04.2021 підтверджується відсутність вказаного у згаданому свідоцтві актового запису про укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Суд не мотивував, чому ці докази не заслуговують на увагу;

- спірне домоволодіння не належить до майна колишнього колгоспного двору, оскільки будинок ОСОБА_4 придбано 23.08.1980 у ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу в період шлюбу з матір`ю відповідачів ОСОБА_7 , що підтверджується копіями відповідних договору і свідоцтва, однак суд не надав оцінки цьому доказу, надавши перевагу доказам позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Капара В.І. підтримала апеляційну скаргу, а представник ОСОБА_1 адвокат Пирог Л.О. просила її відхилити.

Киселівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області у листі від 01.03.2023 № 02-18/263 повідомила апеляційний суд про те, що вона має статус юридичної особи, що вказаний у позовній заяві як відповідач Боромиківський старостинський округ є складовою Киселівської територіальної громади, який не має ані статусу юридичної особи, ані статусу відокремленого підрозділу юридичної особи. У цьому листі також зазначається, що Киселівська сільська рада має повну інформацію про рух цієї справи у судах обох інстанцій та що вона повідомляла суд І інстанції про свою правову позицію у цій справі. До цього листа додано копії правоустановчих документів, що підтверджують наявність у Киселівської сільської ради статусу юридичної особи та про участь у справі (арк. 32-42 т. 2). Крім того, у справі маються листи Ради до місцевого суду: один без вихідного номера й дати (вх. № суду 973 від 27.01.2022), інший від 10.02.2022 за вих. № 02-18/234, у яких вона просила розглядати справу за відсутності її представника (арк. 130, 141 т. 1).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

У справі встановлено таке.

Відповідно до копії дубліката договору купівлі-продажу будинку від 23.08.1980, посвідченого виконавчим комітетом Боромиківської сільської Ради депутатів трудящих Чернігівського району Чернігівської області й зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій під № 19, ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_4 придбав жилий будинок в с. Боромики, Чернігівського р-ну та обл., жилою площею 28 кв. м. Цей договір підлягав реєстрації у виконкомі Боромиківської сільської Ради депутатів трудящих на протязі шести місяців з дня його посвідчення (арк. 100 т. 1).

20.05.1989 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення ними шлюбу серії НОМЕР_1 від 20.05.1989, виданого відділом ЗАГС Кіровського району м. Ленінграда (арк. 17 т. 1). Згідно з повідомленням Комітету у справах записів актів цивільного стану Кіровського району міста Санкт-Петербурга (Управління ЗАГС Санкт-Петербурга) від 26.05.2021 № 823 (в порядку Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993), 20.05.1989 відділом ЗАГС Кіровського району м. Ленінград проведено державну реєстрацію укладення шлюбу спадкодавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 1038, у зв`язку з чим видано свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 20.05.1989. Відповідно до письмового розпорядження уряду міста Санкт-Петербург, надання копії актових записів, в тому числі і про шлюб, для відправки в іншу країну заборонено (арк. 75 т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Боромиківської сільської Ради народних депутатів Чернігівського району Чернігівської області від 28.06.1991 № 18 схвалено матеріали для оформлення права особистої власності на будинки та домоволодіння, що належать громадянам на праві особистої власності та для реєстрації свідоцтв на право власності на ці об`єкти, які знаходяться в тому числі на території Боромиківської сільської ради, на підставі даних погосподарських книг та перевірки на місці. Рішенням виконкому Чернігівської районної Ради народних депутатів від 13.07.1991 № 166 затверджено рішення виконкомів сільських рад народних депутатів, зокрема, і Боромиківської сільської ради № 18 від 28.06.1991, про оформлення права особистої власності на будинки і домоволодіння згідно з додатком № 1, в якому вказано також і ОСОБА_4 та його адреса: АДРЕСА_1 (копії рішень і додатку на арк. 164-165, 161-162 т. 1).

Згідно з копією свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок, видане виконавчим комітетом Чернігівської районної Ради народних депутатів 22.07.1991, власником будинку АДРЕСА_1 і обл. є голова колгоспного двору ОСОБА_4 (арк. 19-20 т. 1). Право власності ОСОБА_4 на підставі цього свідоцтва в цілому зареєстровано в Чернігівському районному бюро технічної інвентаризації станом на 01.01.2013 та станом на 23.12.2020, що підтверджується написом у згаданому свідоцтві, копією листа Комунального підприємства «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» Чернігівського району Чернігівської області від 23.12.2020 № 793 (арк. 7 т. 1) та копією виданої цим же підприємством інформаційної довідки з архівної справи матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомості № 504 від 23.12.2020 (арк. 8 т. 1).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (арк. 16 т. 1).

Згідно з довідками Боромиківського старостинського округу Киселівської сільської ради від:

- 12.01.2021 № 01-23/24, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , і разом з ним за цією адресою була зареєстрована та проживала ОСОБА_1 , останні вели спільне господарство (її копія на арк. 38 т. 1);

- 05.02.2021 № 01-23/59 і 26.02.2021 № 01-23/99, станом на 01.07.1990 за цією адресою були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 , 1950 р. н., (голова колгоспного двору), ОСОБА_1 дружина, 1957 р. н. (їх копії на арк. 38 зворот, 80 т. 1);

- 16.02.2021 № 01-23/75, згідно з погосподарськими книгами ОСОБА_1 з 13.11.1987 по цей час зареєстрована за вказаною адресою (її копія на арк. 18 т. 1).

Від попереднього шлюбу спадкодавець ОСОБА_4 мав двох дітей - відповідачів у цій справі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (арк. 62, 63 т. 1).

З копії спадкової справи № 453/2020, заведеної Чернігівською районною державною нотаріальною конторою Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_4 (арк. 35-38 т. 1), вбачається, що:

- 04.11.2020 ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька, мотивовану тим, що на дату його смерті вона була малолітньою;

- 02.02.2021 ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка, мотивовану тим, що вона спадщину прийняла шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини;

- свідоцтво про право на спадщину, що відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_4 наразі нікому не видано.

Листом державного нотаріуса Чернігівської районної державної нотаріальної контори від 01.12.2020 № 2114/02-14 ОСОБА_2 повідомлено, що у зв`язку з відсутністю документа, який посвідчує право власності спадкодавця на об`єкт нерухомості - житловий будинок АДРЕСА_1 , видати Вам свідоцтво про право на спадщину на них немає можливості (арк. 37 зворот т. 1).

У листі цього ж нотаріуса від 12.02.2021 № 241/02-14 ОСОБА_1 зазначено таке. Видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 та обл. немає можливості у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності ОСОБА_4 на майно, в якому була б визначена частка житлового будинку, належна особисто спадкодавцю. Так, ОСОБА_1 для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене майно надано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 22.07.1991, видане виконкомом Чернігівської районної Ради народних депутатів Чернігівської області на ім`я ОСОБА_4 згідно з рішенням виконкому Чернігівської районної Ради народних депутатів Чернігівської області № 166 від 13.07.1991, зареєстроване Чернігівським обласним виробничим об`єднанням технічної інвентаризації 22.07.1991 і записане в реєстрову книгу № 1 під реєстровим № 38. В ньому зазначено, що спадковий будинок належить голові колгоспного двору ОСОБА_4 , а за даними довідки Боромиківського старостинського округу Киселівської сільської ради станом на 01.07.1990 в цьому будинку разом з головою колгоспного двору ОСОБА_4 (до майна якого відкрилася спадщина) були зареєстровані та проживали й інші особи. Якщо в документі, що посвідчує право власності на майно, вказано, що житловий будинок належить колгоспному двору, при цьому зазначено лише голову колгоспного двору (після смерті якого і відкривається спадщина), а інформація про інших членів двору відсутня, а за даними органу місцевого самоврядування або будинкової книги на житловий будинок вбачається, що в житловому будинку разом з померлим проживали і інші особи, які також мають право на частку в майні колгоспного двору, то оформити спадщину на підставі такого документа не вбачається за можливе (копія листа нотаріуса арк. 5-6 т. 1).

Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, і обставин справи доводить суд таких висновків.

На дату відкриття спадщини, що є об`єктом судового розгляду у цій справі, був чинним ЦК УРСР, 1963 р.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 вищевказаного Кодексу, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Виходячи з цих приписів позивач як така, що проживала зі спадкодавцем на момент його смерті у житловому будинку АДРЕСА_1 та обл. і проживає тут же по цей час, є такою, що прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 . В силу ч. 2 ст. 548 вказаного Кодексу ця спадщина належить ОСОБА_1 з моменту її відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця (з 12.07.1992 ст. 525 цього ж Кодексу).

Наявними у справі доказами не підтверджується, що ОСОБА_2 на момент смерті ОСОБА_4 проживала разом з ним і таке жоден з учасників справи не стверджує.

ЦК УРСР не передбачав, що малолітня, неповнолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину. Така правова норма міститься у ч. 4 ст. 1268 гл. 87 Книги шостої «Спадкове право» ЦК України. Крім того, розділ VII «Спадкове право» ЦК УРСР не передбачав права особи, яка на дату смерті спадкодавця була неповнолітньою і не проживала разом з спадкодавцем, будь-якого іншого строку на прийняття спадщини, ніж передбачений ст. 549 цього Кодексу шестимісячний строк.

У п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначено, що правила Книги шостої «Спадкове право» цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

З наведеного у попередніх чотирьох абзацах випливає, що відповідачі ОСОБА_2 (донька спадкодавця) і ОСОБА_2 (син спадкодавця) не мають права на спадщину, що відкрилася після смерті її батька ОСОБА_4 , оскільки цю спадщину прийнято ОСОБА_1 , а від імені ОСОБА_2 і ОСОБА_2 нотаріальному органові не було подано в 6-місячний строк з дня відкриття цієї спадщини заяву про її прийняття.

Пленум Верховного Суду України в пункті 6 своєї постанови від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» орієнтував суди нижчих ланок на те, що положення ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

- право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

- розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

- у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

- згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність», загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Наявними у справі допустимими, достовірними й достатніми доказами підтверджено, що до 14.04.1991 господарство за адресою: АДРЕСА_1 та обл. мало статус колгоспного двору, в якому на 14.04.1991 перебувало тільки двоє його членів: позивач ОСОБА_1 і спадкодавець ОСОБА_4 . Отже на дату смерті останнього і він, і ОСОБА_1 мали по 1/2 (кожен) у власності всього майна колгоспного двору, членами якого вони були (в тому числі й на спірний будинок та надвірні будівлі і споруди). Отже до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , входить лише 1/2 частина будинку та надвірних будівель і споруд, про які йдеться, а інша 1/2 їх частина є власністю ОСОБА_1 . Тож цей висновок суду І інстанції є вірним.

Проте за змістом пп. 4, 5 ч. 3 ст. 175 у сукупності з ч. 3 ст. 49 ЦПК України, звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві підставу позову. У позовній заяві ОСОБА_1 відсутнє посилання на те, що вона має право на 1/2 частину спірного будинку у зв`язку з тим, що вона на 15.04.1991 була членом колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 та обл. Мотиви її позовних вимог зводяться лише до того, що спірний будинок належить їй в цілому у порядку спадкування. Отож визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину спірного будинку з тієї підстави, що вона була членом колгоспного двору, до складу якого входив цей будинок, суд самостійно змінив підставу позовних вимог, що суперечить наведеним у цьому абзаці нормам права і ст. 264 ЦПК України.

Згідно з гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 за № 282/20595 (в редакції станом на 02.02.2021 на день подання ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини). для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус має перевірити:

- докази родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем, якими є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин (п. 4.2);

- для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком (п. 4.11);

- свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (п. 4.12);

- при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти (п. 4.14);

- видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених п. 3 гл. 7 р. І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (п. 4.15);

- якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (п. 4.18).

Підстави відмови державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та обл. є явно хибними. Так:

- ОСОБА_1 має свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок, довідку про місце реєстрації її разом зі спадкодавцем на момент смерті спадкодавця та свідоцтво про їх одруження;

- крім свідоцтва про одруження у справі мається повідомлення Комітету у справах записів актів цивільного стану Кіровського району міста Санкт-Петербург (Управління ЗАГС Санкт-Петербурга) від 26.05.2021 № 823, відомості якого повністю співпадають з відомостями свідоцтва про їх одруження;

- у справі мається копія погосподарської книги за 1986-1995 рр., де зазначено, що ОСОБА_4 є головою господарства за адресою: АДРЕСА_1 та обл., а ОСОБА_1 його дружиною; про наявність інших членів цього господарства у книзі не йдеться (арк. 177, 178 т. 1). Відомості цієї книги ніяк не спростовано.

Лист та повідомлення Відділу записів актів цивільного стану Комітету у справах записів актів цивільного стану Кіровського району м. Санкт-Петербурга від 27.04.2021 та від 24.09.2021 про відсутність актового запису про шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (копії яких на арк. 139, 146 т. 1) апеляційний суд відкидає як докази, які спростовуються свідоцтвом про одруження останніх, повідомленням цього ж Комітету від 26.05.2021 № 823 та копією погосподарської книги. До того ж у них категорично не стверджується, що актового запису про укладення шлюбу між спадкодавцем та ОСОБА_1 нема, а лише зазначено, що він не виявлений.

Отож у справі встановлено, що ОСОБА_1 належить 1/2 частина спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по закону, а 1/2 їх частина ОСОБА_1 належить в порядку спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_4 .

Апеляційний суд окремо зазначає, що правовою підставою відмови у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спірну спадщину у листі нотаріуса від 12.02.2021 № 241/02-14 зазначено п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності». Проте викладену в цьому пункті правову позицію не можна використати інакше, ніж для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу їй цього свідоцтва. Так, остання надала нотаріусу всі передбачені вищенаведеними приписами Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України документи, необхідні для його видачі. Матеріалами спадкової справи грубо-конкретно підтверджено, що на 15.04.1991 членами колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 та обл., було тільки 2 особи: спадкодавець ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , і що вони мали рівне право у власності в майні цього двору, що ОСОБА_1 має належний і чинний документ про одруження з ОСОБА_4 , що останній за життя мав належний документ про право власності на будинок, будівлі й споруди, які є предметом судового розгляду, що це його право належно зареєстровано компетентним державним органом і що ОСОБА_1 прийнято спірну спадщину. Тобто зазначені у листі нотаріуса мотиви й підстави відмови у видачі їй свідоцтва про право на спадщину - на 1/2 частину буд. АДРЕСА_1 та обл. з надвірними будівлями й спорудами в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 є явно незаконними. Отже свідоцтво про право власності на 1/2 частину будинку й надвірних будівель та споруд, про які йдеться, позивач може отримати у нотаріуса. Ця обставина в силу ст. 18 ЦК України виключає можливість задоволення позову в цій частині. Визнання права власності на іншу 1/2 частину вказаної нерухомості вона має здійснити шляхом пред`явлення позову до Киселівської сільської ради з відповідної (належної) підстави.

Оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального і процесуального права, які необхідно застосувати для вирішення справи відповідно до встановлених і описаних вище її обставин і визначених згідно з ними правовідносин. Тож виходячи з ч. 4 ст. 367 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову в позові, так як:

- ОСОБА_1 по цей час не втрачена можливість отримати свідоцтво про право власності на 1/2 частину спірного будинку у нотаріуса,

- суд визнав за ОСОБА_1 право власності на іншу 1/2 частину цього будинку за відсутності у позовній заяві відповідної (належної) підстави позову,

- суд дійшов хибного висновку, що на 1/4 частину будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 має право його донька ОСОБА_2 .

Всі мотиви, з яких сторона відповідача заперечує проти задоволення позову, судом відкидаються як такі, що суперечать наявним у справі доказам і визначеним відповідно до них правовідносинам, що описані вище. Крім цього, апеляційний суд зазначає таке. Посилання в апеляційній скарзі на те, що спірний будинок ОСОБА_4 придбано 23.08.1980 за договором купівлі-продажу в період шлюбу з матір`ю відповідачів ОСОБА_7 , не є підставою для задоволення апеляційної скарги. Так, ст. 126 ЦК УРСР, яка була чинною до 05.01.1994, передбачала, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. З витягу з погосподарської книги по колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_4 , вбачається, що ОСОБА_7 разом з обома неповнолітніми на той час відповідачами 15.10.1985 вибули з нього в інше село (арк. 175-176 т. 1) і що на 31.12.1987 ОСОБА_1 стала членом цього двору (арк. 177-178 т. 1). Отже мати відповідачів ОСОБА_7 і самі вони з 15.10.1985 втратили право на частку в майні двору, про який йдеться, а отже і право власності на частину спірного будинку.

Апеляційний суд вирішує справу як на наданих місцевому суду доказах, так і на наданих апеляційному суду доказах, так як всі вони мають виключне значення для справи і без їх врахування неможлива повнота перевірки доводів і заперечень учасників справи.

Оскільки розгляд справи не закінчився задоволенням вимог ОСОБА_2 , то в силу ч. 13 ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат нема.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 374, 376 ч. 1 п. 4, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2022 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Ідентифікаційні дані учасника справи, що не наведені у рішенні місцевого суду:

- Киселівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області, вул. Молодіжна, № 10, с. Киселівка, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., код 04412018.

Головуючий: Судді: