КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/5294/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6828/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Бабко В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки - ОСОБА_4 , який за життя мав 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач звернулася до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, проте, 30 березня 2021 року державним нотаріусом винесено постанову, якою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю оригіналів документів, що посвідчують право власності на квартиру. Таким чином, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі з об`єктивних причин, приймаючи до уваги те, що оригінал правовстановлюючого документу у позивача, як спадкоємця за заповітом, відсутній, та позивач позбавлена можливості оформити свої права на спадщину (т. 1 а.с. 1-2).

У травні 2021 року представник Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації Жуковська Я.В. подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача (т. 1 а.с. 33-36).

Протокольною ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року замінено неналежного відповідача Деснянську районну в місті Києві державну адміністрацію на належного відповідача Київську міську раду (т. 1 а.с. 43-44).

У листопаді 2021 року представник Київської міської ради - Солдатченко Л.М. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем не надано жодних доказів щодо належності майна спадкодавцю на момент відкриття спадщини, не надано доказів звернення до нотаріальної контори та відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій. У зв`язку з викладеним просила суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства (т. 1 а.с. 143-144).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2022 року позов ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задоволено повністю. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 67,03 кв.м. Вирішено питання судових витрат (т. 2 а.с. 37-42).

Не погодившись з рішенням районного суду, 17 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 67,03 кв.м. (т. 2 а.с. 46-50).

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, та висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Вказувала, що посилання суду в оскаржуваному рішенні, що її представник - адвокат Дегтяренко В.Г. підтримав позовні вимоги ОСОБА_2 є помилковими, оскільки він не підтримував позовні вимоги повністю виходячи з того, що частина права власності в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_2 має бути меншою за 1/3 частину. Пояснювала, що відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України ОСОБА_5 незалежно від змісту заповіту, складеного ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 30 листопада 2018 року, мала право на обов`язкову частку у спадщині, яка повинна складати 1/2 частку. Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла та спадщину після неї прийняла апелянт ОСОБА_1 . Враховуючи вказане, позивач має право отримати у спадщину 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилалась на те, що вона та її адвокат Дегтяренко В.Г. не були повідомлені про останнє судове засідання у справі, у якому ухвалено рішення, внаслідок чого були позбавлені можливості взяти участь у судових дебатах та висловити свою позицію щодо суті справи.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси належним чином, про що у справі є докази. так позивачка ОСОБА_2 була сповіщена 10 березня 2023 року врученням повідомлення особисто про що є відмітка працівників пошти про вручення поштового відправлення. Відповідач Київська міська рада була сповіщена врученням повідомлення уповноваженій особі. Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_1 були сповіщені врученням повідомлення особисто про що свідчать відмітки працівників пошти про вручення поштових повідомлень. Завідувачка П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори - Щербенко О.В. подала заяву з проханням розглянути справу за відсутності представника (т. 2 а.с. 57-64).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно свідоцтва про право власності на житло від 28 травня 1999 року, яке видане Відділом приватизації державного житлового Ватутінської районної ради, квартира АДРЕСА_1 , загальна площа квартири становить 67,03кв.м., а відновна вартість на момент приватизації 12,07 грн., належить на праві власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в рівних долях (т. 1 а.с. 21-22).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 28 жовтня 2008 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 листопада 2007 року в частині відмови в задоволенні позову про визначення порядку користування квартирою скасовано та постановлено в цій частині нове рішення, а саме: визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_4 в користування жилу кімнату, площею 13,26 кв.м., а ОСОБА_3 та ОСОБА_1 кімнати площею 17,71 кв.м. та 10,05 кв.м. у вищезазначеній квартирі, місце загального користування залишити в загальному користуванні сторін (т. 1 а.с. 121-122).

Згідно інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна ОСОБА_4 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 26-27).

24 червня 2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1270 (т. 1 а.с. 10).

Згідно заповіту від 30 листопада 2018 року, який посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анісковою Н.А., ОСОБА_4 розпорядився, що після його смерті все його майно, рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що буде йому належати на день смерті заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , видане Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 21711 (т. 1 а.с. 11).

29 січня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 109).

12 березня 2019 року ОСОБА_5 звернулася до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 109 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , видане Любарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 59 (т. 1 а.с. 168 зворот).

22 квітня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_6 звернулися до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 110-111).

22 квітня 2019 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Романенком О.М. направлено листи ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , в яких нотаріус повідомляє, що померлий ОСОБА_4 залишив заповіт, в якому серед кола спадкоємців вони не зазначені, тобто позбавив їх права на спадкування (т. 1 а.с. 123-124).

30 березня 2021 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Романенком О.М. винесена постанова про відмову ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності на майно, згідно норм чинного законодавства (т. 1 а.с 136-137).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема у постановах від 09 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21), від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20 (провадження № 61-21209св21), про те, що свобода заповіту як принцип спадкового права включає серед інших елементів також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Відповідно до частини першої статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому (стаття 1236 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Таким чином, зверненню до суду з вимогою про визнання права власності на спадкове майно мало б передувати вирішення даного питання в позасудовому порядку позивачем за участю нотаріуса або органу чи службової особи, уповноваженої вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Встановлено, що 30 березня 2021 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Романенком О.М. винесена постанова про відмову ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності на майно, згідно норм чинного законодавства (т. 1 а.с 136-137).

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Так, позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем померлого ОСОБА_4 за заповітом, а ОСОБА_5 (мати, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (доньки)є спадкоємцями першої черги за законом.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є спадкоємицею майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (матері померлого ОСОБА_4 ), яка 12 березня 2019 року подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та,відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, незалежно від змісту заповіту мала право на обов`язкову частку у спадщині, яка повинна складати 1/2 частку від його частки на спірну квартиру.

Таким чином, апелянт вважає, що оскаржуваним рішенням порушено її права на спадкування частки у спадщині після померлої ОСОБА_5 , яка в свою чергу мала право на отримання у спадщину обов`язкової частки у спадщині після смерті сина ОСОБА_4 .

Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року в справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18) зазначено, що «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Тобто у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 311/300/19 (провадження № 61-21022св19).

У справі, що переглядається, встановлено, що крім позивача ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори також подали: ОСОБА_5 (заява від 12 березня 2019 року, спадкування за законом); ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (заяви від 22 квітня 2019 року, спадкування за законом), що підтверджується матеріалами спадкової справи № 101/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , копія якої міститься у матеріалах справи (т. 1 а.с. 109-111).

При цьому, звертаючись до суду з позовною заявою ОСОБА_2 визначила відповідачем Деснянську районну в місті Києві державну адміністрацію, яку у процесі розгляду справи було замінено на Київську міську раду.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, за життя склала заповіт, за яким належну їй частку квартири АДРЕСА_1 заповіла онуці ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 170).

Клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 співвідповідачами позивач не заявляла.

Установивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 прийняли спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , суд першої інстанції не врахував, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а тому Київська міська рада є неналежним відповідачем.

З огляду на незалучення до участі в справі належних відповідачів, у задоволенні позовних вимог необхідно було відмовити саме з цих підстав.

ЦПК України не передбачає підстав і повноважень апеляційного суду притягувати відповідачів на стадії апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими доводи апелянта щодо неповідомлення ОСОБА_1 про судове засідання, призначене на 07 грудня 2022 року, оскільки направлена поштою судова повістка повернулася до суду першої інстанції за закінченням терміну зберігання, що не може вважатись доказом належного повідомлення про розгляд справи судом (т. 2 а.с. 32а).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та порушив норми процесуального права, не врахував правових висновків Верховного Суду, а тому дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, стосуються вирішення питання про право апелянта на спадкове майно, проте апелянт ОСОБА_1 в цій справі заявлена в позові позивачкою як третя особа, а відтак, вирішення спору про право ОСОБА_1 на спадкове майно в цьому провадженні суперечитиме вимогам процесуального закону, тому колегія суддів їх відхилила.

Щодо судового збору.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1610,00 грн. за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого підтверджується квитанцією яка є в матеріалах справи (т. 2 а.с. 46).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2022 року - скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1610,00 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 07 квітня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова