КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року місто Київ.

Справа №753/1276/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9370/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

суддя-доповідач Желепи О.В.

суддів Мазурик О.Ф., Шкоріна О.І.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2023 року (у складі судді Сирбул О.Ф., повний текст складено 21.04.2023 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості, пені, додаткових витрат на утримання дітей

ВСТАНОВИВ

У січні 2023 року позивач ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2 ) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_1 ) про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості, пені, додаткових витрат на утримання дітей.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з 02.08.2008 перебувала у шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбі народилось двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.12.2018 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.07.2016 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) на кожного з дітей, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 травня 2016 року, до досягнення дітьми повноліття.

До 29 вересня 2020 року відповідач працював у ТОВ «КПМГ-Україна» у якості провідного фахівця з розробки та тестування програмного забезпечення відділу розробки продуктів і з його заробітку стягувалися аліменти в середньому приблизно у розмірі 10 000 грн. на місяць. Згідно наказу № 237 - к від 29.09.2020 року відповідач був звільнений за власним бажанням з ТОВ «КПМГ - Україна». З березня місяця 2021 року відповідач перераховував аліменти на утримання дітей у розмірі 1500 грн. на місяць, з січня 2022 року у розмірі 2000 грн., а з серпня місяця 2022 року перераховує 4000 грн. Матеріальне становище позивача в порівнянні з дня присудження аліментів погіршилось, оскільки вона є інвалідом 1-ої «Б» групи, згідно довідки МСЕК потребує постійного стороннього догляду, отримує пенсію у розмірі 2400 грн. на місяць. Утримувати дітей з періодичних мінімальних перерахувань відповідача не виходить, оскільки діти ростуть, відповідно їх життєві потреби зростають. Відповідач є працездатною особою, офіційно не працевлаштований, від сплати аліментів ухиляється. Життєві обставини свідчать про необхідність збільшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача.

Позивач просить стягнути заборгованість зі сплати аліментів оскільки, на примусовому виконанні у Дарницькому відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист № 753/9285/16 від 04.08.2021, виданий Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) на кожного з дітей, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 травня 2016 року і до досягнення повноліття кожним із дітей. Станом на 17.11.2022 року заборгованість зі сплати аліментів складає 121 822,73 грн. А також на підставі ст. 196 СК Українипозивач просила стягнути неустойку (пеню) у розмірі 121 822,73 грн. та додаткові витрати на дітей у розмірі 8 838, 00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2023 року задоволено позов частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 121 822,73 грн., неустойку (пеню) зі сплати аліментів у розмірі 121 822,73 грн., а всього 243 645,46 грн.

В іншій частині - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 27 квітня 2023 року, подав безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції не були враховані надані відповідачем докази , що призвело до його необґрунтованості.

Вказує, що не зважаючи на звільнення за власним бажанням, відповідач продовжував сплачувати аліменти відповідно до рішення Дарницького районний суду м. Києва від 01 липня 2016 р. у справі №753/9285/16-ц, яким передбачено, що ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) на кожного з дітей, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 травня 2016року і до досягнення повноліття кожним, із дітей. Відповідач вважає, що в нього відсутня заборгованість, на яку посилається позивач, оскільки він сплачує більше ніж 60 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Зазначає, що розрахунок буде відповідачем обов`язково оскаржений, оскільки ОСОБА_1 з ним не погоджується.

Звертає увагу, що ні позивач, ні державний виконавець неповідомили відповідача про те, що він нібито має сплачувати аліменти в розмірі більшому, ніж встановлено в Рішенні про сплату аліментів.

Посилаючись на висновки, які викладені в Постанові Великої палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15ц, вказує, що суд першої інстанції не повинен був стягувати з нього заборгованість за аліментами, оскільки вона стягується в межах виконання рішення суду про стягнення аліментів на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Вказує, що в тому, що утворилась заборгованість по сплаті аліментів відсутня вина відповідача, оскільки він своєчасно сплачує кошти, в нього народився син, що вплинуло на його майновий стан та він з 20 вересня 2020 року не працює. Зазначає, що він здійснює всі можливі дії для пошуку роботи та виконує Індивідуальний план працевлаштування безробітного з подальшою метою покращення свого матеріального становища, а на даний момент виплати по безробіттю, які виплачуються державою Апелянту, є меншими ніж розмір аліментів, які Апелянт сплачує Позивачу.

Не погоджуючись з розрахунком пені, зазначеним в Позовній заяві та прийнятим судом вказує, що пеню слід обраховувати згідно висновків, наведених Верховним Судом України у справі № 6-94цс-15 в Постанові від 1 липня 2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

29 травня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив, поданий представником позивача - Соломіним Валерієм Олександровичем. Разом з ним представником позивача подано клопотання про продовження процесуального строку на подання відзиву на апеляційну скаргу. Вказує, що ухвалу Київського апеляційного суду, яким визначено строк на подачу відзиву 5 днів, представником позивача отримано 15 травня 2023 року, однак з урахуванням об`єктивної зайнятості адвоката по іншим справам та відсутності на той момент матеріалів справи в Київському апеляційному суді, представник позивача не мав змоги направити відзив у визначені судом строки. Звертає увагу суду, що після ознайомлення з матеріалами справи, а саме 26 травня 2023 року, сторона позивача підготувала відзив і подала його 27 травня 2023 року засобами поштового зв`язку.

Відповідно до ст. 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу в 5-ти денний строк з моменту отримання даної ухвали. Відповідно до супровідного листа та електронного звіту представнику позивача на його електронну адресу 15 травня 2023 року було направлено копію ухвали та копію апеляційної скарги з додатками. Ця обставина підтверджена представником позивача у клопотанні про продовження строку.

Враховуючи положення статті 127 ЦПК України заяву про продовження строку сторона позивача повинна бути подана до 20 травня 2023 року. Однак таке клопотання було подано 27 травня 2023 року, тобто з пропуском такого строку.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення зазначеного клопотання не має, а тому суд відмовляє в продовженні строку на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач рішення суду в частині позовних вимог в задоволенні яких їй було відмовлено не оскаржувала, а тому воно в цій частині не переглядається апеляційним судом.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., перевіривши матеріали справи в межах доводів, поданої апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку про часткове її задоволення.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не у повній мірі.

Судом встановлено, що з 02.08.2008 сторони перебували у шлюбі.

За час перебування у шлюбі народилось двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.12.2018 шлюб між сторонами розірвано.

На підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01.07.2016 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) на кожного з дітей, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 травня 2016 року, до досягнення дітьми повноліття.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не спростовувалась та обставина, що до 29 вересня 2020 року відповідач працював у ТОВ «КПМГ-Україна» у якості провідного фахівця з розробки та тестування програмного забезпечення відділу розробки продуктів і з його заробітку стягувалися аліменти по рішенню суду.

Згідно наказу № 237-к від 29.09.2020 року відповідач був звільнений за власним бажанням з ТОВ «КПМГ - Україна».

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що від дня постановлення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів змінились сімейне становище та матеріальний стан платника або одержувача аліментів, виникли інші обставини, що відіграють суттєву роль в житті позивача, відповідача, і що є підставою для збільшення розміру аліментів, суд, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність об`єктивних перешкод, які стали на заваді виконанню обов`язку зі сплати аліментів на утримання дітей, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги щодо стягнення заборгованості та пені підлягають задоволенню.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 4 ст. 195 СК України в редакції, що діяла на час ухвалення рішення, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Статтею 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із частиною третьою цієї статті розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України.

У частині дев`ятій цієї статті зазначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 згаданого Закону, відповідно до частини дев`ятої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Відповідно до положень частини 4, 8, 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на час розгляду справи ) виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець роз`яснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.

Аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок про те, що визначення розміру заборгованості із сплати аліментів та порядок стягнення такої заборгованості визначено Законом України «Про виконавче провадження» та не потребує ухвалення ще одного рішення суду про стягнення цієї заборгованості, оскільки вона стягується в межах виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів. Суд лише розглядає спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів, проте не стягує таку заборгованість, оскільки стягнення заборгованості віднесено до повноважень виконавця.

У позовній заяві позивачка не вказує на те, що вона не згодна з розміром заборгованості, визначеному державним виконавцем, використовує суму заборгованості, визначеної в розрахунку, задля визначення розміру неустойки.

Відповідач також не звертався до суду із самостійним позовом щодо оскарження розміру заборгованості зі сплати аліментів, визначених державним виконавцем.

З огляду на вищевикладене, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості із сплати аліментів є помилковими.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц.

Доводи відповідача, щодо неправильного розрахунку пені позивачем не знайшли свого підтвердження. Незгода з висновками суду щодо стягнення такої пені та неврахування висновків, викладених у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-94цс-15 від 1 липня 2015 року є хибними, оскільки у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц, на яку відповідач сам посилається в свої апеляційній скарзі, Верховний Суд відійшов від такої правової позиції.

Відповідно до ст. 196 СК України, в редакції, що діяла на час ухвалення рішення, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з ч. 1ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Пеня нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення, аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі № 711/679/21 (№ в ЄДРСР 102704816), від 13 грудня 2019 року справа № 52/10763/14-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року, справа № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року.

При цьому, відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 03.04.2019р., справа №333/6020/16-ц, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Крім того,при обрахуванні розміру пені за заборгованістю зі сплати аліментів слід приймати до уваги викладену Верховним Судом у постанові від 19 січня 2022року у справі №711/679/21 (провадження № 61-18434св21) правову позицію щодо врахування часткових платежів при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди,а також щодо формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості»,що міститься у частині першій статті 196 СК України.

Так, Верховний Суд зазначив, що «при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1статті 196СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць.

Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців,то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується».

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17.11.2022, відповідач ОСОБА_1 станом на 17.11.2022 має заборгованість зі сплати аліментів що становить 121 822,73 грн.

Розрахунок пені, наведений позивачем в позові, вчинений вірно, з урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду та застосуванням межі, встановленої статтею 196 СК України.

Доводи відповідача про те, що відсутня його вина в тому, що утворилась заборгованість, колегія суддів не приймає з огляду на те, що не вірне розуміння боржником рішення суду, та виплата останнім аліментів в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину не свідчить про відсутність підстав для притягнення відповідача до відповідальності. Судом вірно встановлено, що відповідач виплачував аліменти частково, обраховуючи їх таким чином, щоб на кожну дитину виходило не менше 50% прожиткового мінімуму. Та обставина, що відповідач звільнився з роботи не звільняє останнього від відповідальності у виді передбаченої законом неустойки.

Доводи відповідача про те, що він не погоджується з нарахованим розміром заборгованості державним виконавцем, а також посилання на те, що таке нарахування буде оскаржено не впливають на законність рішення суду, оскільки станом на час вирішення даного спору така скарга іще не подавалась, а тому судом правомірно за основу нарахування пені бралась довідка видана виконавцем щодо заборгованості відповідача, а також були враховані ті часткові оплати, які відповідач вносив.

Доводи відповідача про народження в нього іще однієї дитини та зміну його майнового стану в сторону погіршення, за відсутності рішення суду про зменшення розміру аліментів, також не може бути підставою для звільнення особи від відповідальності у виді неустойки.

Однак встановлюючи розмір неустойки в сумі, яка дорівнює розміру заборгованості суд не в повній мірі врахував всі обставини справи та вимоги Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України в редакції, що діяла на час ухвалення рішення, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Зазначаючи про непомірний розмір пені, відповідач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього народився син від його цивільної дружини, на підтвердження чого він надав суду першої інстанції копію свідоцтва про народження дитини. Також надав докази того, що він не працює, підтвердженням чого є копія трудової книжки та копія Індивідуального плану працевлаштування безробітного.

За вказаних обставин, враховуючи майновий стан відповідача, а також враховуючи ту обставину, що відповідач щомісячно все таки перераховував аліменти в незначному розмірі, колегія суддів приходить до висновку про можливість зменшення пені на підставі ч.2 ст. 196 СК України до 30 000 грн.

В іншій частині висновки суду першої інстанції є такими, що відповідають встановленим обставинам та вимогам Закону.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в частині стягнення заборгованості та для зміни рішення суду в частині стягнення пені.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2023 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів в сумі121 822,73 грн., залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2023 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) зі сплати аліментів - змінити.

Зменшити розмір стягнутої пені з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до 30 000 (тридцяти тисяч)грн.

В інший частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2023 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна