КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3342/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 362/5723/21

07 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисова О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Ковбеля М.М., у цивільній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди (найму) транспортного засобу та відшкодування збитків,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди (найму) транспортного засобу та відшкодування збитків.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 10 жовтня 2019 року між ним та відповідачем укладено договір оренди транспортного засобу (найму) автомобіля № 10/10/19 строком на 36 місяців, за ціною оренди 40 доларів США в гривнему еквіваленті за курсом Національного банку України на день здійснення оплати - тиждень, та 2 085,00 доларів США в гривнему еквіваленті - на рік. У випадку бажання орендарем викупити орендований автомобіль, викупна вартість визначаєтьсяу розмірі 6 255,00 доларів США.

Відповідно до умов договору та акта прийому-передачі транспортного засобу від 10 жовтня 2019 року він передав, а ОСОБА_1 отримав в платне користування належний йому на праві власності автомобіль марки «ЗАЗ-Daewoo», моделі Т13110, 2004 року випуску, номер шасі (кузову, рами, коляски) НОМЕР_1 , колір синій, тип -легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 . На виконання умов договору з 10 жовтня 2019 року по 27 березня 2020 року відповідач сплачував платежі вчасно та в розмірі, як того вимагали умови договору.

Сторонами погоджено, що договір оренди спочатку буде укладатись у простій письмовій формі, а впродовж п`яти наступних днів з моменту підписання договору та акту-прийому передачі легкового автомобіля відповідач зобов?язувався з`явитися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шкоди О.М. для нотаріального посвідчення договору ореди автомобіля з усіма необхідними документами та коштами для цього, завчасно попередивши орендодавця (позивача). Зважаючи на неявку відповідача (орендаря) для нотаріального посвідчення договору, він, ФОП ОСОБА_2 , неодноразово направляв відповідачу листи-повідомлення з вимогою про нотаріальне посвідчення укладеного договору, однак всі вони були проігноровані відповідачем.

Враховуючи той факт, що сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору та має місце часткове виконання договору сторонами, а відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору, тому за вимогами позивача слід застосувати положення ч.2. ст. 220 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Зазначав, що починаючи з 03 квітня 2020 року (дата чергового щотижневого платежу), відповідач припинив здійснювати оплату за умовами договору.

21 квітня 2020 року він надіслав відповідачу претензію стосовно сплати заборгованості, що виникла з його вини, проте дана претензія була проігнорована відповідачем.

Вказував, що фактично відповідач не сплатив оренду за 4 тижні (28 днів) за період з 27 березня 2020 року по 21 квітня 2020 року.

Відповідно до умов договору заборгованість відповідача за невиконання зобов`язань по договору становить 61943,39 грн, з яких: заборгованості за оренду автомобіля відповідно до п. 6.1. договору - 4 216,00 грн ( 40 доларів США х 26,35 грн); пеня відповідно до п. 8.8 договору - 46 149,39 грн (1% х 6 255,00 доларів США х 26,35 грн (курс НБУ долар США/гривня) х 28 днів); неустойка відповідно до п. 8.6. договору - 7 378,00 грн (10 доларів США х 26,35 грн(курс НБУ долар США/гривня) х 28 днів); пеня відповідно до п. 6.5. договору - 4200,00 грн (150 грн х 28 днів).

Крім того, наприкінці березня-початку квітня 2020 року відповідач кинув орендований автомобіль біля станції технічного обслуговування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, в аварійному стані.В автомобілі був пошкоджений капот, передній бампер, відсутня кришка бензобаку, не працюючий генератор та акумулятор, на автомобілі наявні численні механічні пошкодження кузову автомобіля та косметичні пошкодження лако-фарбового покриття автомобіля, салон автомобіля у розібраному стані, пошкоджена передня балка автомобіля, капот автомобіля після пожару (пошкоджений вогнем), пошкоджені всі ущільнювачі дверей, відсутній замок кришки багажника, переварена частина переднього стакану, на номерну табличку автомобіля (VIN-номер) наварена металева пластина.

Пунктом 8.3. договору передбачено, що орендар несе повну матеріальну відповідальність за збереження орендованого автомобіля і у випадку пошкодження чи втрати автомобіля зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду чи надати рівноцінний автомобіль протягом 5 днів після його пошкодження чи втрати.

Відповідно до ст. 803 Цивільного Кодексу України, наймач зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані у зв`язку із втратою або пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини.

Посилаючись на те, що відповідач не відшкодував завдані ним збитки, він 20 квітня 2020 року звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт» для визначення завданого відповідачем матеріального збитку шляхом пошкодженням автомобіля.

22 квітня 2020 року суб`єктом оціночної діяльності було надано розрахунок завданого збитку, який становить 30 298,18 грн. відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 188/04-20. Вартість експертного висновку відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 93 від 23 квітня 2020 року складає 2500,00 грн.

Враховуючи той факт, що автомобіль був пошкоджений відповідачем та не був придатний до подальшого його використання протягом часу його ремонту, який склав 2 (два) місяці, він, як фізична особа-підприємець, також зазнав збитків у своїй підприємницькій діяльності щодо здачі автомобіля в оренду (найм). За розрахунками позивача сума упущеної вигоди, яка могла б бути отримана ним за два місяці за найм (оренду) автомобіля, якби відповідач не пошкодив об`єкт оренди, становить 8 432,00 грн (40 доларів США х 26,35 грн (курс НБУ долар США/гривня) х 8 тижні.

З урахуванням наведеного, позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 просив суд: визнати договір оренди (найму) автомобіля № 10/10/19 від 10 жовтня 2019 року дійсним; стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за оренду автомобіля відповідно до договору оренди (найму) автомобіля № 10/10/19 від 10 жовтня 2019 року у розмірі 4 216,00 грн., пеню відповідно до п. 8.8 договору у розмірі 46 149,39 грн., неустойку відповідно до п. 8.6. договору у розмірі 7 378,00 грн., пеню відповідно до п. 6.5. договору у розмірі 4 200,00 грн., упущену вигоди у розмірі 8 432,00 грн; стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вартість матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу у розмірі 30 298,18 грн та вартість експертного висновку у розмірі 2 500,00 грн. Покласти судові витрати на відповідача.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2022 року позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди (найму) транспортного засобу та відшкодування збитків задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суму заборгованість за оренду автомобіля відповідно до договору оренди (найму) автомобіля № 10/10/19 від 10 жовтня 2019 року у розмірі 4216,00 грн., пеню відповідно до п. 8.8. договору у розмірі 46149,39 грн., неустойку відповідно до п. 8.6 договору у розмірі 7378,00 грн., пеню відповідно до п. 6.5 договору у розмірі 4200,00 грн., упущену вигоду у розмірі 8432,00 грн., а також вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу у розмірі 30298,18 грн., та вартість експертного висновку у розмірі 2500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця судовий збір в розмірі 2961,83 гривень.

В інішій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду просить рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванню обставин, що мають значення для справи, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, при невідповідністі висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги позивача про визнання договору оренди (найму) транспортного засобу № 10/10/19 від 10 жовтня 2019 року, укладеного між сторонами у справі, дійсним є абсолютно законним.

Відповідач вважає, що за своєю суттю спірний договір є договором фінансового лізингу між фізичною особою і суб`єктом господарювання - Фізичною особою підприємцем, яка за відплатним договором оренди з правом викупу передала в найм автомобіль. Даний договір згідно вимог закону підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації і до такого посвідчення є нікчемним правочином. При цьому, такий договір може бути визнаний дійсним, але тоді обов`язки по ньому настають з моменту набуття законної сили рішенням суду. У справі, яка преглядається, суд першої інстанціїне визнав даний договір дійсним і позивач з цим погодився.

Разом з тим, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що в силу закону укладений між сторонами договір оренди (найму) транспортного засобу є нікчемним правочином, який не створює жодних наслідків для жодної зі сторін, крім двосторонньої реституції, а саме: кожна сторона повинна повернути одна одній майно, яке набуто в результаті нікчемного правочину.

Отже, стягуючи пеню та неустойку і орендну плату за нікчемним правочином, суд першої інстанції не врахував, що до даних правовідносин можливо застосовувати лише норми статей 1212 ЦК України і зобов`язання між позивачем та відповідачем носять виключно кондикційний характер. Таку саме позицію щодо стягнення коштів за договорами, які не є нотаріально посвідченими, висловила Велика Палата Верховного Суду у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18).

Таким чином, на думку відповідача, суд не мав підстав стягувати орендний платіж та штрафні санкції за даним договором, а саме: заборгованість за оренду автомобіля у розмірі 4216,00 грн, пеню відповідно до п. 8.8. договору у розмірі 46149,39 грн, неустойку відповідно до п. 8.6. договору у розмірі 7 378,00 грн, пеню відповідно до п. 6.5. договору у розмірі 4200,00 грн.При цьому, розмір штрафних санкцій на загальну суму 52 727, 39 грн на 1251 % більше ніж борг по оренді і є явним джерелом збагачення, що суперечить судовій практиці Верховного Суду, зокрема, наведеній у постанові від 02 грудня 2019 року у справі № 924/570/19.

В частині вимог про відшкодування матеріального збитку у розмірі 30 298,18 грн відповідач зазначив, що посилання суду першої інстанції на ту обставину, що наприкінці березня, початку квітня 2020 року відповідач залишив автомобіль біля станції технічного обслуговування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в аварійному стані, є надуманими, оскільки він повернув автомобіль позивачу 05 квітня 2020 року на тому місці, де брав його- на АДРЕСА_1 . Автомобіль повернув в нормальному стані, але позивач відмовився складати акт прийому-передачі, мотивуючи це тим, що відповідач начебто винен кошти позивачу. При цьому, у справі відсутній будь-який доказ того, що саме відповідач пошкодив або втратив вказаний автомобіль.

Вважає, що предмет завдання збитків або пошкодження підлягає доказуванню, але в матеріалах справи відсутній будь-який доказ того, що шкоду завдано відповідачем або іншою особою в той час, коли автомобіль був у користуванні відповідача.

Крім того, в матеріалах справи знаходиться досудова вимога від 21 квітня 2020 року, в якій позивач повідомляє відповідача про вартість пошкоджень, завданих автомобілю на підставі експертної оцінки, що складена наступного дня після надіслання вимоги, тобто, 22 квітня 2020 року, що вказує на підробку документів про завдання шкоди автомобілю.

Безпідставним вважає висновок суду першої інстанції про задоволення вимог позивача щодо стягнення упущеної вигоди, оскільки в матеріалах справи відсутній будь-який доказ упущеної вигоди в сумі 8 432,00 грн, а відтак, зазначена сума стягнута судом першої інстанції фактично зі слів позивача.

В частині порушення судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм процесуального права звернув увагу на те, що вказана судова справа має всі ознаки порушень втручання в автоматичний розподіл судових справ, так як позивач тричі подавав той самий позов до того самого відповідача без сплати судового збору.

До того ж, справу було розглянуто в порядку спрощеного провадження, хоча відповідач наполягав на розгляді в загальному позовному провадженні і посилався на те, що в справі відсутні докази завдання шкоди відповідачем, ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - адвокат Марченко Віталій Олександрович просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2022 року є законним та таким, що прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, судом повно з`ясовано обставини справи та вірно зроблено висновки та прийнято належне рішення.

Зазначає, що автомобіль був фактично переданий відповідачу відповідно до умов договору, на підставі акту прийому-передачі 10 жовтня 2019 року. Відповідач користувався автомобілем і даний факт ним не заперечується.

Таким чином, має місце часткове виконання договору, а відсутність нотаріального посвідчення договору є результатом невиконання умов договору відповідачем, який ухилився від нотаріального посвідчення договору оренди транспортного засобу (найму) автомобіля.

Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, згідно акту прийому-передачі відповідач отримав від позивача відповідний обумовлений сторонами транспортний засіб в користування та сплачував орендну плату за його використання, то в розумінні частини 2 статті 220 ЦК України вказані обставини підтверджують дійсність договору оренди транспортного засобу (найму) автомобіля.

При цьому, із наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач під час експлуатації автомобіля доустив заборгованість з орендної плати по договору та завдав збитку позивачу пошкодженням автомобіля.

Так, використовуючи автомобіль під час оренди у своїх цілях, відповідач пошкодив автомобіль, довів його до неналежного технічного стану, у якому автомобіль не спроможний самостійно пересуватися та щоб не здійснювати ремонт автомобіля та/або не відшкодовувати вартість його ремонту, не виконав положення п.5.2. договору щодо повернення автомобіля за актом прийому-передачі, покинув автомобіль біля станції технічного обслуговування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в аварійному стані.

Таким чином, шляхом споживання корисних властивостей речі-переданого в оренду автомобіля, відповідач збагачувався та задовольняв свої потреби, в той час, як позивач отримав збиток у вигляді недоотримання орендних платежів, несплати відповідачем штрафних санкцій, пені, упущеної вигоди та матеріального збитку у вигляді пошкодженого відповідачем автомобіля, які відповідно до частина 1 статті 611, статті 801 ЦК України підлягають стягненню з наймача (відповідача у справі).

Позицію відповідача про те, що між сторонами укладено договір фінансового лізингу вважає такою, що не має ні фактичного, ні формально-юридичного (нормативно-правового) підгрунття, оскільки укладений між позивачем та відповідачем договір по своїй суті і змісту є договором оренди (найму) транспортного засобу.

Твердження відповідача щодо втручання у автоматизовану систему розподілу судової справи не заслуговує на увагу, оскільки допущенні недоліки при поданні позовної заяви та їх подальше не усунення є наслідком неналежної правової роботи попереднього представника позивача, а дії суду відповідають положенням Цивільного процесуального кодексу України. У разі, якщо позивач вчасно не усунув недоліки, які були вказані судом, позов повертається заявнику, при цьому позивач не позбавляється права на повторне звернення до суду. Дане положення, відповідно, закріплене у статті 185 Цивільного процесуального кодексу України.

Вважає, що під час судового розгляду справи судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права.

До відзиву на апеляційну скаргу представником позивача долучено заяву про врахування витрат на правову (правничу) допомогу, з якої вбачається, що позивач поніс витрати на правову допомогу для представництва його інтересів у Київському апеляційному суді у розмірі 6800,00 грн, які просить стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що транспортний засіб марки «ЗАЗ-Daewoo», моделі Т13110, 2004 року випуску, номер шасі (кузову, рами, коляски) НОМЕР_1 , колір синій, тип -легковий сєдан-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 13).

10 жовтня 2019 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , діючого на підставі свідоцтва серії НОМЕР_4 , як орендодавцем, та фізичною особою ОСОБА_1 , як орендарем, у простій письмовій формі укладено договір оренди (найму) автомобіля № 10/10/19, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в платне користування легковий автомобіль марки «ЗАЗ-Daewoo», модель Т13110, 2004 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , колір синій, тип легковий Сєдан-В, державний номер НОМЕР_2 , свідоцтво з реєстрації ТЗ серії НОМЕР_3 , виданого ВРЕР-7 в м. Києві 24 травня 2012 року, в відмінному стані, без пошкоджень, строком на 36 місяців ( до 10 жовтня 2022 року включно) за ціною оренди 40 доларів США в гривнему еквіваленті за курсом Національного банку України на день здійснення оплати - тиждень, та 2 085,00 доларів США в гривнему еквіваленті - на рік. Загальна орендна вартість автомобіля на 36 місяців складає 6,255 (шість тисяч двісті п`ятдесят п`ять) доларів США 00 центів (а.с. 6-10).

Сторонами договору визначено, що розрахунок здійснюється орендарем відповідно до офіційного курсу долара США до гривні за даними НБУ на день сплати щотижневого платежу (кожного четверга до 12.00 год.) - пункт 1.4. договору.

У випадку бажання орендарем викупити орендований автомобіль, викупна вартість визначаєтьсяу розмірі 6 255,00 доларів США - пункт 3.2. договору.

Передача автомобіля в оренду здійснюється за актом прийому-передачі - пункт 3.1. договору.

Орендар зобов`язався надавати автомобіль для огляду на першу вимогу орендодавця на наступний день після такої вимоги, інакше автомобіль вважається втраченим - пункт 5.5. договору.

У випадку несплати повної суми оренди автомобіль повинен бути повернутий орендодавцю в день коли була закінчена оплата за оренду у повній комплектності та в тому технічному стані, в якому він був отриманий, з урахуванням нормального зносу, що виник у період експлуатації; повернення автомобіля проводиться за актом прийому-передачі, з підписанням двох сторін; орендар повертає автомобіль в чистому вигляді, інакше орендар несе відповідальність за пошкодження автомобіля, які були виявлені орендодавцем після мийки автомобіля, чи на сервісному центрі - пункт 5.1.1., 5.2., 5.4. договору.

Відповідно до пункту 6.5. договору у випадку порушення строків виконання орендарем зобов?язань по договору без попередньої домовленості, орендодавець має право нараховувати, а орендар зобов?язується сплатити пеню у розмірі 150 грн за кожен день прострочення.

Як визначено розділом 8 «відповідальність сторін» за невиконання умов за цим договором сторони несуть відповідальність передбачену договором, а при відсутності вказівки на відповідальність у договорі у відповідності з правовими актами і встановленими правилами та чинним законодавством України - пункт 8.1 договору.

Пунктами 8.3. 8.6., 8.8., підпунктом 8.8.1.пункту 8.8. договору передбачено, що орендар несе повну матеріальну відповідальність за збереження орендованого автомобіля і у випадку пошкодження чи втрати авто зобов?язаний відшкодувати завдану шкоду чи надати рівноцінний автомоболіль протягом 5 днів після його пошкодження; у випадку прострочення орендної плати орендодавець має право нараховувати, а орендар зобов?язується сплатити неустойку у розмірі 10 доларів США за кожен день прострочення; за порушення виконання зобов?язань орендарем по договору,орендар сплачує пеню у розмірі 1% від вартості автомобіля за кожен день прострочення; вартістю автомобіля вважати суму 6225,00 доларів США.

Згідно з пунктом 10.1. договір оренди підлягає нотаріальному посвідченню.

Орендар приймає на себе зобов?язання на протязі 5 днів після підписання договору подати документи для його нотаріального посвідчення. Зобов?язання щодо підготовки всіх необхідних документів та оплати за нотаріальне посвідчення договору покладається на орендаря; у випадку, якщо орендар не виконав зобов?язання щодо нотаріального посвідчення договору оренди автомобіля протягом 5 днів з моменту підписання договору та навмисно ухиляється від нотаріального посвідчення, у орендодавця виникає право звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів - пункт 10.2., 10.3. договору.

В окремо підписаній заяві від 10 жовтня 2019 року орендар, посилаючись на зайнятість, фінансові труднощі, нестачу вільного часу, відмовився від нотаріального посвідчення в день укладення договору оренди, проте зобов`язався впродовж п`яти наступних днів з`явитись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шкоди О.М. для нотаріального посвідчення договору ореди автомобіля з усіма необхідними документами та коштами для цього (а.с. 18).

Відповідно до умов договору та акта прийому-передачі транспортного засобу від 10 жовтня 2019 року орендодавець передав, а орендар ОСОБА_1 отримав автомобіль марки «ЗАЗ-Daewoo», моделі Т13110, 2004 року випуску, номер шасі (кузову, рами, коляски) НОМЕР_1 , колір синій, тип -легковий сєдан-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у відмінному стані, без пошкоджень, з встановленим ГБО, балоном ГБО ємністю 40 літрів, ключ від автомобіля у кількості 2 шт., брелок ц/з та сигналізацію «ТИГР» (а.с.11).

На виконання умов договору відповідач сплачував платежі вчасно та в розмірі як того вимагали умови договору за період з 10 жовтня 2019 року по 27 березня 2020 року (а.с.12).

25 жовтня 2019 року, 14 грудня 2019 року позивач направив відповідачу поштовим зв?язком листи, в яких повідомляв про необхідність вчинити дії щодо нотаріального посвідчення укладеного договору(а.с.21-28).

21 квітня 2020 року на адресу відповідача направлена досудова вимога, в якій позивач просив розрахуватися на протязі 5 днів з дня отримання вимоги із заборгованістю, яка виникла у зв?язку з порушенням орендарем (відповідачем у справі) умов договору (найму), яка станом на 21 квітня 2020 року становить 44 908,17 грн та складається із простроченої оренди авто, пені, неустойки, пошкодження авто, комплектуючі ( а.с. 29-31, 32, 33).

У вказаній вимозі орендодавцем (позивачем у справі) зазначено, що орендарем (відповідачем у справі) безпідставно 09 квітня 2020 року припинена оплата орендних платежів за автомобіль, що наданий в довгострокову оренду, договір оренди не був розірваний та припинений, тому договір найму є дійсним.

Також 09 квітня 2020 року орендарем (відповідачем у справі) безпідставно було покинуто орендований автомобіль в аварійному стані біля СТО по АДРЕСА_2. Вартість пошкодженого майна згідно експертної оцінки становить - 33 968,17 грн.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 188/04-20 від 22 квітня 2020 року, проведеного на замовлення ОСОБА_2 , вартість матеріального збитку, нанесеного власнику внаслідок пошкодження автомобіля марки «ЗАЗ-Daewoo», моделі Т13110, 2004 року випуску, номер шасі (кузову, рами, коляски) НОМЕР_1 , колір синій, тип -легковий сєдан-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з урахуванням ПДВ, складає 30 298,18 грн (а.с.35-44).

У розділі «Огляд і ідентифікація дослідженого транспортного засобу» звіту № 188/04-20 від 22 квітня 2020 року зазначено, що огляд дослідженого автомобіля проводився органолептичним методом шляхом зовнішнього візуального огляду 20 квітня 2020 року в світлий час доби при природному освітленні в присутності власника, що підтверджується актом огляду транспортного засобу (а.с.45-46).

Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідача ОСОБА_1 за договором (найму) оренди автомобіля від 10 жовтня 2019 року № 10/10/19 та пошкодженого майна складає 103 173,57 грн, з яких: основна сума заборгованості - 4216,00 грн, пеня відповідно до п. 8.8. договору - 46 149,39 грн, неустойка відповідно до п. 8.6. договору -7 378,00 грн, пеня - 4 200,00 грн, упущена вигода - 8 432,00 грн, вартість матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу - 30 298,18 грн. та вартість експертного висновку - 2 500,00 грн.

Відповідач позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 не визнав, свої заперечення виклав у відзиві на позовну заяву, з яких вбачається, що дійсно 10 жовтня 2019 року між сторонами у справі у простій письмовій формі укладено договір оренди (найму) автомобіля № 10/10/19 (а.с. 82-96).

Цього ж дня йому передано автомобіль, яким він користувався до 05 квітня 2020 року та вчасно здійснював орендні платежі.

05 квітня 2020 року він відвіз автомобіль до позивача за адресою: АДРЕСА_1, де передав із рук в руки разом із ключами та документами на авто. Також сплатив оренду плату за останній тиждень користування. Позивач відмовився підписувати акт приймання-передачі автомобіля, вимагаючи від нього вартість нового акумулятора.

Вважав, що підстави для визнання договору дійсним відсутні та в силу вимог закону, укладений між сторонами у простій письмовій формі договір оренди (найму) автомобіля, є нікчемним.

У неведеному відповідачем контррозрахунку щодо сплати орендної плати, пені та неустойки борг перед позивачем відсутній.

В частині позовної вимоги про стягнення матеріального збитку та упущеної вигоди зазначав, що жодних належних доказів щодо причетності відповідача до погіршення стану автомобіля позивачем не надано. В матеріалах справи також відсутні докази наявності причинно-наслідкового зв?язку між станом автомобіля на 20 квітня 2020 року (дата огляду) та на дату його передання 05 квітня 2020 року, і де в цей період перебував автомобіль, і що з ним відбувалось. Не вказано у висновку експерта і внаслідок чого позивачеві завдано збитків. Упущена вигода не доведена належними доказами, а тому підстави для задоволення цих вимог, на думку відповідача, відсутні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що при укладанні договору оренди (найму) автомобіля № 10/10/19 від 10 жовтня 2019 року було дотримано всі передбачені законом істотні умови, які були обумовлені згодою сторін. Позивачем доведено, що була втрачена можливість нотаріально посвідчити договір оренди транспортного засобу між сторонами через умисне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, а відтак суд не приймає до уваги твердження відповідача про нікчемність договору оренди (найму) автомобіля.

Не надано відповідачем доказів щодо спростування заявленої суми заборгованості, в тому числі, не здобуто таких доказів під час розгляду справи, а тому суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в частині вимог щодо стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 759 ЦК України, яка є нормою, що регулює загальні положення про найм, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно із статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16, у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 404/4702/18-ц (провадження № 61-8629св19).

Фактичні обставини справи, встановлені судом, свідчать про те, що 10 жовтня 2019 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , діючого на підставі свідоцтва серії НОМЕР_4 , як орендодавцем, та фізичною особою ОСОБА_1 , як орендарем, у простій письмовій формі укладено договір оренди (найму) автомобіля № 10/10/19, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в платне користування легковий автомобіль марки «ЗАЗ-Daewoo», модель Т13110, 2004 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , колір синій, тип легковий Сєдан-В, державний номер НОМЕР_2 , свідоцтво з реєстрації ТЗ серії НОМЕР_3 , виданого ВРЕР-7 в м. Києві 24 травня 2012 року, в відмінному стані, без пошкоджень, строком на 36 місяців ( до 10 жовтня 2022 року включно) за ціною оренди 40 доларів США в гривнему еквіваленті за курсом Національного банку України на день здійснення оплати - тиждень, та 2 085,00 доларів США в гривнему еквіваленті - на рік. Загальна орендна вартість автомобіля на 36 місяців складає 6,255 (шість тисяч двісті п`ятдесят п`ять) доларів США 00 центів.

На підставі акта прийому-передачі транспортного засобу від 10 жовтня 2019 року орендодавець передав, а орендар ОСОБА_1 отримав автомобіль марки «ЗАЗ-Daewoo», моделі Т13110, 2004 року випуску, номер шасі (кузову, рами, коляски) НОМЕР_1 , колір синій, тип -легковий сєдан-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ключ від автомобіля у кількості 2 шт., брелок ц/з та сигналізацію «ТИГР».

На виконання умов договору відповідач за період з 10 жовтня 2019 року по 27 березня 2020 року сплачував платежі вчасно та в розмірі, визначених у договорі.

25 жовтня 2019 року, 14 грудня 2019 року позивач направив відповідачу поштовим зв?язком листи, в яких повідомляв про необхідність вчинити дії щодо нотаріального посвідчення укладеного договору. Доказів вручення рекомендованих листів відповідачеві матеріали справи не містять та позивачем не надано.

У досудовій вимозі від 21 квітня 2020 року, адресовану відповідачеві, позивачем підтверджено, що орендар (відповідач у справі) припинив експлуатацію автомобіля з 09 квітня 2020 року і з цього дня транспортний засіб знаходиться у нього. Оплата орендних платежів припинена відповідачем з 03 квітня 2020 року (дата чергового щотижневого платежу).

Належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що автомобіль був переданий власнику (позивачеві) 05 квітня 2020 року, з проведенням оплати, відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

На підставі наданих учасниками справи та досліджених доказів вбачається, що під час передання відповідачу транспортного засобу та досягнення між сторонами згоди щодо плати за оренду транспортного засобу не було нотаріально посвідчено відповідний договір оренди (найму) транспортного засобу, що свідчить про нікчемність такого договору у зв`язку із недодержанням вимог закону щодо форми договору.

Такий договір розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (частина п`ята статті 216 ЦК України).

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставини у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, щоз моменту передачі орендарю транспортного засобу за актом приймання-передачі, між власником майна та відповідачем ОСОБА_1 виникли відносини з фактичного користування рухомим майном та недоотримання його власником доходів у вигляді орендної плати, що за своїм змістом є кондикційними.

Отже між сторонами виникли правовідносини з приводу повернення безпідставно набутого майна, що врегульовані главою 83 ЦК України.

Зокрема, відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 як фактичний користувач рухомого майна, що є власністю ОСОБА_2 , без достатньої правової підстави за рахунок власника цього майна зберігає у себе кошти, які мав заплатити за користування траспортним засобом по день повернення (09 квітня 2020 року) за період з 10 жовтня 2019 рокупо 08 квітня 2020року, за вирахуванням здійснених ним виплат у повному розмірі за період з 10 жовтня 2019 рокупо 27 березня 2020року, а тому зобов`язаний повернути ФОП ОСОБА_2 зазначені кошти у розмірі 1 806,29 грн (68,55 доларів США х 26,35 грн).

Зобов`язання з повернення майна, набутого без достатньої правової підстави не передбачають відповідальності у вигляді пені (неустойки), а тому відсутні правові підстави для їх стягнення з відповідача.

Зважаючи на наявність доказів повернення відповідачем власнику (позивачу у справі) об`єкту оренди - автомобіля марки «ЗАЗ-Daewoo», моделі Т13110, 2004 року випуску, номер шасі (кузову, рами, коляски) НОМЕР_1 , колір синій, тип -легковий сєдан-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , тому правові підстави для зобов`язання відповідача повернути рухоме майно у порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відсутні.

Як передбачено частиною другою статті 216 ЦК України якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою.

У статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати збитки позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача у спірних правовідносинах, заподіяння майну шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, а відповідач повинен довести обставини, які звільняють його від відповідальності відповідно до норм законодавства, що відповідає положенням статей 22, 1166 ЦК України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Встановлені фактичні обставини у справі, яка переглядається, вказують на те, що що відповідач у справі припинив експлуатацію автомобіля з 09 квітня 2020 року і з цього дня транспортний засіб знаходиться у власника (позивача у справі).

Документальних підтверджень примайння-передачі транспортного засобу в день передачі - 09 квітня 2020 року сторонами не надано, як і не надано позивачем доказів про існування претензій до відповідача щодо повернення автомобіля не у повній комплектності та не в тому технічному стані, в якому він був отриманий, з урахуванням нормального зносу, що виник у період експлуатації транспортним засобом.

Також відсутні в матеріалах справи докази на підтвердження обставин вивлених пошкоджень автомобіля в момент передачі відповідачем автомобіля його власнику.

Із наданих позивачем доказів слідує, що 20 квітня 2020 року він звернувся до ТОВ «Клевер Експерт» про проведення оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «ЗАЗ-Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з проведенням спеціалістом огляду дослідженого автомобіля в присутності лише власника, що підтверджується актом огляду транспортного засобу (а.с.45-46).

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 188/04-20 від 22 квітня 2020 року, проведеного на замовлення ОСОБА_2 , вартість матеріального збитку, нанесеного власнику внаслідок пошкодження автомобіля марки «ЗАЗ-Daewoo», моделі Т13110, 2004 року випуску, номер шасі (кузову, рами, коляски) НОМЕР_1 , колір синій, тип -легковий сєдан-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з урахуванням ПДВ, складає 30 298,18 грн (а.с.35-44).

Статтею 102 ЦПК України визначено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи.

За змістом статей 76, 102 ЦПК України висновок експерта є доказом обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

У справі, яка переглядається, в частині вимог про відшкодування збитків, це стосується встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою винної особи та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку. Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності.

На підставі досліджених доказів та у відповідності із встановленими фактичними обставинами справи колегією суддів апеляційного суду не встановлено у діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення для покладення на нього обов`язку з відшкодування матеріального збитку у розмірі 30 298,18 грн, оскільки позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження обставин, що причиною пошкодження транспортного засобу, що належить позивачеві, є неналежне використання автомобіля відповідачем ОСОБА_1 .

Не містить інформацію щодо предмета доказування у цій справі і звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 188/04-20 від 22 квітня 2020 року, складений оцінювачем ОСОБА_3 , оскільки метою проведення такого дослідження було визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «ЗАЗ-Daewoo», моделі Т13110, 2004 року випуску, номер шасі (кузову, рами, коляски) НОМЕР_1 , колір синій, тип -легковий сєдан-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а не встановлення причини пошкодження автомобіля, та з`ясування фактущодо недотримання користувачем майна ОСОБА_1 правил експлуатації транспортного засобу.

З огляду на викладене висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача матеріального збитку у розмірі 30 298,18 грн, вартості експертного висновку у розмірі 2 500,00 грн є необґрунтованим.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам в частині вимог позивача про відшкодування шкоди у формі упущеної вигоди, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що розраховуючи розмір упущеної вигоди, позивач виходив із можливого прибутку, який він міг одержати за два місяці за найм (оренду) автомобіля, якби відповідач не пошкодив об`єкт оренди, що становить 8 432,00 грн (40 доларів США х 26,35 грн (курс НБУ долар США/гривня) х 8 тижні.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності тягар доказування наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не настав, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Встановлені фактичні обставини справи свідчать про те, що позивачем не доведено наявність вини відповідача ОСОБА_1 у пошкодженні транспортного засобу, у зв`язку з чим відсутній причинний зв`язок між протиправною поведінкою й майновою шкодою. При цьому, вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди у розмірі 8 432,00 грн базуються на розрахунку можливого прибутку та є теоретичними.

Отже, позивач не довів наявності всіх складових цивільно-правової відповідальності для відшкодування шкоди у формі упущеної вигоди.

В цій частині вирішених вимог позивача доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення норм процесуального права, що полягає у розгляді судом першої інстанції справи у порядку спрощеного позовного провадження, що підлягала розгляду за правилами загального провадження, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Перелік справ, які може бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у статті 274 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження.

Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.

Згідно із пунктом 5 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 277 ЦПК України).

Звертаючись до суду із позовом, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди (найму) транспортного засобу та відшкодування збитків у загальному розмірі 103 173,57 грн.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на час звернення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 із позовом складав 2 379,00 грн, отже двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 594 750,00 грн.

Таким чином ціна позову у справі, що переглядається, не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2021року відкрито провадження у справі. В ухвалі зазначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 77).

Враховуючи, що ціна позову у цій справі не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже, відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 274 ЦПК України справа може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження.

Аргумент відповідача, наведений в апеляційній скарзі про те, що розподіл вказаної судової справи має ознаки порушень втручання в автоматичний розподіл судових справ, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до частини 4, 5 статті 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційною (автоматизованою) системою у порядку, визначеному процесуальним законом; справи розподіляються з урахуванням спеціалізації суддів, навантаження кожного судді, заборони брати участь у перегляді рішень для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого порушується питання (крім перегляду за нововиявленими обставинами), перебування суддів у відпустці, відсутності у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відрядження, а також інших передбачених законом випадків, через які суддя не може здійснювати правосуддя або брати участь у розгляді судових справ.

Частиною 2 статті 14 ЦПК України передбачено, що позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в день надходження документів.

Визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ - частина 1 стаття 33 ЦПК України.

Результати автоматизованого розподілу (повторного розподілу) справи оформлюються протоколом - частина 14 статті 33 ЦПК України.

Підпунктом 2.3.4. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 25 від 02 квітня 2015 року, передбачено, що автоматизований розподіл судових справ здійснюється в автоматизованій системі за такими правилами: із загального списку суддів визначаються судді, які мають повноваження щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу; для суддів, які мають повноваження щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу, здійснюється розрахунок коефіцієнтів навантаження; із числа суддів, які мають повноваження щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу з урахуванням визначених автоматизованою системою коефіцієнтів навантаження здійснюється визначення судді для розгляду конкретної судової справи за принципом випадковості.

Результатом автоматизованого розподілу судової справи є протокол автоматичного розподілу судової справи між суддями, що автоматично створюється автоматизованою системою та долучається до матеріалів справи - підпункт 2.3.33. пункту 2.3. Положення.

В матеріалах справи міститься протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2021 року, згідно з яким визначено суддю Ковбель М.М. для розгляду справи № 362/5723/21, провадження №2/362/2863/21, а відтак визначення судді для участі у розгляді конкретної справи проведено у порядку, визначеному процесуальним законом, з дотриманням вимог статті 15 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 25 від 02 квітня 2015 року (а.с. 71).

Отже, доводи відповідача, наведені у апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження.

Ураховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду, вважає, що вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, зазначене відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають частковому задоволенню.

Отже, в межах заявлених позивачем вимог підлягає задоволенню вимога Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у частині стягнення з ОСОБА_1 безпідставно збережених грошових кошти у рахунок оплати за користування рухомим майном (транспортним засобом) за період з 28 березня 2020 року по 08 квітня 2020 року в сумі 1 806,29 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено частково (1,75%), а тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, що складються з судового збору за подання позовної заяви, у пропорційному розмірі до задоволених вимог, що складає розмір 18,05 грн, слід покласти на відповідача ОСОБА_1 .

Понесені відповідачем та документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на позивача ФОП ОСОБА_2 у пропорційному розмірі до задоволених вимог скарги (98,25%), що складає розмір 1 520,51 грн.

Досліджуючи надані позивачем письмові докази в частині витрат, пов`язаних з правничою допомогою, колегія суддів апеляційного суду встановила, що документальних підтверджень щодо розрахунку послуг /виконаних робіт в рамках надання правової (правничої) допомоги або детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Марченко В.О., та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги за договором № 15/21 від 06 вересня 2021 року про надання правничої (правової) допомоги в суді першої інстанції позивачем не надано та матеріали справи таких доказів не містять.

Таким чином, позивачем ФОП ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами понесення ним витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, що стало підставою для відмови судом першої інстанції у відшкодуванні позивачеві витрат, пов`язаних з правничою правовою допомогою адвоката. Рішення суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивачем не оскаржувалось.

Визначаючи розмір витрат на надану позивачу ФОП ОСОБА_2 професійну правничу допомогу адвокатом Марченком В.О. в суді апеляційної інстанції, та розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, колегією суддів апеляційного суду враховується, що у відзиві на апеляційну скаргу представником позивача - адвокатом Марченком В.О. зазначено про понесені позивачем витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в суді апеляційної інстанції, та подано розрахунок суми таких судових витрат, із долученням договору № 15/21 від 06 вересня 2021 року про надання правничої (правової) допомоги, додаткової угоди від 09 вересня 2021 року № 1 до договору № 15/21 від 06 вересня 2021 року, детального опису робіт/наданих послуг адвоката, квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 16 січня 2023 року на суму 6 800,00 грн.

З опису наданих послуг вбачається, що адвокатом для представництва позивача в суді апеляційної інстанції проведена усна консультація, ознайомлення з матеріалами справи, складання відзиву на апеляційну скаргу, складання заяви про врахування витрат на правову допомогу, подання (направлення) відзиву на апеляційну скаргу.

Загальна вартість таких послуг оцінена сторонами договору № 15/21 від 06 вересня 2021 року про надання правничої (правової) допомоги в сумі 6 800,00 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_1 .

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Перевіряючи розмір витрат на надану позивачеві професійну правничу допомогу адвокатом Марченком В.О. в суді апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у 6 800,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Визначаючи розмір витрат на надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом Марченком В.О., та розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, колегією суддів апеляційного суду враховується обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт щодо консультації клієнта, ознайомлення з матеріалами справи 11 січня 2023 року в приміщенні Київського апеляційного суду, складання відзиву на апеляційну скаргу, часткове задоволення апеляційної скарги відповідача.

Включена до опису робіт, виконаних адвокатом, послуга у вигляді складання заяви про врахування витрат на правову допомогу (600,00 грн) не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки вказана послуга в розумінні статті 137 ЦПК України не відноситься до витрат на професійну правничу допомогу, а є обов`язком учасника справи, який для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат подає до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат - частина 3 вказаної норми.

Не відноситься до витрат на професійну правничу допомогу та не підлягає відшкодуванню зазначена в описі робіт, виконаних адвокатом, і послуга у вигляді подання (направлення) відзиву на апеляційну скаргу (750,00 грн).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 , до 5 450,00 грн, з яких до стягнення підлягає сума прорційно розміру задоволених вимог ФОП ОСОБА_2 , що складає розмір 95,37 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2022 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди (найму) транспортного засобу та відшкодування збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) безпідставно збережені грошові кошти у рахунок оплати за користування рухомим майном - транспортним засобом марки «ЗАЗ-Daewoo», моделі Т13110, 2004 року випуску, номер шасі (кузову, рами, коляски) НОМЕР_1 , колір синій, тип -легковий сєдан-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у період з 28 березня 2020 року по 08 квітня 2020 року, у розмірі 1 806,29 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) на відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у розмірі 18,05 грн та судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою у суді апеляційної інстанції, у розмірі 95,37 грн, а всього 113,42 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, у розмірі 1 520,51 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді