ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» квітня 2023 року

м. Харків

справа № 642/6/23

провадження № 22ц/818/769/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Волобуєва О.О.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , представниця заявника ОСОБА_2

заінтересована особа державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козєєва С.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 01 березня 2023 року в складі судді Вікторова В.В.

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козєєва Світлана Миколаївна, звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин.

Заява мотивована тим, що він є спадкоємцем померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яка залишила на його користь заповіт. Він прийняв спадщину у передбачений законом строк, подавши до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори відповідну заяву. До складу спадщини увійшла квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в якій 1/3 частка належала безпосередньо спадкодавиці ОСОБА_3 , 1/3 частку вона успадкувала після смерті чоловіка та 1/3 частка належала матері ОСОБА_3 ОСОБА_4 , яку ОСОБА_3 також успадкувала після її смерті. Проте вона не оформила право власності на спадщину. Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козєєвої С.М. від 25 листопада 2022 року відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не підтверджено родинний зв`язок між ОСОБА_3 та її матір`ю ОСОБА_4 .

Просив встановити факт родинних відносин між ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Харкові (актовий запис про смерть № 1390, зроблений Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та її матір`ю, ОСОБА_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Харків (актовий запис про смерть № 2844, зроблений Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 01 березня 2023 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, роз`яснено заявнику його право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про те, що у даному разі має місце спір про право, адже він не намагається довести факт прийняття спадщини, який ніхто не оспорює. Він звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту родинних відносин задля усунення перешкод в оформленні права власності на спадкове майно через втрату документа, який є доказом родинних відносин (свідоцтва про народження), та неможливості його відновити у встановленому законом порядку через розірвання дипломатичних відносин з РФ. Для реалізації права на спадщину йому необхідно встановити факт родинних відносин спадкодавиці з її матір`ю. Інших спадкоємців, з якими міг би виникнути спір про право, немає. Він не просив встановити факт належності ОСОБА_3 прав на успадковане майно після смерті її матері, а лише факт їхніх родинних відносин.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися. Клопотань щодо відкладення розгляду справи не надали.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу суду скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у справі вбачається спір про право, а тому заяву слід залишити без розгляду на підставі частини 4 статті 315 ЦПК України.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду(частина четверта статті 315 ЦПК України).

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що метою його звернення до суду є встановлення в судовому порядку факту, необхідного для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

До складу спадщини після смерті ОСОБА_3 входить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в якій 1/3 частка належала безпосередньо спадкодавиці ОСОБА_3 , 1/3 частку вона успадкувала після смерті чоловіка та 1/3 частка належала матері ОСОБА_3 ОСОБА_4 , яку ОСОБА_3 також успадкувала після її смерті. Проте вона не оформила своє право власності на спадщину після смерті чоловіка та матері.

Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козєєвої С.М. від 25 листопада 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним не підтверджено родинний зв`язок між ОСОБА_3 та її матір`ю ОСОБА_4 .

Залишаючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що із заявлених вимог вбачається спір про право, оскільки вимога про встановлення факту родинних відносин пов`язана з доведенням факту прийняття спадщини, та саме по собі встановлення факту родинних відносин не породжує правових наслідків для заявника.

Однак, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 . На його користь складено заповіт та спадщину він прийняв, подавши відповідну заяву до нотаріуса. Факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті її матері шляхом вступу у фактичне володіння майном ніким не оспорюється та підтверджується й змістом постанови нотаріуса від 25 листопада 2022 року.

Відмова нотаріуса у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину пов`язана виключно з тим, що заявник не надав документів, які підтверджують факт родинних відносин спадкодавиці ОСОБА_3 з її матір`ю (відсутнє свідоцтво про народження матері). Разом з тим в цій постанові зазначено, що для встановлення родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надано свідоцтво про укладання шлюбу, згідно якого ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 ». ОСОБА_3 після смерті чоловіка ОСОБА_8 та матері ОСОБА_4 спадщину прийняла, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як мала оригінал свідоцтва про право власності на квартиру. Ця спадкова квартира визнається належною їй з моменту відкриття спадщини ( стаття 548 ЦК Української РСР від 1963 року та пункти 4,5 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України від 16 січня 2003 року).

Суд першої інстанції, зазначивши про наявність спору про право, що має розглядатися у порядку позовного провадження, не встановив та не зазначив, хто є у порядку, передбаченому Цивільним Кодексом спадкоємцем спадкового майна, який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, тобто між ким існує спір, оскільки існування спору про право має бути реальним, а не гіпотетичним.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц (провадження № 61-39374св18); від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19 (провадження № 61-872св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20); від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126 св 22); від 14 вересня 2022 року у справі № 755/17019/21 (провадження № 61-6569св22); від 14 грудня 2022 року у справі № 180/2132/21 (провадження № 61-2729св22).

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним.

За таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає розгляду справи, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Оскільки наразі вирішується лише процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, підстав для розподілу судового збору за розгляд справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст. ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 01 березня 2023 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 11 квітня 2023 року.