Номер провадження: 22-ц/813/3441/23
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Сегеди С.М.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: адвоката позивача Цзен Хуаньцай Дідорчук І.І.,

адвоката відповідача ОСОБА_1 Садаклієва І.І.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дідорчук Ірини Ігорівни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про витребування майна.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що йому на праві власності належить ТЗ державний номер НОМЕР_1 автомобіль марки BENTLEY, 2016 року випуску синього кольору. Модель BENTAYGA, номер шассі НОМЕР_2 , придбаний на підставі договору купівлі-продажу ТЗ від 16.10.2018, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 21.09.2018.

Наприкінці жовтня 2018 року позивач передав належний йому автомобіль у тимчасове користування разом із свідоцтвом на ТЗ своєму другу-компаньйону ОСОБА_3 , з яким перебував у дружніх відносинах та довіряв.

Проте у травні 2021 року позивачу стало відомо від спільних знайомих, що його друг всім розповідає, що спірний автомобіль належить вже йому на праві власності, у зв`язку з чим позивач йому зателефонував і попросив роз`яснити, на що ОСОБА_3 запевнив його, що це все плітки, які не відповідають дійсності.

А в червні 2021 року знайомі повідомили позивачу, що бачили його автомобіль вже з іншими державними номерами. Позивач потім знову зателефонував ОСОБА_3 і попросив повернути йому автомобіль. Згодом позивачу повідомили про те, що бачили автомобіль виставлений на продаж в одному з автосалонів м. Одеси.

Позивач вкотре подзвонив ОСОБА_3 з проханням повернути автомобіль, на що останній відповів, що автомобіль позивачу більш не належить і він його більш не побачить.

Внаслідок чого в серпні 2021 року позивач звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою.

Наразі слідчим відділом СБУ в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000025 від 11.02.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 332, ч. 2 ст. 332-2, ч. 1 ст. 201 КК України, в рамках якого було встановлено, що гр. КНР ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконним шляхом заволодів автомобілем позивача, після чого декілька разів переоформив його на інших осіб. Як встановлено слідством, ОСОБА_3 під час проведення незаконного відчуження належного позивачу автомобіля, користувався послугами приватного нотаріуса Омарова В.С., який 24.05.2021 видав довіреність від імені позивача на ім`я ОСОБА_3 на право розпорядження цим автомобілем. При цьому позивач не був присутній на вказаному правочині та нікому не надавав право представляти свої інтереси.

Дане підтверджується висновком експерта №57 від 26.11.2021 у кримінальному провадженні №0000025 від 11.02.2021, відповідно до якого встановлено, що підпис, який міститься на довіреності №6235 від 24.05.2021, згідно якої гр. КНР ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 доручає гр. КНР ОСОБА_3 бути його представником та вчиняти будь-які правочини щодо спірного ТЗ, виконаний не гр. КНР ОСОБА_2 , а іншою особою.

На підставі підробленої довіреності, 11.06.2021 незаконним шляхом без присутності власника автомобіля, автомобіль в ТСЦ 5142 РСЦ ГСЦ МВС України в Одеській області було перереєстровано на ім`я ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2021 та договору комісії від 10.06.2021, виданих ПП «Джекпот 777», та присвоєно державний номер НОМЕР_4 .

01 вересня 2021 року в ТСЦ 5142 РСЦ ГСЦ МВС України в Одеській області був спірний автомобіль знову перереєстрований на ім`я ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу з присвоєнням державного номеру НОМЕР_5 .

15 жовтня 2021 року у ТСЦ 5142 РСЦ ГСЦ МВС України в Одеській області автомобіль був знову перереєстрований на ім`я ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу укладеним у суб`єкта господарювання, який здійснює продаж транспортного засобу, з привласненням державного номеру НОМЕР_6 .

За фактом незаконного заволодіння автомобілем відкрито кримінальне провадження, де судовим слідством встановлено, що спірну довіреність позивач не підписував, а отже і довіреність і укладений на її підставі договір є недійсними. Коштів за продаж автомобіля позивач також не отримував.

У зв`язку з викладеним позивач посилаючись на норми ч. 1 ст. 388 ЦК України звернувся до суду із вказаним позовом та просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача - адвокат Садаклієв І.І. у судовому засіданні, позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем взагалі не вказано до яких саме правоохоронних органів позивач звернувся та з якими заявами. За даним фактом кримінальним провадженням досліджуються обставини щодо скоєння незаконного переправлення осіб через державний кордон України та факти незаконного перетинання державного кордону України, вчинені повторно та групами осіб. Тому виникає питання яким саме чином у даному кримінальному провадженні проводяться оперативно-розшукові та слідчі дії за заявами позивача. Позивач взагалі не володіє українською або російською мовами, можна допустити, що він, не зрозумівши нотаріуса, замість підпису, написав своє прізвище і ім`я китайською мовою. Позивачем надана до позову копія посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_7 від 20.08.2021, а в довіреності №6235 від 24.05.2021 нотаріусом встановлено особу за посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_8 від 27.08.2020 яка є дійсною до 20.11.2023. Вважає, що ОСОБА_1 є законною власницею автомобіля, який вона придбала 15.10.2021 в автосалоні NNAUTO, розташованого в АДРЕСА_1 за оплатним договором. На час укладання зазначеного договору купівлі-продажу спірного автомобіля, будь-яких обтяжень або обмежень щодо розпорядження та користування ним, не було. Про те, що автомобіль був відчужений 11.06.2021, нібито поза волею колишнього власника ОСОБА_2 , відповідачка не знала та взагалі не могла про це знати. Щодо експертного Висновку за №57 від 26.11.2021, який виготовлено експертом зонального експертного сектору УСБ України в Одеській області ОСОБА_6 , па підставі якого сторона позивача просить суд витребувати у добросовісного набувача придбаний на законних підставах автомобіль, вважає, експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність, тому не може бути належним доказом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Дідорчук І.І. в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

За правилами статей 317, 319, 658 ЦК України виключно власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, лише власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, в тому числі реалізує право його продажу.

Продавцем майна за договором купівлі-продажу згідно зі статтею 658 ЦК України має бути лише власник або належним чином уповноважений на укладення такого договору представник.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майна не може бути витребуване у нього.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння ( ст. 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року (провадження №6-2407 цс15).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно із висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року (провадження №6-140цс14), власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України право власника на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої згаданої статті).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу ТЗ 16.10.2020 придбав у ОСОБА_7 транспортний засіб марки BENTLEY, 2016 року випуску сірого кольору, модель BENTAYGA, номер шассі НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_9 (т. 1 а.с. 12-13), який було зареєстровано в СЦ 8047 МВС в м. Київ.

Зазначений автомобіль було зареєстровано за позивачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 21.09.2018 з присвоєнням державного номеру НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 10-11).

Із витребуваних судом завірених копій документів від РСЦ ГСЦ МВС України в Одеській області встановлено, що за договором комісії №5972/21/0071/70 від 10.06.2021, виданого ПП «Джекпот 777» (комісіонер), комітент Цзен Хуаньцай (комітент), представник комітента ОСОБА_8 за дорученням НРА 179406 від 24.05.2021, виданим приватним нотаріусом, акту стану ТЗ від 10.06.2021, договору купівлі-продажу ТЗ №5972/21 від 11.06.2021 за 150 000 грн (т. 1 а.с. 83-84) та заяви про перереєстрацію автомобіль було перереєстровано на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. При цьому вбачається що будь-яких заборон відчуження вказаного транспортного засобу не було.

01 вересня 2021 року за договором купівлі-продажу ТЗ №5141/21/2770/129 від 01.09.2021 за 150 000 грн ОСОБА_4 продала спірний автомобіль (т. 1 а.с. 83-84), та за заявою про перереєстрацію автомобіль було перереєстровано на ім`я ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 89-92). При цьому вбачається що будь-яких заборон відчуження вказаного транспортного засобу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не було.

За договором комісії №8120/21/1/002626 від 14.06.2021, виданого ТОВ «АВТОМІСТ-СЕРВІС» (комісіонер), комітент ОСОБА_5 (комітент), акту огляду ТЗ від 15.10.2021, договору купівлі-продажу ТЗ №8120/21/1/002626 від 15.10.2021 (т. 1 а.с. 111-112) та заяви про перереєстрацію автомобіль було перереєстровано на ім`я ОСОБА_1 .. При цьому вбачається, що будь-яких заборон відчуження вказаного транспортного засобу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не було.

Зазначені відомості перереєстрації спірного транспортного засобу також підтверджується і відповіддю наданою РСЦ ГСЦ МВС України в Одеській області від 15.12.2021 адвокату Дідорчук І. на її адвокатський запит (т. 1 а.с. 18).

Звертаючись до суду із позовною заявою ОСОБА_2 просив витребувати із чужого незаконного володіння автомобіль марки BENTLEY, 2016 року випуску, синього кольору, модель BENTAYGA, номер шассі НОМЕР_2 , що перереєстрований на ім`я ОСОБА_1 , державний номер НОМЕР_6 та передачі йому автомобіля в належному стані, разом з технічним паспортом та ключів, посилаючись на ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що договір відчуження автомобіля від 11.06.2021 від імені позивача іншому власнику - ОСОБА_4 є недійсним, оскільки довіреність від імені позивача на ОСОБА_9 посвідченої 24.05.2021 за реєстр. №6235 приватним нотаріусом ОМНО Омаровою В.С. є також недійною.

На підтвердження недійсності довіреності позивачем, його представником надано суду ксерокопія висновку №57 від 26.11.2021 експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз, за яким: підпис, що міститься в довіреності №6235 від 24.05.2021, згідно якої гр. КНР ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 доручає гр. КНР ОСОБА_9 бути його представником та вчиняти будь-які правочини щодо транспортного засобу «BENTLEY», 2016 року випуску, сірого кольору, номер кузову НОМЕР_10 виконаний не гр. КНР ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а іншою особою (т. 1 а.с. 14-16).

При цьому з тексту ксерокопії цього висновку вбачається, що експертизу проведено на підставі постанови про призначення судово-почеркознавчої експертизи від 18.11.2021, винесеної ст. слідчим в ОВС СВ СБУ в Одеській області підполковником юстиції Даменцевою В.О. по матеріалам кримінального провадження №0000025 від 11.02.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 332, ч. 2 ст. 332-2, ч. 1 ст. 201 КК України.

Стороною позивача також додано до позову ксерокопію довіреності №6235 від 24.05.2021, згідно якої гр. КНР ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 доручає гр. КНР ОСОБА_9 бути його представником та вчиняти будь-які правочини щодо транспортного засобу «BENTLEY», 2016 року випуску, сірого кольору, номер кузову НОМЕР_10 (т. 1 а.с. 17).

Із вказаної ксерокопії довіреності вбачається, що вона посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., проте з наданої ксерокопії висновку експерта не вбачається, що документ, який був досліджений ними, а саме довіреність, посвідчена саме цим нотаріусом та за цим реєстровим номером та що на вказаній довіреності є відмітка судового експерта про те що об`єкт досліджувався.

Із наданих документів вбачається, що дана експертиза проведена в рамках порушеного кримінального провадження №0000025, проте копія цього висновку не посвідчена належним чином слідчим ОВС СВ СБУ в Одеській області. Крім того, даний висновок надано не у повному обсязі, а саме без додатків, які вказані в описі досліджених матеріалів експертизи, тому такий доказ є неналежним та недопустимим.

Також з ксерокопії висновку експерта вбачається, що об`єктом дослідження була: довіреність №6235 від 24.05.2021 гр. КНР ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 доручає гр. КНР ОСОБА_9 бути його представником та вчиняти будь-які правочини щодо транспортного засобу «BENTLEY», 2016 року випуску, сірого кольору, номер кузову НОМЕР_10 .

При цьому з висновку не вбачається, що об`єктом дослідження була саме та довіреність, що була посвідчена приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Омаровою В.С..

Проте чи є об`єкт дослідження у висновку та копія довіреності, що додана до позову, є одним і тим самим документом, не вбачається можливим встановити, на ксерокопії довіреності відсутня серія та номер бланку нотаріального документу.

На підставі зазначеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ксерокопія довіреності не є належним та допустимим доказом.

При цьому, за договором комісії №5972/21/0071/70 від 10.06.2021, виданого ПП «Джекпот 777» (комісіонер), комітент Цзен Хуаньцай (комітент), представник комітента Чжан Ю. діяв за дорученням НРА 179406 від 24.05.2021 виданим приватним нотаріусом, тобто не зазначено яким саме нотаріусом і за яким реєстровим номером.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

На підставі положень статей 12, 81, 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, надав правильної оцінки наявним у справі доказам.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції без порушення норм процесуального права.

Позивач при розгляді справи не надав належних та допустимих доказів, що саме нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С. 24.05.2021 довіреність від позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на гр. КНР ОСОБА_9 , на підставі якої вчинено відчуження ТЗ є недійсною, тож у такому випадку діє презумпція правомірності довіреності і правочину, яку й застосовує суд. Не засвідчення у встановленому порядку висновку експертизи, також є підставою для визнання такого доказу неналежним та недопустимим.

Доводи апеляційної скарги адвоката Дідорчук І.І. в інтересах ОСОБА_2 є ідентичними доводам у суді першої інстанції, яким місцевий суд надав належну правову оцінку, ці висновки суду є у достатній мірі аргументованими, а тому апеляційний суд вважає, що повторно відповідати на ті самі аргументи заявника необхідності немає.

Стаття 367 ЦПК України визначає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11Конвенції (див. вищепункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенені позову, у зв`язку з чим, на підставі положеньст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Дідорчук Ірини Ігорівни в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 26 червня 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда