Єдиний унікальний номер 341/638/22
Номер провадження 2/341/18/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Островської Н. І.,

за участю секретарів судового засідання: Гомерди Г. М., Витвицької Н.,

позивач: представник, адвокат за ордером Левик С. А. у режимі відеоконференції,

відповідач: представник Бурштинської міської ради, як органу опіки та піклування, за довіреністю Михайлишин М. Я.,

відповідач: ОСОБА_1 , представник за ордером Думич І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Галич Івано-Франківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до виконавчого комітету Бурштинської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Бурштинської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення.

Позов мотивовано тим, що 28.04.2022 виконавчим комітетом Бурштинської міської ради прийнято рішення № 72 «Про вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини», яке він отримав 31.05.2022.

Відповідно до п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, його колишня дружина ОСОБА_1 для визначення місця проживання малолітнього сина звернулась до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини.

Зазначив, що 17.01.2022 він був запрошений на засідання комісії з питань захисту прав дитини Бурштинської міської ради, проте надіслав лист на ім`я голови Бурштинської міської ради з проханням відкласти розгляд звернення, оскільки не має можливості прибути, так як особисто має бажання приймати участь та надати відповідні пояснення. Отримавши запрошення на засідання комісії на 17.02.2022, надіслав лист, де пояснив, що ніколи не заперечував та не заперечує, щоб його малолітній син проживав із мамою. На його думку заява ОСОБА_1 є необгрунтованою і не має жодного доказу про наявність спору щодо місця проживання дитини. Просив міську раду, як орган опіки та піклування відмовити за безпідставності у розгляді заяви про визначення місця проживання малолітнього сина з мамою за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, усупереч законодавству та його поясненням, комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Бурштинської міської ради 17.02.2022 заслухала звернення ОСОБА_1 та прийняла рішення про задоволення її заяви та рекомендувала виконкому міської ради визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з мамою ОСОБА_1 . Вважає указане рішення незаконним та необгрунтованим, яке просить скасувати.

Представник відповідача. Бурштинської міської ради, як орган опіки та піклування, позов не визнала, надала відзив та зазначила, що до комісії з питань захисту прав дитини Бурштинської міської ради із заявою про визначення місця проживання малолітньої дитини звернулась ОСОБА_1 , додавши усі належні підтверджуючі документи. При вирішення указаної заяви орган опіки та піклування першочергову увагу приділяв саме дитині, щоб указане рішення якнайкраще забезпечувало її інтереси, ураховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо, а також було дотримано баланс між інтересами дитини, правами батьків та виховання дитини і обов`язком батьків діяти у її інтересах.

До моменту прийняття органом опіки та піклування рішення щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , він з народження не мав реєстрації місця фактичного проживання, в зв"язку з відсутністю згоди батьків у вирішенні цього питання. Ураховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування дитини з обома батьками, комісія дійшла висновку, що прийняте рішення буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та її розвитку.

На засідання указаної комісії неодноразово запрошувався ОСОБА_2 , проте не з"явився. Рішення органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини одним із батьків є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення особа не зверталась за захистом своїх прав та інтересів до суду. На думку міської ради проживання малолітнього ОСОБА_3 із мамою відповідає принципу найкращих інтересів дитити та є пріорітетним при вирішенні цієї справи. Визначення місця проживання дитини з матір`ю не впливатиме на їхні взаємини із батьком, оскільки не позбавляє його прав і не звільняє від виконання батьківських обов`язків.

28.04.2022 виконавчим комітетом міської ради, як органом опіки та піклування, у межах своїх повноважень та відповідно до передбачених норм чинного законодавства, прийнято рішення № 72 «Про вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини», яке вважає законним та обгрунтованим, а тому просила у позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що у ОСОБА_1 від шлюбу з ОСОБА_2 , який 22.10.2021 розірвано, є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після одруження проживали у будинку позивача за адресою: АДРЕСА_2 , однак зареєстровані були за різними адресами.

Вказує, що протягом спільного проживання позивач усунув її від вирішення питань щодо малолітнього сина. Зокрема, щодо реєстрації місця проживання сина вказував, що реєстрація не має принципового значення, а тому малолітній ОСОБА_3 до цього часу не був зареєстрований.

Рішенням Галицького районного суду від 30.07.2021, яке залишено без змін рішеннями апеляційної та касаційної інстанцій, позивач визнаний кривдником, відносно нього видано обмежувальний припис до 30.01.2022. Після вказаного рішення Галицького районного суду ОСОБА_1 почала проживати із малолітнім сином у квартирі, яка належить їй на праві власності за адресою: АДРЕСА_3 . За указаною адресою вона хотіла зареєструвати малолітнього сина, однак через відсутність згоди батька, отримала відмову органу реєстрації. Вказані обставини визначили її звернення до органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Указана її заява у міській раді розглядалась понад чотири місяці, і позивач не був позбавлений можливості надати свої пояснення, пропозиції, рекомендації та будь-які докази щодо розгляду цього питання.

28.04.2022 прийнято рішення виконавчого комітету Бурштинської міської ради № 72, яким вирішено визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю, та при прийнятті якого орган опіки та піклування узяв до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного із них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До закінчення дії обмежувального припису позивач не подавав до органу опіки та піклування документів щодо проведення з ним профілактичної роботи та зняття з профілактичного обліку кривдників. Вважає, що оскаржуване рішення міської ради є законним, а поданий позов таким, що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, та зазначила, що на її думку виконавчий комітет Бурштинської міської ради, як орган опіки та піклування, при прийнятті рішення № 72 від 28.04.2022 порушив норми ст. ст. 160, 161 СК України та процедуру, передбачену п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866. Відповідно до Витягів № № 2.4 з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 17.01.2022 узагалі не згадується про будь-який спір між батьками дитини щодо місця проживання дитини та немає посилання на будь-який документ, який би свідчив про такий спір. При прийнятті оскаржуваного рішення органом опіки та піклування порушено принцип рівності прав матері та батька щодо малолітньої дитини, а також самої дитини. ОСОБА_2 не просив розглядати це питання на комісіїї, оскільки немає спору. Вважають, що вказане рішення прийнято на майбутнє, та визначає з ким буде проживати дитина.

Представник Бурштинської міської ради, як органу опіки та піклування, не визнала позовні вимоги у суді з підстав, викладених у відзиві, зазначивши, що позов є безпідставним, а оскаржуване рішення прийнято для найкращих інтересів дитини та не порушує жодних інтересів його батька.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 ) пояснила, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання у таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника житла мають право користуватись займаним приміщенням нарівні із власником або наймачем. У випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень ст. 3 Конвенції « Про права дитини», пріоритети повинні надаватись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, що було і зроблено при вирішенні заяви ОСОБА_1 органом опіки та піклування. Просила у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по перше - інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по друге - у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

Положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14.12.2016 у справі № 6-2445цс16 та від 12.07.2017 у справі № 6-564цс17 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 (а. с. 10).

Сторони перебували у шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22.10.2021 розірвано /а. с. 206/.

Заявою про реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_3 від 30.07.2021 № 10/19-534 підтверджено, що малолітній ОСОБА_3 народився у м. Львів, проживає за адресою: АДРЕСА_1 /а. с. 63/.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 30.07.2021 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16.11.2021 та постановою Верховного Суду від 27.06.2022. щодо ОСОБА_2 ухвалено обмежувальний припис до 30.01.2022 та установлено тимчасові обмеження /а. с. 64-72, 207-209, 223-226/.

Згідно довідці Бурштинського ліцею № 2 від 07.12.2021 № 132, малолітній ОСОБА_3 навчається у 1 Г класі Бурштинського ліцею № 2 з 01.09.2021 /а. с. 212/.

Відповідно до характеристики ОСОБА_3 відповідально виконує завдання та дотримується зобов`язань. Бере активну участь у заняттях, працьовитий, виявляє самостійність та ініціативу, прагне бути першим. Надзвичайно велику роль у вихованні малолітнього відіграє мама. Завдяки цьому тісному контакту ОСОБА_3 життєрадісний та веселий, із задоволенням відвідує школу /а. с. 213/.

Із змісту заяви ОСОБА_1 від 04.01.2022 вбачається, що остання в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 звернулась до комісії з питань захисту прав дитини Бурштинської міської ради для встановлення місця проживання дитини з нею, щоб мати змогу зареєструвати місце проживання сина за адресою: АДРЕСА_1 /а. с. 201/, де вона є власником указаної квартири відповідно до договору дарування від 15.07.2021 /а. с. 218-219/.

Рішенням виконавчого комітету Бурштинської міської ради від 28.04.2022 «Про вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини» вирішено вважати за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з мамою ОСОБА_1 /а. с. 11/.

Засідання комісії з питань захисту прав дитини, призначене на 17.01.2022, відкладене за заявою ОСОБА_2 в зв"зку з неможливістю прибути та взяти участь/а. с. 12/.

Водночас за іншим листом, адресованим голові Бурштинської міської ради ОСОБА_2 зазначив, що між ним та ОСОБА_1 , як батьками малолітнього сина, ніколи не виникало конфліктів про місце проживання дитини окремо від матері, оскільки вони розуміють і знають права та обов`язки та не можуть перешкоджати один одному у забезпеченні прав та інтересів дитини, керуючись якнайкращими інтересами сина /а. с. 13-14/.

Витягом з протоколу № 2 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Бурштинської міської ради від 17.01.2022 зазначено про розгляд питання щодо вирішення спору між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 . На засідання комісії запрошені двоє батьків, однак листом ОСОБА_2 повідомив, що не може бути присутнім та попросив перенести розгляд указаного питання /а. с. 21/.

Витягом з протоколу № 4 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Бурштинської міської ради від 17.02.2022 рекомендовано виконкому міської ради визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з мамою ОСОБА_1 /а. с. 22/.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Бурштинської міської ради від 30.12.2020 «Про затвердження Регламенту виконавчого комітету Бурштинської міської ради» вирішено затвердити Регламент виконавчого комітету /а. с. 135/.

За Регламентом виконавчого комітету Бурштинської міської ради, виконавчий комітет міської ради є колегіальним виконавчим органом Бурштинської мської ради, який утворюється радою на строк її повноважень відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Він є підконтрольним міській раді, що його утворила. Розглядає і вирішує питання віднесенні Конституцією та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів місцевих рад, здійснює власні та делеговані Радою повноваження у межах, у порядку та на підставах, визначених Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», іншими законами України, підзаконними нормативно-правовими актами з питань діяльності органів місцевого самоврядування в Україні, Регламентом Бурштинської міської ради, статутом громади м. Бурштин та с. Вигівка (до прийняття Статуту територіальної громади) та цим Регламентом.

Регламент затверджується рішенням виконавчого комітету міської ради на строк повноважень міської ради до сформування нового складу виконкому чергового скликання міської ради. У такому ж порядку приймається рішення про внесення змін і доповнень до Регламенту. Основною формою роботи виконавчого комітету є його засідання. Засідання комісії є правомочним, якщо у ньому беруть участь більше половини членів від загального складу виконавчого комітету міської ради. Основним актом, який приймається на засіданні виконавчого комітету міської ради у межах, віднесених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів Ради, є Рішення виконавчого комітету. Рішення комітету з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними у судовому порядку /а. с. 136-151/.

За Рішенням виконавчого комітету від 25.12.2015 № 24 «Про утворення комісії з питань захисту прав дитини» затверджено Положення про комісію з питань захисту прав дитини виконавчого комітету міської ради згідно з додатком 1 та затверджено персональний склад комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету міської ради /а. с. 158/.

У вказаному Положенні зазначено, що комісія з питань захисту прав дитини є консультативно-дорадчим органом, що утворюється виконавчим комітетом міської ради /а. с. 159-160/.

За довідкою про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Бурштинської міської ради ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /а. с. 205/.

Згідно характеристиці з місця роботи фермерського господарства від 10.12.2021, ОСОБА_1 працює на посаді менеджера на указаному підприємстві. За період роботи зарекомендувала себе позитивно, як фахівець у певній галузі. Працює творчо, вміє бачити та зосереджуватись на головному. Прагне до самовдосконалення, за характером комунікаційна та урівноважена /а. с. 215/.

Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 266015731 підтверджується, що ОСОБА_1 є власником 1/1 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а. с. 220/.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 04.01.2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з мамою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Для малолітнього ОСОБА_3 створені усі умови для проживання та навчання /а. с. 221/.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У справі, що розглядається, ОСОБА_2 просить суд визнати незаконним рішення виконавчого комітету Бурштинської міської ради № 72 «Про вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини» від 28.04.2022 року.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга і третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За положеннями статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частини першої статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У частині першій статті 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

З указаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. У цьому випадку законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, оскільки частиною третьою статті 159 СК України встановлено, що суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

У справі, що розглядається, предметом оскарження є рішення органу опіки та піклування (рішення виконавчого комітету Бурштинської міської ради від 28.04.2022 року № 72 «Про вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 зазначено, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншій справі.

Отже, позивач не довів наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, у зв`язку з чим суд вважає, що позивач не довів порушення свого права або інтересу, у зв`язку із чим позов не підлягає задоволенню.

Рішення виконавчого комітету Бурштинської міської ради, як органу опіки та піклування, є дорадчим та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення місця проживання дитини і не порушує прав та обов`язків жодного з батьків.

Оскаржуване рішення органу опіки та піклування не породжує певних правових наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин, оскільки позивач може звернутися за вирішенням спору про визначення місця проживання дитини безпосередньо до суду, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09.06.2021 у справі № 370/408/19 (провадження № 61-15434чв20).

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

На підставі ст. ст. 4, 10, 76, 81,82,89, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 141,161 СК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до виконавчого комітету Бурштинської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 цього Кодексу.

СуддяНаталя ОСТРОВСЬКА