КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа№ 133/1923/21
Провадження № 2/133/197/23
РІШЕННЯ

Іменем України

28.03.2023 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області у складі

головуючого судді Кучерук І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Корбут Ю.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 2 290 680 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 28.03.2019 між ним та ОСОБА_3 укладено письмовий договір позики, на підставі якого в той же день він позичив відповідачу кошти у розмірі 42000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 01.08.2019, а в разі прострочення виконання зобов`язання, позику зобов`язався повернути у подвійному розмірі 84000 доларів США. На підтвердження укладення договору позики відповідачем 28.03.2019 особисто написано розписку, однак у визначений строк відповідач свої зобов`язання не виконав, позику не повернув. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив обставини, наведені у позовній заяві.

На запитання представника відповідача позивач суду пояснив, що ОСОБА_3 позичав кошти для діяльності фермерського господарства. Йому невідомо в якому порядку застосовується застава при укладенні договору позики. Сумнівів у добровільності написання ОСОБА_3 даної розписки у нього не було. Борг відповідач не повернув. До цього ОСОБА_3 також позичав кошти, які повернув і розписку було порвано у його присутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. В обґрунтування заперечень пояснив, що відповідач борг повернув повністю. Крім того, вказав, що позовні вимоги є безпідставними з огляду на те, що позов заявлено про стягнення коштів не у тій валюті, в якій здійснювалась позичка, а її умови щодо надання майна в забезпечення виконання зобов`язання суперечать нормам цивільного права, якими визначено форму і зміст договору застави.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_1 з проханням позичити кошти для посівної терміном на 4-5 місяців. При ньому передавалися кошти та писалася розписка. Ці кошти збиралися у знайомих ОСОБА_1 , тому що йому потрібна була велика сума.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_1 з проханням позичити кошти, які він не повернув. Розписка знаходиться у позивача. Він поручався за відповідача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Судом встановлено, що 28.03.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики. На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_3 28.03.2019 особисто написано розписку про отримання в борг від ОСОБА_1 коштів у розмірі 42000 доларів США, які ОСОБА_3 зобов`язався повернути ОСОБА_1 до 01.08.2019, а в разі прострочення виконання зобов`язання позику зобов`язався повернути у подвійному розмірі 84000 доларів США. Крім того, за умоваим розписки в забезпечення позики ОСОБА_3 надав під заставу землю, яка знаходиться за адресою с.Гурівці Козятинського району, орендну плату за неї в сумі 510 тис. грн та зерно майбутнього урожаю (липень 2019 року) в сумі 300 тис. грн, яке буде вирощено на землі, яка належить ОСОБА_3 на умовах приватної власності в розмірі 11 га. (а.с.10).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.08.2022 у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики припиненим відмовлено (а.с.65-66).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-63цс13.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

При цьому за ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, на вимогу боржника повинен видати йому розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України), однак Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справах №373/2054/16 (постанова суду від 16.01.2019), №363/1834/17 (постанова суду від 13.07.2022).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, а також того, що предметом укладеного між сторонами договору позики були гроші в іноземній валюті (а не гривня та не гривневий еквівалент), з огляду на те, що сторони не обумовили іншого порядку повернення заборгованості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у національній валюті - гривні.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя І.М. Кучерук

Повний текст судового рішення складено 07.04.2023.