П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 червня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кондор Р.Ю., Готра Т.Ю.,

з участю секретаря: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 серпня 2022 року у справі № 308/15386/21 (головуючий: Малюк В.М.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2021 року ТзОВ «Вердикт Капітал» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та індексу інфляції у відповідності до ст. 625 ЦК україни.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між позичальником ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк ( ВАТ «ВіЕйБі Банк»), 25.12.2006 року був укладений Кредитний договір № 59/3/06, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 25 000,00 Дол. США зі сплатою 12,8% річних.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.09.2016 року по справі №308/10716/15-ц стягнуто солідарно з Відповідача 1 заборгованість за Кредитним договором №59/3/06 від 25 грудня 2006 року в сумі 14 895,51 доларів США - за кредитом, 1 068,59 доларів США - за відсотками та 7 545,30 грн. - штраф за несвоєчасне погашення кредиту на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк». На виконання рішення видано виконавчі листи.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2020 року замінено стягувана ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» його правонаступником ТзОВ «Вердикт Капітал».

З огляду на те, що Позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню грошових коштів за рішенням суду, у Позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 14.09.2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 1317, 00 доларів США та 3 381,36 грн., які позивач просив суд стягнути.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26 серпня 2022 року Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованість у розмірі 1 317,00 дол. США та 3 381,36 грн. - 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України та інфляційні збитки за користування кредитними коштами.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі: 2 270,00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» понесені витрати на правову допомогу у розмірі: 20 000,00 грн..

Дане рішення суду ОСОБА_1 оскаржив у апеляційному порядку, оскільки таке прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи з огляду на наступне.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 погоджується з тим, що кредитор дійсно має право отримання сум, передбачених статтею 625 ЦПК України, проте, у даному випадку рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21.09.2016 року стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 59/3/06 від 25 грудня 2006 року в сумі 343 036 грн. 58 коп. у національній валюті - гривні, а тому суду першої інстанції належало визначити грошові вимоги зокрема заборгованості за кредитом, виходячи з розміру заборгованості у гривнях та здійснити власний розрахунок 3 % річних, що судом помилково не враховано та призвело до неправомірного визначення суми в більшому розмірі, так як розмір 3 % річних мав становити 27 785,97 грн. Також ОСОБА_1 не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., оскільки при визначенні такої суми, не було враховано критерій реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, так як справа не є складною, була розглянута за відсутності сторін, не потребувала значного часу, а ціна позову є не спів мірною до вартості наданих адвокатських послуг, які є надмірними та не виправданими.

Генеральним директором ТзОВ «Вердикт Капітал» подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якій зазначає, що подаючи позовну заяву, позивачем розраховано суму боргу по 3% річних за останні 3 роки до подачі позовної заяви, а тому заявлена сума боргу підлягає стягненню в повному обсязі. Вважає апеляційну скаргу відповідача безпідставною, а тому рішення підлягає до залишення без змін.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Маркусь М.І., який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника ТзОВ «Вердикт Капітал» - Старча А.В. у режимі відеоконференцзв`язку, який просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.

Встановлено, що між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк 25 грудня 2006 року було укладено кредитний договір № 59/3/06, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 25 000,00 доларів США зі сплатою 12,8% річних.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 вересня 2016 року по справі №308/10716/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором № 59/3/06 від 25 грудня 2006 року в сумі 343 036 грн. 58 коп., з яких заборгованість за тілом та відсотками по кредиту в сумі 15 964.1 доларів США, що еквівалентно 335 491.28 грн., а саме: 14 895.51 доларів США - за кредитом; 1 068.59 доларів США - за відсотками, та 7 545.3 грн. - штраф за несвоєчасне погашення кредиту.

28 листопада 2019 року між ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір № 212009 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № 59/3/06 від 25.12.2006 року. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів, а ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» втратив такі права.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2020 року замінено вибулого стягувача ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на правонаступника ТзОВ «Вердикт Капітал» у справі №308/10716/15-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення заборгованості за Кредитним договором №59/3/06 від 25.12.2006 року.

За змістом ст.ст.524,533-535,625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1). Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2).

У Законі України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» зазначено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення, невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Нараховані на суму боргу інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Нарахування інфляційних втрат здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) спостерігалася інфляція. При цьому, до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто відбулося дефляція).

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18.

У рішенні Верховного Суду України від 28 березня 2012р. у справі №6-36736вов10 висловлена правова позиція, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ст. 625 ЦК щодо сплати борту з урахування встановленого індексу інфляції поширюються на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 вересня 2016 року стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором саме у національній валюті - гривні.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції повинен був здійснити власний розрахунок 3 % річних виходячи з розміру заборгованості у гривнях, а саме з суми визначеної у рішенні від 21 вересня 2016 року - 343 036 грн. 58 коп. за період із дня ухвалення рішення про стягнення заборгованості 21.09.2016 року по 21.06.2019 року.

Факт виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 вересня 2016 року сторони визнають.

ОСОБА_1 не заперечує щодо права кредитора на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, проте він не погоджується з нарахуванням 3% річних на суму в іноземній валюті, що призвело до визначення суми в більшому розмірі, і з такими доводами погоджується і колегія суддів.

Таким чином, враховуючи рішення суду від 21.09.2016 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 59/3/06 від 25 грудня 2006 року в сумі 343 036,58 грн., розмір трьох відсотків річних що підлягав стягненню за період з 21.09.2016 року по 21.06.2019 року становить 28 279,00 грн. та 2 758,49 грн. інфляційних втрат.

Нарахування інфляційних збитків проведено на суму 7 545,30 грн. за період з 21.09.2016 року по 21.06.2019 року за формулою: (Збитки від інфляції) = (сума боргу) (індекс інфляції) / 100% - сума боргу.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. то колегія суддів вважає, що така сума не є спів мірною зі складністю справи та ціною позову.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 с. 137 ЦПК україни).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Представник позивача надав суду першої інстанції детальний опис витрат на професійну правничу допомогу та просить суд стягнути з ОСОБА_1 витрати в розмірі 20 000 грн., а саме: за надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в позасудовому порядку - 1500,00 грн., надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в судовому порядку - 1500,00 грн., надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти - 9000,00 грн., складення позовної заяви про стягнення боргу - 8000,00 грн.

З даного опису вбачається, що у такому перелічено ряд послуг, які фактично складають одну послугу, зокрема надання консультацій та надання поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти.

Крім цього, колегія суддів зауважує, що справа не є складною, була розглянута за відсутності сторін, не потребувала значного часу, а тому вважає, що сума витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. буде достатньою, обґрунтованою та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у відповідності до п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України із ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ТзОВ «Вкердикт Капітал» слід задовольнити частково із вищезазначених підстав.

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, розподіл судових витрат підлягає зміні відповідно до ч. 13 ст. 143 ЦПК України та стягненню з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» 2 270,00 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 серпня 2022 року скасувати.

Позов ТОВ «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» 28 279,00 грн. 3% річних, 2 758,49 грн. інфляційних втрат та 3 000 грн. витрати на правову допомогу.

У решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» 2 2710,00 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного текста судового рішення

Повний текст постанови складено 26 січня 2023 року.

Головуючий

Судді: