Провадження № 2/369/260/23
02.03.2023 року м. Київ
Києво- Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді: Волчко А.Я.,
за участю секретаря: Миголь А.А.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування записів про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та визнання договору дарування житлового будинку недійсним, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 .
06 березня 2019 р. до майна померлого спадкодавця приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Парусова Г. М. завела спадкову справу № 1/2019, зареєстровану у Спадковому реєстрі за № 63863633.В цій справі позивач є єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину та має право на спадкування, адже дружина спадкодавця ОСОБА_6 (мати позивача) та син спадкодавця ОСОБА_7 (брат позивача) відмовились від прийняття спадщини на користь позивача (додаток 4).
За життя батько позивача споруджував житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .
Однак до моменту смерті не встиг остаточно завершити будівництво, оформити і зареєструвати права власності на споруджуваний ним житловий будинок.
Відповідно, у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначений будинок нотаріус Парусова Г.М. відмовила 28.08.2019 р. (додаток 5), оскільки документи, що
посвідчують право власності спадкодавця на зазначений житловий будинок відсутні.
Також відсутні відомості про спадкодавця як власника цього житлового будинку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
За таких обставин спадкові права позивача не могли бути реалізовані у звичайному порядку. Майнові права спадкодавця на споруджену нерухомість, які входять до складу спадщини, і, відповідно, спадкові права позивача на набуття спадщини не отримали визнання. Відтак усунення перешкод у здійсненні спадкових прав позивача потребувало звернення до суду. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З метою захисту своїх невизнаних прав позивач у вересні 2019 року звернувся у Києво-Святошинський районний суд Київської області з позовом до територіальної громади села Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області в особі Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання прав та обов`язків забудовника та права користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 .
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував наступним. До складу спадщини померлого батька позивача входять право користування земельною ділянкою площею 0,08 га по АДРЕСА_1 , а також права та обов`язки забудовника житлового будинку на зазначеній земельній ділянці. Спадкодавець здійснював будівництво законно і належним чином оформив у свій час право користування земельною ділянкою для спорудження житлового будинку та дозвільні документи на виконання будівництва.
Земельна ділянка площею 0.08 га по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку була надана спадкодавцеві, який працював електрослюсарем радгоспу "Совки", за наказом адміністрації радгоспу "Совки" № 141 від 17 травня 1990 р., затвердженим Рішенням виконкому Петро-Павлівської сільської ради народних депутатів № 252 від 23 жовтня 1990 р.
Правовідносини щодо використання спадкодавцем земельної ділянки для цілей будівництва житлового будинку виникли і були врегульовані відповідно до чинного на той час Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970 р. і не припинились до теперішнього часу.
Відповідно до ч. 4 ст. 77 ЗК УРСР 1970 робітники, службовці та інші громадяни, які проживають у сільській місцевості, використовують надані їм присадибні земельні ділянки для будівництва жилих будинків та господарських будівель, а також ведення особистого підсобного господарства.
У ч. 5 ст. 20 ЗК УРСР 1970 р. встановлено, що право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад.
Згідно витягу з земельно-шнурової книги № 1-12/635 від 29.05.2019 р. за домоволодінням по АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка площею 0.08 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка належала померлому гр. ОСОБА_5
У довідці реєстратора виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради № 1-12/634 від 29.05.2019 р. вказано, що згідно даних погосподарського обліку власником земельної ділянки загальною площею 0.08 га за адресою АДРЕСА_1 , рахується ОСОБА_5 .
Факт виділення моєму батькові земельної ділянки під індивідуальну забудову підтверджується також довідкою виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів № 2377 від 26.06.1991 р., що видавалась для одержання банківської позики на будівництво.
Отже, спадкодавцю належало право користування земельною ділянкою площею 0.08 га по АДРЕСА_1 , призначеною для будівництва індивідуального житлового будинку. Право користування цією ділянкою є майновим, не припинилось внаслідок смерті спадкодавця і входить до складу спадщини згідно зі ст. 1218 ЦК України.
Дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 було надано спадкодавцеві рішенням Виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради народних депутатів Київської області № 133/13 від 16.04.1991 р., на підставі якого спадкодавцем було оформлено будівельний паспорт, де вказано, що забудова дозволяється на основі Рішення 8-ої сесії XXI скликання П.Борщагівської сільської ради народних депутатів від 29.01.1992 р.
Актуальний стан, в якому перебуває об`єкт незавершеного будівництва, споруджений спадкодавцем, відображено в технічному паспорті від 10.06.2019. р. Довідка про показники об`єкту свідчить про те, що відсоток готовності об`єкта незавершеного будівництва становить 77 %.
Споруджений спадкодавцем житловий будинок до експлуатації не приймався і державна реєстрація права власності на нього як на об`єкт нерухомості не здійснювалась, тобто в юридичному розумінні (ст. 331 ЦК України) він вважається об`єктом незавершеного будівництва, який споруджувався законно.
Отже, спадкодавцеві належали права і обов`язки забудовника, до яких, зокрема, входять: право виконувати будівельні роботи і право на їх результати, право власності на застосовані будівельні матеріали, право оформити завершення будівництва у встановленому порядку, право зареєструвати на своє ім`я право власності на збудований об`єкт нерухомості, а також обов`язок дотримуватись вимог законодавства про містобудування.
Відповідно до абз. 1 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини (ст. 1218 ЦК України). Ці права й обов`язки забудовника, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, є майновими і не припинились внаслідок смерті спадкодавця.
Спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, належить позивачеві як спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, незалежно від часу прийняття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
В процесі розгляду справи суд у травні 2020 р. витребував у приватного нотаріуса Парусової Г.М. спадкову справу № 1/2019, відкриту до майна померлого батька позивача, зареєстровану у Спадковому реєстрі за № 63863633. Матеріали спадкової справи містять, зокрема, інформаційну довідку № 178255069 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (додаток 17).
Із зазначеної інформаційної довідки № 178255069 стало відомо, що 08.02.2019 р. відповідач-1 ОСОБА_3 зареєстрував на своє ім`я право власності на житловий будинок загальною площею 152.8 кв.м. та двома прилеглими спорудами за адресою АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 30245825), тобто за місцем розташування об`єкта незавершеного будівництва, права на який спадкуються позивачем.
Запис № 30245825 про право власності відповідача-1 ОСОБА_3 внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Гутніченко Майєю Валеріївною суб`єкта державної реєстрації прав Комунальне підприємство "Бізнес-Центр "Поліське" на підставі її Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45476953 від 12.02.2019 р.
Через місяць, 12.03.2019 р., зареєстроване право власності відповідача-1 ОСОБА_3 на житловий будинок з прилеглими спорудами за адресою АДРЕСА_1 , перейшло до відповідача-2 ОСОБА_4 за договором дарування № 315, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вербовською Д.В. Відповідний запис № 30657822 про право власності відповідача-2 ОСОБА_4 внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно тим же приватним нотаріусом на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45917823 від 12.03.2019 р.
Реєстрація відповідачем-1 ОСОБА_3 на своє ім`я права власності на житловий будинок з прилеглими спорудами за адресою АДРЕСА_1 , та наступний перехід такого права в порядку дарування до відповідача-2 ОСОБА_10 є незаконними, створюють перешкоди в реалізації спадкових прав позивача, та порушують права позивача щодо об`єкта незавершеного будівництва та земельної ділянки під ним за цією ж адресою. Наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності на об`єкт нерухомого майна є перешкодою для визнання за позивачем прав забудовника на об`єкт незавершеного будівництва. У зв`язку з цим рішення про державну реєстрацію прав відповідача-1 та відповідача-2 на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , та внесені на їх підставі записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підлягають скасуванню, а відповідний договір дарування - визнанню недійсним з наступних підстав.
По-друге, відповідач-1 ОСОБА_3 ніколи не набував права на забудову земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Єдиним законним користувачем земельної ділянки для цілей будівництва індивідуального житлового будинку за цією адресою з 17 травня 1990 р. був померлий батько позивача, майнові права і обов`язки якого успадковані позивачем. На нього ж оформлена дозвільна документація на будівництво за цією адресою. Померлий батько позивача ніколи не передавав будь-яким особам ні права на об`єкт незавершеного будівництва, ні права на земельну ділянку під ним. Відтак не існує законних підстав, на яких у відповідача-1 ОСОБА_3 могло виникнути право власності на будь-який об`єкт нерухомості за цією адресою в розумінні ст. 11 ЦК України.
Таким чином, 08.02.2019 р. відповідач-1 ОСОБА_3 зареєстрував на своє ім`я неіснуюче право власності на неіснуючий житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Запис № 30245825 про право власності відповідача-1 ОСОБА_3 внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно безпідставно та з порушенням вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень", зокрема, вимог ч. 4 ст. 18 цього Закону, відповідно до якої державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 зазначеного Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Ухвалою суду від 22.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. На виконання положень ч. 1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі.
Ухвалою суду від 21.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.
В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечували.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відзиву до суду не надіслали.
За згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні, земельна ділянка площею 0.08 га по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку була надана ОСОБА_5 за наказом адміністрації радгоспу "Совки" № 141 від 17 травня 1990 р., затвердженим Рішенням виконкому Петро-Павлівської сільської ради народних депутатів № 252 від 23 жовтня 1990 р.
У ч. 5 ст. 20 ЗК УРСР 1970 р., чинного на момент виникнення у ОСОБА_5 права на користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку, встановлено, що право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад.
Згідно витягу з земельно-шнурової книги № 1-12/635 від 29.05.2019 р. за домоволодінням по АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка площею 0.08 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка належала померлому гр. ОСОБА_5 . У довідці реєстратора виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради № 1-12/634 від 29.05.2019 р. вказано, що згідно даних погосподарського обліку власником земельної ділянки загальною площею 0.08 га за адресою АДРЕСА_1 , рахується ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 отримав дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 згідно рішення Виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради народних депутатів Київської області № 133/13 від 16.04.1991 р., на підставі якого ОСОБА_5 було оформлено будівельний паспорт, де вказано, що забудова дозволяється на основі Рішення 8-ої сесії ХХІ скликання П.Борщагівської сільської ради народних депутатів від 29.01.1992 р.
Таким чином право користування земельною ділянкою площею 0.08 га по АДРЕСА_1 , а також права й обов`язки забудовника житлового будинку за вказаною адресою належали ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. За життя ОСОБА_5 на підставі вищезазначених документів, які надавали йому право забудови земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , споруджував житловий будинок. Однак до моменту смерті не встиг остаточно завершити будівництво, оформити і зареєструвати права власності на споруджуваний ним житловий будинок. Відповідно до технічного паспорта від 10.06.2019. р. та довідки про показники об`єкту відсоток готовності об`єкта незавершеного будівництва становить 77 %, а його загальна площа - 118.2 кв.м.
До майна померлого була заведена спадкова справа.
Відповідно до абз. 1 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини (ст. 1218 ЦК України). Єдиною спадкоємицею ОСОБА_5 за законом, яка прийняла спадщину та має право на спадкування є позивач.
Реалізації спадкових прав позивача, а також належному оформленню на її ім`я прав забудовника та землекористувача земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , перешкоджає факт реєстрації за вказаною адресою права власності відповідача-1 ОСОБА_3 на житловий будинок загальною площею 152.8 кв.м., здійсненої 08.02.2019 року.
Відповідно до наявних матеріалів справи, яка розглядається, не міститься належних і допустимих доказів існування у відповідача-1 ОСОБА_3 права користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , для будівництва житлового будинку, а також будь-яких доказів існування у відповідача-1 ОСОБА_3 права забудови земельної ділянки за вказаною адресою і права на виконання на ній будівельних робіт щодо спорудження житлового будинку таких параметрів, які відображені в записі № 30245825 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" (у редакції, чинній станом на 08.02.2019 р.) державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до ч. 1 ст. 22 зазначеного Закону (у редакції, чинній станом на 08.02.2019 р.) документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" (у редакції, чинній станом на 08.02.2019 р.) якщо заяву про державну реєстрацію прав подано неналежною особою, а також якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом і подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, то у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено.
Зазначення технічного паспорту від 06.02.2019 року, виданого ФОП ОСОБА_9 , в якості підстави виникнення права власності відповідача-1 ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , суперечить приписам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" (у редакції, чинній станом на 08.02.2019 р.) про належні підстави для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, оскільки технічний паспорт від 06.02.2019 р. на зазначений житловий будинок, складений ФОПом ОСОБА_9 , не належить до передбачених законом підстав виникнення права власності на нерухоме майно та до підстав для державної реєстрації таких прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Виявлена судом безпідставність і протиправність реєстрації права власності ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з якою відповідний запис № 30245825 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підлягає скасуванню, свідчить про відсутність у відповідача ОСОБА_3 права власності на житловий будинок за вказаною адресою, а також про існування юридичних вад у наступному правочині з таким нерухомим майном, вчиненому відповідачем-1 шляхом укладення 12.03.2019 року з відмовідачем-2 ОСОБА_4 договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вербовською Д.В. та зареєстрованого в реєстрі під номером 315.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Натомість договір дарування житлового будинку від 12.03.2019 р., укладений відповідачами, супереречить ч. 1 ст. 717 ЦК України, згідно якої за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Передача житлового будинку за спірним договором дарування у власність відповідачеві-2 неможлива з огляду на попередньо зроблений висновок суду про безпідставність і протиправність реєстрації, а відтак і про відсутність права власності відповідача-1 ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим відповідний запис № 30245825 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підлягає скасуванню, а право власності відповідача-1 ОСОБА_3 не може вважатись таким, що виникло та існувало на момент укладення спірного договору. Крім того, позивачем доведено, що за адресою АДРЕСА_1 , не існує житлового будинку з такими параметрами, які має дарунок у спірному договорі дарування, натомість там знаходиться об`єкт незавершеного будівництва значно меншої площі обсягом 118.2 кв.м, відсоток готовності якого становить 77 %.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу є підставою недійсності правочину. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У ч. 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з принципом диспозитивності, встановленим статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень та вісімдесят копійок).
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень та вісімдесят копійок).
Інформація про позивача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;
Інформація про відповідача-1: ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;
Інформація про відповідача-2: ОСОБА_4 , АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення,має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: Андрій Волчко