Провадження №22-ц/812/814/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 вересня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу №484/2305/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Панькова Дениса Анатолійовича у приміщенні цього суду 08 червня 2023 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

у с т а н о в и в :

У травні 2023 р. ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Позов мотивований тим, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . На підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 березня 2007 року ОСОБА_1 виплачував аліменти на користь позивачки на утримання сина до досягнення повноліття.

Син ОСОБА_4 досяг повноліття, але навчається в Первомайському навчально-науковому інституті НУК імені адмірала Макарова на першому курсі інженерно-економічного факультету на бюджетній основі денної форми навчання за спеціальністю 142 Енергетичне машинобудування, перший (бакалаврський) рівень з терміном закінчення навчання в інституті 30 червня 2026 року, а відтак немає можливості працювати та отримувати доходи, стипендію не отримує, несе загальновідомі витрати, пов`язані з навчанням, як необхідність придбання одягу, змінного взуття, канцелярських товарів, користування комп`ютерною та копіювальною технікою, предметів першої необхідності, проїзд тощо, а тому потребує матеріальної допомоги від батьків на період навчання, та знаходиться на повному утриманні позивачки, однак їй важко самостійно забезпечувати нормальний розвиток повнолітнього сина, який навчається та потребує матеріальної допомоги з боку батьків. Відповідач відмовляється в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу. Як позивачці відомо, відповідач працює не офіційно.

Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно на весь період навчання із дня пред`явлення цього позову і до досягнення ним 23 років.

Відповідач правом на відзив не скористався.

Рішенням Первомайського міськрайонного районного суду Миколаївської області від 08 червня 2023 р. позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. на період його навчання, починаючи з 03 травня 2023 року і до досягнення ним 23 років.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що наявні передбачені законом підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина сторін, який продовжує навчання в розмірі 500 щомісяця, оскільки відповідач є працездатного віку, проживає окремо, інформації щодо неможливості надання матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини в судове засідання не надав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є необґрунтованим, ухваленим без вивчення всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права й просить його змінити в частині визначення розміру аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , зменшивши їх з щомісячної суми платежу у розмірі 5000 грн. до 1500 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач не отримував від суду копії позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття судового провадження, у зв`язку з чим був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою та реалізувати свої права та обов`язки, перелічені у статтях 43, 49 ЦПК України, в тому числі, надати суду свої заяви, клопотання, заперечення, в порядку статті 182 ЦПК України, відзив на позов в порядку статті 178, 191 ЦПК України, та докази які спростовують позовні вимоги в порядку статей 81, 83 ЦПК України. ОСОБА_1 вважає, що рішення суду в частині визначення аліментів в розмірі 5000 грн.. щомісячно є помилковим, тому що такий розмір аліментів є занадто завищеним, судом не було враховано його матеріальне становище. Крім того, відповідач вказує, що суд першої інстанції, в порушення ч. 5 ст. 263 ЦПК України, не з`ясував основні обставини, які впливають на об`єктивність рішення суду, а саме: чи потребує повнолітній син матеріальної допомоги, а якщо так, то в якому розмірі; щомісячні витрати та дохід сина в період його навчання; фінансову можливість платника аліментів. До того ж, на підставі зібраних доказів судом безперечно було встановлено, що син відповідача навчається в інституті на бюджетній основі, перебуваючи на повному державному забезпечені, що не було спростовано позивачкою. Суд помилково не врахував, що його навчання фінансується з Державного бюджету України. Особливістю навчання у інституті на бюджетній основі є те. що мій син знаходиться на повному утриманні держави. При цьому, суд не отримав від повнолітнього сина відповідача його ставлення до цього позову. Так, позивачка не довела суду жодним доказом, що ОСОБА_3 перебуває на повному її утриманні, приховавши від суду, що ОСОБА_1 також надається матеріальна допомога сину. Позивачка умисно ввела суд в оману, зазначивши, що він відмовляється в добровільному порядку надавати сину матеріальну допомогу. Позивачка, в порушення обов`язку доказування, передбаченого статті 81 ЦПК України, не надала суду жодного доказу понесених нею витрат на утримання сина, на підставі яких можливо було сформувати позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі 5000 грн. ОСОБА_1 зазначає, що після початку повномасштабної агресії РФ проти України він втратив роботу і починаючи з 15 березня 2022 року у пошуках постійної роботи, що підтверджується довідкою ОК-7 від 21 червня 2023 року з Пенсійного фонду України, що додає до апеляційної скарги. За таких обставин, він може забезпечити аліментами сина в розмірі не більше 1500 грн. щомісячно, у зв`язку з чим вимушений просити апеляційний суд змінити рішення зменшивши розмір аліментів з 5000 грн. до 1500 грн. щомісячно.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В обґрунтування відзиву зазначає, що відповідач про час і місце слухання справи оповіщений відповідно до вимог законодавства, про що є докази в цивільній справі, однак відзив на позовну заяву не надав. Твердження відповідача про те, що його син ОСОБА_3 знаходиться на повному державному забезпеченні спростовується довідкою №188 від 26 квітня 2023 року, що видана Первомайським навчально-науковим інститутом НУК ім.. адм. Макарова, в якій серед іншого зазначено, що ОСОБА_3 стипендію не отримує, а отже не знаходиться на повному державному забезпеченні. Крім того, відповідно статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Так як син проживає з позивачкою, не є порушенням норм законодавства те, що саме вона звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину, яка навчається. Також ОСОБА_2 зазначає, що відповідач із сином майже не спілкується, вихованням та навчанням не цікавиться. Наголошує, що відповідач жодного разу ні добровільно, ні в примусовому порядку матеріальну допомогу синові не надавав і не надає. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_5 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, стипендію він не отримує, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що він втратив роботу та на даний період не працює, однак відсутність офіційного працевлаштування не є беззаперечним доказом відсутності можливості надавати допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Тим паче відповідач є здоровою та працездатною особою та немає інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, немає на утриманні інших осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку. Чине законодавство передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги У даній справі потрібно враховувати вік дитини, її потреби на повсякденне життя і навчання та можливості батьків сплачувати кошти на її утримання доки триває процес навчання. Тому вимога про надання доказів реальних витрат повнолітньої дитини не в повній мірі відповідає самій суті таких аліментів, оскільки у даному випадку аліменти мають загальний характер, забезпечують щоденне задоволення життєвих потреб сина і залежать від всіх факторів, наявних навколо дитини, яка потребує матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість підручників, проїзду до навчального закладу, канцтовари, придбання одягу, взуття, користування комп`ютерною та копіювальною технікою, предметів першої необхідності. В той же час утримання дитини складається не лише з наведених витрат, які за своєю суттю є нерегулярними та направленими на задоволення конкретно визначених потреб дитини. В той же час поряд з такими витратами батьки мають забезпечувати можливість задоволення постійних, повсякденних невичерпних потреб дитини, що пов`язані з необхідністю забезпечення її харчування, проживання тощо.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 березня 2007 року з відповідача були стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_3 до його повноліття (а.с. 11).

ОСОБА_3 навчається в Первомайському навчально-науковому інституті НУК імені адмірала Макарова на першому курсі інженерно-економічного факультету на бюджетній основі денної форми навчання за спеціальністю 142 Енергетичне машинобудування, перший (бакалаврський) рівень, з терміном закінчення навчання в інституті 30 червня 2026 р., що підтверджується довідкою від 26 квітня 2023 р. за № 188 (а.с. 8).

ОСОБА_3 проживає з позивачкою, яка надає йому утримання (а.с. 7).

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані їх утримувати до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до частини 1 статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку(доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При встановленні судом факту потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків по наданню відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Оскільки син позивачки продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, і є особою до 23 років, а в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач з поважних причин не може надавати таку допомогу на сина, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх повнолітнього сина на підставі статті 199 СК України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції також правильно визначився з розміром стягнутих аліментів.

Аргументи апеляційної скарги зводяться переважно до незгоди відповідача із визначеним судом розміром стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина недоведеність можливості відповідача надавати таке утримання в визначеній судом сумі 5000 грн. щомісяця.

Колегія суддів такі аргументи відхиляє як безпідставні.

Так, відповідач є особою працездатного віку, доказів щодо неможливості надання матеріальної допомоги на утримання сина у розмірі, який визначений судом першої інстанції, ним під час розгляду справи не надано. Також апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що відсутність офіційного працевлаштування відповідача не є беззаперечним доказом відсутності можливості надавати допомогу дружині. Зокрема відповідачем не надано доказів відсутності у нього заробітку через наявність об`єктивних поважних причин як то стан здоров`я тощо.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що син сторін не потребує матеріальної допомоги через те, що навчається на бюджетній основі та перебуває на повному державному утриманні, оскільки згідно довідки від 26 квітня 2023 р. за № 188, яка підписана директором Первомайського навчально-науковому інституті НУК імені адмірала Макарова, Жихар Р.О. хоча і навчається на бюджетній основі, але не знаходиться на повному державному забезпеченні.

Щодо посилань на те, що суд не отримав від повнолітнього сина відповідача його ставлення до цього позову, то виходячи з положень частини 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Оскільки син сторін проживає з позивачкою, що не заперечує відповідач, вона має право на звернення з позовом до батька про стягнення аліментів на час продовження сином навчання.

Не мають правового значення при вирішенні цього спору доводи апеля2ційної скарги про надання відповідачем матеріальної допомоги сину добровільно, оскільки ці обставини не виключають стягнення аліментів в судовому порядку, а можуть бути враховані при виконанні рішенні суду та при визначення заборгованості зі сплати аліментів за відповідний період.

Також апеляційний суд відхиляє аргументи відповідача про те, що судом першої інстанції були порушені його права на надання відзиву та доказів через невручення йому ухвали про відкриття провадження у справі та копій позовної заяви з додатками.

Так, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення. В силу частини 3 цієї ж статті порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою

Як вбачається з матеріалів справи, що переглядається, провадження у ній відкрито ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 травня 2023 року. Одночасно суд призначив цивільну справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 9 год. 30 хвил. на 08 червня 2023 року (а.с. 16).

Згідно супровідного листа вказана ухвала разом із позовною заявою із доданими документами була направлена відповідачеві ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом. Це відправлення було отримано ОСОБА_1 особисто згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 16 травня 2023 року (а.с. 18), що спростовує твердження відповідача про невручення йому судом копій позовної заяви з додатками та ухвали суду про відкриття провадження у справі. Такі обставини виключають застосування положень частини 3 статті 376 ЦПК України.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, постановлено з дотриманням положень матеріального права та вимог процесуального закону, колегія суддів в силу положень статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367-369, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

____________________________________

Повний текст постанови складений 12 вересня 2023 року