Ухвала

10 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 756/934/22

провадження № 61-4409ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства

з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 19 травня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» (далі - ТОВ «ПростоФінанс») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 157 590 грн для оплати транспортного засобу марки Nissan Qashqai, державний номерний знак НОМЕР_1 ,

2008 року випуску, який придбаний ОСОБА_1 у Товариства

з обмеженою відповідальністю «Авто-Драйв» (далі - ТОВ «Авто-Драйв»)

на підставі договору купівлі-продажу, що підлягав поверненню в термін до 10 травня 2013 року.

30 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір користування транспортним засобом, відповідно до умов якого ОСОБА_1 безоплатно передав ОСОБА_2 у користування транспортний засіб марки Nissan Qashqai, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, а ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання з оплати всіх виплат та супутніх витрат в разі невиконання зобов`язань за кредитним договором

від 19 травня 2008 року.

12 лютого 2010 року Оболонський районний суд міста Києва на виконання рішення від 22 грудня 2009 року видав виконавчий лист № 2-4364/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПростоФінанс» 192 673 грн заборгованості, 1 952 грн судових витрат та 420 грн витрат з надання оголошення до засобів масової інформації (далі - ЗМІ).

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області своїм рішенням від 22 липня 2021 року у справі № 344/1941/21 за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т. В., треті особи: ОСОБА_1 , ТОВ «Кредитні ініціативи», приватний виконавець Чучков М. О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням ухвали цього суду від 29 липня

2021 року про виправлення описки, яке набрало законної сили, задовольнив. Виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т. В. від 03 жовтня 2020 року № 4045 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості у розмірі 253 434,22 грн визнаний таким, що не підлягає виконанню.

На підставі вищевказаного судового рішення 02 вересня 2021 року приватний виконавець Чучков М. О. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 6369876 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т. В. від 03 жовтня 2020 року № 4045 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості у розмірі 253 434,22 грн на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із визнанням його судом таким, що не підлягає виконанню.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд стягнути

з ТОВ «Кредитні ініціативи» моральну шкоду у розмірі 253 434,22 грн.

Оболонський районний суд міста Києва своїм рішення від 11 серпня

2022 року (у складі судді Жука М. В.) позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Стягнув з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 10 000 грн компенсації моральної шкоди.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Київський апеляційний суд своєю постановою від 16 березня 2023 року

(у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Гуля В. В., Мельника Я. С.) рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

28 березня 2023 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права

на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі. Тобто ціна позову становить 253 434,22 грн, яка станом на 01 січня

2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн).

З огляду на резолютивну частину постанови Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, постанова апеляційного суду оскарженню

в касаційному порядку не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа на підставі вимог закону відноситься

до малозначних і окремого визнання її такою не потребує.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що дана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки з моменту продажу транспортного засобу ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовилося визнавати попередні укладені домовленості щодо анулювання заборгованості. Заявник вказав, що сума боргу стягнута за межами позовної давності, даний факт стороною відповідача не спростований. Крім того, заборгованість за укладеним кредитним договором вже була стягнута рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 грудня 2009 року, що набрало законної сили 02 січня

2010 року.

Отже, через дії відповідача заявник був внесений до реєстру боржників. Отримавши адвокатське свідоцтво, ОСОБА_1 планував продовжити діяльність самозайнятою особою адвокатом. Однак арешт рахунків заблокував ці наміри і плани у зв`язку з неможливістю співпраці з клієнтами за безготівковим розрахунком, що спричинило економічні збитки, руйнування планів, незручностей у сімейному житті членам його родини.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Аналіз наведених заявником у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що дана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки незгода із рішенням суду апеляційної інстанції не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для заявника внаслідок прийняття такого судового рішення.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб,

так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук