ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/963/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №699/968/22 Категорія: 304090000 Літвінова Г.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді секретарГончар Н.І., Новіков О.М.

учасники справи:

позивач (скаржник) - АТ КБ «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 08.05.2023 (повний текст складено 08.05.2023, суддя в суді першої інстанції Літвінова Г.М.) у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

у серпні 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача кредитної заборгованості, вказуючи на те, що між сторонами 13.05.2008 був укладений кредитний договір № CSK0GA00000236 за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачу 23020,00 доларів США на строк до 13.05.2018, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, передбачені кредитним договором. Відповідач своєчасно не повернув позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки та 21.12.2018 винесено відповідний виконавчий напис, який фактично виконано боржником у листопаді 2021 року. Оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з 13.05.2008 до 22.10.2018, то за період після винесення виконавчого напису від 21.12.2018 до дати фактичного виконання виконавчого напису, тобто до 25.11.2021, відповідач має заборгованість у розмірі 382,23 долара США, яка складається з трьох відсотків річних від простроченої суми згідно ст. 625 ЦК України.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 08.05.2023 позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача за період з 23.09.2019 по 11.03.2020 три відсотки річних за порушення грошового зобов`язання у розмірі 197,44 доларів США із вказівкою на законодавчу заборону нараховувати на час дії карантину неустойки, штрафу, пені за прострочення боржника, а також на те, що основне зобов`язання припинилося 11.11.2021 у день реалізації предмета іпотеки, отже відсутні підстави для здійснення нарахування 3% річних за період з 12.11.2021 по 25.11.2021.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав 18.05.2023 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги повністю. В обґрунтування вказано на те, що на час дії карантину нарахування за ст. 625 ЦК України не зупиняються, адже вони є не штрафними, а компенсаційними, чого суд не врахував.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості у розмірі 382,23 долара США. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що між сторонами 13.05.2008 було укладено кредитний договір № CSK0GA00000236 (а.с. 11-15), відповідно до п. 8.1 якого позивач зобов`язався надати кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 13.05.2008 по 13.05.2018 включно, у вигляді не поновлюваної лінії, у розмірі 23020,00 доларів США, а відповідач щомісячно у період сплати (з 25 по 31 число кожного місяця) повинен надавати банку кошти у розмірі 393,36 доларів США відповідно до графіку погашення кредиту. Відповідач зобов`язався здійснити повне повернення кредиту в останній день строку кредиту, тобто 13.05.2018 (п. 8.1.1).

Додатковою угодою від 28.10.2011 внесено зміни до п. 8.1 договору, зокрема, передбачено обов`язок відповідача починаючи з 28.10.2011 сплачувати щомісячний платіж у розмірі 459,52 долара США (а.с. 44 звор-46).

Відповідно до п. 8.3. договору забезпеченням виконання відповідачем зобов`язань за даним договором виступає іпотека 2-кімнатної квартири загальною площею 58,90 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 13.05.2008 між сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Митрофановою Л.П., предметом якого є вищевказана двокімнатна квартира, що вбачається зі змісту виконавчого напису від 21.12.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 2298 (а.с. 43).

Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 21.12.2018 складено виконавчий напис на бланку ННР № 540463, яким звернуто стягнення на нерухоме майно - вищевказану квартиру, яка була предметом іпотеки за договором іпотеки від 13.05.2008 № CSK0GA00000236. Строк, за яким проводилося стягнення - 10 років 5 місяців 9 днів. Загальний розмір заборгованості складав 34308,98 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 14047,64 доларів США; заборгованість за відсотками - 2391,59 доларів США; комісія - 683,11 долара США та пеня 17186,64 доларів США (а.с. 43).

З постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 25.11.2021 вбачається, що 11.11.2021 Державним підприємством «СЕТАМ» проведена реалізація вищевказаного предмета іпотеки. Коштів для задоволення вимог стягувача (позивача) недостатньо, тому виконавче провадження було закрите (а.с. 55).

З долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що позивач розраховує 3% річних за період з 23.09.2019 до 15.08.2020 з розрахунку наявної заборгованості у розмірі 14047,64 доларів США, а також 3% річних за період з 22.11.2021 до 25.11.2021 з розрахунку наявної заборгованості у розмірі 12897,84 доларів США. (а.с. 56).

Вимоги про стягнення зазначених нарахувань є предметом розгляду в цій справі. Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статі 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статі 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, за змістом ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У частині 4 статті 591 ЦК України міститься загальне правило: якщо одержана від реалізації предмета застави сума не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас, частина 4 статті 36 ЗУ «Про іпотеку» є спеціальною нормою, яка поширюється на зобов`язання, забезпечені іпотекою, що виключає застосування загальної норми ст. 599 ЦК про припинення зобов`язання лише належним виконанням. Така спеціальна підстава припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання означає, що припиняються будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання.

Це правило поширюється на всі випадки позасудового врегулювання вимог іпотекодержателя щодо основного зобов`язання в повному обсязі, включаючи як основний обов`язок боржника, так і додаткові обов`язки, що існують у межах тих самих зобов`язальних правовідносин. Та обставина, чи залишилася після вказаного позасудового врегулювання фактично невиконаною будь-яка частина основного зобов`язання, правового значення не має.

Такі висновки неодноразово наводив Верховний Суд з огляду на правову природу забезпечувальних заходів, спрямованість їх на повне забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором та добросовісність поведінки сторін кредитного договору. Саме на кредитора законодавством покладено контроль за тим, щоб заборгованість за кредитним договором не перевищувала забезпечувальні заходи, і саме для цього законодавець передбачив спрощені процедури звернення стягнення на заставне майно. Незастосування цих заходів своєчасно тягне для кредитора негативні наслідки недобросовісності його дій.

Зазначені висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі N 759/6703/16-ц, від 27.02.2019 у справі N 263/3809/17, від 17.04.2019 у справі N 204/7148/16-ц, від 16.10.2019 у справі N 337/7391/13-ц, від 20.11.2020 у справі N 295/795/19, від 17.02.2021 у справі N 754/5275/16, від 11.03.2021 у справі N 524/378/17.

Законодавець у такий спосіб встановив баланс між майновими правами та інтересами кредитора-іпотекодержателя і боржника, надавши можливість швидкого та ефективного задоволення його вимог, запобігаючи при цьому можливості зловживанням кредитором своїм становищем та вимагаючи добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин.

Відповідно до умов укладеного сторонами кредитного договору строк кредитування закінчився 13.05.2018. Також з матеріалів справи вбачається, що 11.11.2021 ДП «СЕТАМ» проведена реалізація предмета іпотеки у цій справі, однак отриманих від його реалізації коштів недостатньо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором (а.с. 55).

Оскільки предмет іпотеки був реалізований ДП «СЕТАМ»11.11.2021 то саме цю дату слід вважати датою припинення основного кредитного зобов`язання за укладеним між сторонами кредитним договором.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 було сформовано правовий висновок, відповідно до якого після закінчення строку кредитування, тобто у даному випадку після 13.05.2018, права та інтереси кредитодавця забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, позивач у даній справі правомірно на підставі ст. 625 ЦК України нарахував за період з 23.09.2019 до 11.11.2021 три відсотки річних на суму кредитної заборгованості до фактичного задоволення його вимог за рахунок реалізації предмета іпотеки.

При цьому позивач помилково зазначає закінчення зазначеного періоду 25.11.2021, адже в дійсності предмет іпотеки було реалізовано раніше - 11.11.2021, що встановлено судом першої інстанції в поданій апеляційні скарзі не спростовується.

Одночасно не можна погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що на час дії карантину кредитор не має права стягувати з позичальника по кредитному договору 3 % річних, нараховані на підставі ст. 625 ЦК України, з урахуванням такого.

З 04.07.2020 в ЦК набрав чинності п.15 Прикінцевих та перехідних положень, яким передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 (зі змінами та доповненнями) «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України з 12.03.2020 встановлено карантин, дія якого рішенням Уряду неодноразово продовжувалася, в тому числі, і на період нарахувань щодо вимог банку в даній справі.

Однак обмеження, передбачені п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, стосуються вимог кредитора про нарахування неустойки, штрафу чи пені, тобто санкцій, спрямованих на забезпечення виконання зобов`язань, а ст. 625 ЦК України передбачає не санкційні (штрафні) нарахування, а має компенсаційний характер, спрямований на відшкодування втрат кредитору від неможливості використовувати належні йому від боржника кошти внаслідок прострочення.

Відтак доводи скаржника в даній частині є вірними. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути за період з 23.09.2019 до 11.11.2021 згідно наданих розрахунків (а.с.56) 377,99 доларів США.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 08.05.2023 у даній справі слід змінити в частині визначення суми заборгованості, яка має стягуватися з відповідача на користь позивача, вказавши її в розмірі 377,99 доларів США, та в частині вирішення питання про відшкодування судового збору.

На підставі положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог на 98,89%, з відповідача на користь позивача за розгляд справи судом першої інстанції слід стягнути 2481 * 98,89% = 2453,46 грн. судового збору та за апеляційний перегляд справи 3721,50 * 98,89% = 3680,19 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 08.05.2023 у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- змінити в частині визначення суми заборгованості, яка має стягуватися з відповідача на користь позивача, вказавши її в розмірі 377,99 доларів США, та в частині вирішення питання про відшкодування судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» за розгляд справи судом першої інстанції 2453,46 грн. судового збору.

У решті рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 08.05.2023 у даній цивільній справі - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» за апеляційний перегляд справи 3680,19 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 28.06. 2023.

Суддя-доповідач

Судді