КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/8635/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4606/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шевчука Геннадія Михайловича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 вересня 2022 року у складі судді Кушнір С.І.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом у якому просив:

1. припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння, та на земельну ділянку за кадастровим номером :69:272:0001, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

2. у порядку поділу спільного майна виділити в особисту приватну власність ОСОБА_1 відокремлену частину домоволодіння АДРЕСА_2 , яка має загальну площу 74,1 кв. м, житлову 56,2 кв. м, допоміжну (підсобну) - 17,9 кв. м, та складається з наступних приміщень у складі житлового будинку АДРЕСА_1 : передпокою (2-1) - 2,5 кв. м, кухні (2-2) - 4,0 кв. м, санвузла (2-3) - 2,5 кв. м, житлової кімнати (2-4) - 15,8 кв. м, житлової кімнати (2-5) - 12,5 кв. м, коридору (2-6) - 3,6 кв. м, коридору (2-7) - 1,3 кв. м, вбиральні (2-8) - 4,0 кв. м, житлової кімнати (2-9) - 15,8 кв. м, житлової кімнати (2-10) - 12,1 кв. м, а також господарських будівель та споруд: сараю літ. "Д", гаража літ. "Ж", споруд 1-6 - 1/2 частка;

3. виділити в особисту приватну власність ОСОБА_1 для доступу та обслуговування частини житлового будинку, земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0215 га, яка перебуває у його фактичному користуванні, та становить 44/100 частки від загальної площі 0,0494 га земельної ділянки за кадастровим номером :69:272:0001, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , обмежену лініями розподілу згідно висновку експертів за результатами проведення комплексного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 12 березня 2021 року № 171/02-2021;

4. виділити в особисту приватну власність ОСОБА_2 відокремлену частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 56,0 кв. м, житлову 39,0 кв. м, допоміжну (підсобну) - 17,0 кв. м, та складається з наступних приміщень у складі житлового будинку АДРЕСА_1 : кухні (1-1) - 7,2 кв. м, вбиральні (1-2) - 9,8 кв. м, житлової кімнати (1-3) - 12,9 кв. м, житлової кімнати (1-4) - 13,8 кв. м, житлової кімнати (1-5) - 12,3 кв. м, а також споруд 1-6 - 1/2 частка;

5. виділити в особисту приватну власність ОСОБА_2 для доступу та обслуговування частини житлового будинку, земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0279 га, яка перебуває у її фактичному користуванні, та становить 56/100 частки від загальної площі 0,0494 га земельної ділянки за кадастровим номером :69:272:0001, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , обмежену лініями розподілу згідно висновку експертів за результатами проведення комплексного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 12 березня 2021 року № 171/02-2021;

6. встановити земельний сервітут площею 0,0003 га. (3 кв. м) на частину земельної ділянки ОСОБА_2 , площею 0,0279 га, що становить 56/100 частки від загальної площі 0,0494 га земельної ділянки за кадастровим номером :69:272:0001, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування частини житлового будинку ОСОБА_1 без визначення строку та плати за користування сервітутом, у спосіб, визначений у висновку експертів за результатами проведення комплексного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 12 березня 2021 року № 171/02-2021;

7. вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позов обґрунтовано тим, що в травні 1949 року на підставі договору на право будування від 18.04.1949 батьком сторін - ОСОБА_3 було розпочато будівництво житлового будинку по АДРЕСА_3 , що підтверджується актом прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 18.11.1988.

В 1953 році побудовано зазначений вище будинок, до якого у подальшому було здійснено прибудови.

Першим власником будинку в рівних долях (по 1/2) були батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_4 .

Вказано, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька, 1/4 частину спірного домоволодіння успадкували в рівних долях (по ) мати позивача ОСОБА_4 та позивач, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 17.09.1988 №7н-1718, реєстраційним посвідченням від 02.01.1989, довідкою-характеристикою КП Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 30.12.2009, листом П`ятої Київської державної нотаріальної контори від 02.07.2010 № 903/02-14.

Таким чином, після смерті батька позивачу належала1/4 частка, а його матері 3/4 частки у праві власності на спірне домоволодіння.

Рішенням Жовтневої райради народних депутатів № 600 від 12.12.1988 затверджено акт про прийняття в експлуатацію від 18.11.88, яким прийнято в експлуатацію домоволодіння по АДРЕСА_3 , загальною площею - 90,1 кв. м, житловою площею - 64,1 кв. м сарай літ. "Д", та гараж літ. "Ж". При цьому, загальна та житлова площі збільшились на 3,2 кв. м в результаті уточнення лінійних розмірів та виправлення неточностей в підрахунку площ. Зазначені обставини підтверджуються довідкою про показники об`єкта нерухомого майна ПБ-2019 № 494 від 17.05.2019 року, виданого КП Київської міської ради "Київське міське нотаріальне бюро технічної інвентаризації" та актом прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 18.11.88.

Зазначено, що за життя мати позивача склала на ім`я ОСОБА_2 заповіт, за яким заповіла останній все своє майно.

Так, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері, 3/4 частки у праві спільної власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 успадкувала відповідачка, про що останній було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.01.96 № 1с-39, що підтверджується довідкою-характеристикою КП Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 30.12.2009, листом П`ятої Київської державної нотаріальної контори від 02.07.2010 № 903/02-14.

Починаючи з 1996 року, власниками домоволодіння по АДРЕСА_3 є позивач (1/4) та відповідачка (3/4).

За увесь час проживання у спільному будинку, між позивачем та відповідачкою ніколи не виникало суперечок щодо порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою. Разом з тим, відповідачка не бажає в добровільному порядку ділити майно, пояснюючи свою відмову тим, що домоволодіння та земельна ділянка і так фактично поділені між ними та перебувають у їх окремому користуванні, а тому відсутня необхідність в юридичному поділі садиби. Також, відповідачка посилається на відсутність у неї вільного часу та коштів, необхідних для переоформленні права власності на домоволодіння у зв`язку із його поділом.

Як вбачається із змісту висновку експертів від 12.03.2021, спірний будинок може бути поділений без проведення будівельних робіт з визначенням єдиного можливого варіанту поділу за фактичним порядком користування домоволодінням, що склалося між співвласниками - позивачем та відповідачкою.

Щодо поділу земельної ділянки під домоволодінням, то у висновку експертів від 12.03.2021 зазначено про технічну можливість її поділу за фактичним порядком користування, що склався між позивачем та відповідачкою, із застосуванням щодо земельної ділянки відповідачки земельного сервітуту площею 0,0003 (3 кв. м), встановлено на користь позивача для обслуговування його частини житлового будинку.

Позивач вважає за можливе, в порядку розподілу нерухомого майна, встановити на свою користь щодо земельної ділянки відповідачки безстроковий земельний сервітут. Таких висновків позивач дійшов, виходячи із запропонованого експертами єдиного можливого варіанту поділу садиби, незначного розміру земельної ділянки (3 кв. м), яка передається в сервітутне користування, а також те, що ці 3 кв. м земельної ділянки відповідачкою фактично не використовуються, з огляду на що, встановлення сервітуту не перешкоджатиме використанню позивачкою своєї земельної ділянки за цільовим призначенням. При цьому, позивач враховує, що задоволення його потреб в обслуговуванні своєї частини житлового будинку, не може відбутися у інший спосіб, окрім як встановлення щодо земельної ділянки відповідачки земельного сервітуту.

Таким чином, враховуючи, що між власниками відсутній спір щодо переліку приміщень у будинку та господарських будівель, які підлягають поділу, то за таких обставин, запропонований варіант поділу є найбільш пропорційним, оскільки не завдає шкоди інтересам сторін та не порушує їх права власності.

Відносно вимоги про припинення права спільної часткової власності на будинок, за умови поділу, позивач вказує на те, що на відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, та, враховуючи, що власників будинку усього двоє, що унеможливлює виділ частки позивача із спільної власності на будинок, у разі поділу будинку часткова власність припиняється для всіх її учасників (правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 591/5205/17).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 02 вересня 2022 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду адвокат Шевчук Г.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не належне дослідження матеріалів справи, та не надання оцінки доказам, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Вказано, що посилання суду на відсутність державної реєстрації права власності на здійснену позивачем прибудову за літ. «а4» та житлову надбудову за літ. «А5» не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки у матеріалах справи є усі документи, що свідчать про відповідальність закінчених будівництвом об`єктів реконструкції державним будівельним нормам, стандартам і правилам і про прийняття їх до експлуатації, що дає можливість поділу житлового будинку у запропонований позивачем спосіб.

Не взято судом до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України добудова є власність співвласника, який її зробив і не зміню є розміру часток співвласника у праві спільної часткової власності.

Зазначено, що судом не взято до уваги запропонований експертом варіант поділу будинку та земельної ділянки, яким обґрунтовано вставлено єдиний технічний можливий варіант поділу житлового будинку та земельної ділянки, що відповідає розміру частки кожного із співвласників у спільному майн та забезпечує їм доступ до відповідної частини житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Також судом зроблено власний розрахунок ідеальних часток сторін у праві спільної часткової власності, який є неправильним, здійснений всупереч вимогам чинного законодавства, без посилання на обставини та показники, які впливають на такий розрахунок та без врахування висновків викладених в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд дійшов помилкового висновку про необхідність внесення позивачем вартості частки майна відповідачки на депозитний рахунок суду, оскільки в позові не заявлялася вимога про стягнення з одного із співвласників грошової компенсації за зменшення вартості частки іншого співвласника, внаслідок поділу спільного майна в натурі.

Дійшов суд також передчасного висновку про необхідність отримання згоди відповідачки на одержання нею грошової компенсації за зменшення її частки.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає, що будь-який поділ будинку не потрібний, оскільки після смерті батьків кожен і так користується своєю частиною будинку, у якому їй належить , а брату - .

Вказує, що оскільки вони з братом є власниками будинку, то і поділ має відбуватися за згодою кожного, а не з ініціативи позивача, проти чого вона заперечує.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належно, тому у відповідності до вимог п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачки по справі.

Колегія суддів, заслухавши адвоката Шевчука Г.М. в інтересах ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає відхиленню.

Висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до задоволення позову колегія суддів визнає такими, що відповідають обставинам справи та ґрунтуються на законі.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду.

Порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, визначений ст. 88 ЗК України, яка передбачає, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Матеріалами справи установлено, що предметом спору є домоволодіння - житловий будинок з надбудовою та прибудовою, а також земельна ділянка площею 0, 0494 га, розташовані по АДРЕСА_1 , цільове призначення ділянки: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до справи, на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії КВ № 123819 від 04.11.2004, виданого згідно рішення Київської міської ради від 27.02.2003 № 277/437 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 06-7-00887, спірна земельна ділянка кадастровий №:69:272:0001, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0494 га, цільове призначення: будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить сторонам на праві спільної часткової власності й - частина якої належить ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 (а.с. 32-34).

Актом розмежування земельної ділянки :69:272:0001 по АДРЕСА_1 від 28.09.2010 сторони погодили межі користування земельною ділянкою (а.с.35).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.1988 №7н-1718 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 успадкували в рівних частках (по 1/4) частини домоволодіння померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та позивач (а.с.15).

Установлено, що рішенням Жовтневої районної ради народних депутатів №600 від 12.12.1988 року затверджено акт про прийняття в експлуатацію від 18.11.1988 року, яким прийнято в експлуатацію домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею - 90,1 кв.м., житловою площею - 64,1 кв.м. сарай літ. «Д», та гараж літ. «Ж» (а.с.21).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.01.1996 спадкоємцем майна померлої ОСОБА_4 є відповідачка по справі. Спадкове майно складається з частин житлового будинку, житловою площею 64,1 кв.м.

Отже, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 на праві власності належить частина, а - ОСОБА_2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Відповідно довідки про показники об`єкта нерухомого майна ПБ-2019 №494 від 17.05.2019, виданого КП Київської міської ради «Київське міське нотаріальне бюро технічної інвентаризації», будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею - 130,1 кв.м., житловою площею - 95,2 кв.м. Згідно з актом про прийняття в експлуатацію від 18.11.1988 р., затвердженим Рішенням Жовтневої райради народних депутатів №600 від 12.12.1988 прийнято в експлуатацію домоволодіння загальною площею - 90,1 кв.м., житловою площею - 64,1 кв.м. сарай літ. «Д», та гараж літ. «Ж». Документи, які дають право на виконання будівельних робіт по коридору 2-6/3,6 кв.м., коридору 2-7/1,3 кв.м., вбиральні 2-8/4,0 кв.м, житлової 2-9/15,8 кв.м, житлової 2-10/12,1 кв.м до Бюро не надавались. Загальна та житлова площі збільшились на 3,2 кв.м. в результаті уточнення лінійних розмірів та виправлення неточностей в підрахунку площ (а.с. 21).

Згідно з інформацією, яка міститься у технічному паспорті на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 18.11.2015 будинок складається з двох квартир: № 1 площею 56 кв.м., житловою 39 кв.м. та квартири № 2 площею 74,1кв.м., житловою 56,2 кв.м. Також зазначено, що самочинно збудовані приміщення літ «а1» - 4,1 кв.м. та надбудова літ «А2», 44,9 кв.м. (а.с. 25).

Відповідно до даних Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 20.01.2020 року №КВ 36 прибудову за літ. «а4», житлову надбудову літ. «А5» по АДРЕСА_1 , загальною площею 130,1 кв.м., житловою - 95,2 кв.м., прийнято в експлуатацію (а.с. 23).

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. 4 ст.357 ЦК України Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Між тим, державна реєстрація права власності на здійснену добудову та прибудову позивачем проведена не була, що з урахуванням ч. 2 ст.331 ЦК України, положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р., виключає правові підстави для висновків про набуття позивачем права власності на указане майно в установленому законом порядку.

За наведених підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що здійснена позивачем добудова та прибудова до житлового будинку не може впливати на розмір ідеальних часток співвласників нерухомого майна з урахуванням того, що указана добудова прийнята у експлуатацію, остільки право власності на об`єкт будівництва в установленому законом порядку не зареєстровано, а тому указане майно не може бути предметом поділу.

Підлягає врахуванню й відсутність у справі доказів вжиття позивачем заходів набуття права власності на здійснену ним добудову та прибудову, що у безспірному порядку засвідчувало б його право на указане майно.

Не заявлено таких вимог і в судовому порядку, а предметом спору у даній справі є поділ житлового будинку, загальна площа якого 90,1 кв.м. та житлова - 64,1 кв.м., остільки майно, право власності на яке позивачем не зареєстровано в установленому законом порядку, а тому не може бути об`єктом поділу.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У постанові ВС №6-12цс13 від 03.04.2013 р. зазначено наступне:

«Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок».

Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 757/24164/17-ц, на яку також послався заявник, як на приклад неоднакового застосування норми права, дійшов висновку, що відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 183 ЦК України річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною.

Виходячи з аналізу змісту наведених норм слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Матеріалами експертизи доведено технічну можливість поділу спірного житлового будинку за фактичним порядком користування, що склався між співвласниками, з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин та меж позовних вимог.

Відповідно долученого позивачем висновку експертів за результатами проведення комплексного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 12.03.2021 року № 171/02-2021 Українського незалежного інституту судових експертиз, будинок по АДРЕСА_1 може бути поділено без проведення будівельних робіт з визначенням єдиного можливого варіанту поділу за фактичним порядком користування домоволодінням, що склався між сторонами.

Проте висновки експертизи зроблено з урахуванням здійсненої ОСОБА_1 добудови та прибудови до будинку, право власності на яку позивачем не набуто, вимоги про це не заявлено, що виключає правові підстави до його врахування під час поділу будинку.

У висновку експертного дослідження відсутні посилання на відступ від ідеальних часток сторін при поділі житлового будинку й запропоновано варіант поділу нерухомого майна з урахуванням фактичного користування ним сторонами по справі, проте проведено його без урахування відсутності у справі доказів набуття у власність здійсненої позивачем добудови та прибудови до будинку у інший спосіб.

Окрім цього, підлягає врахуванню і та обставина, що долучений до справи висновок експертного дослідження складено експертами, яких не попереджено за кримінальну відповідальність, що виключає правові підстави до набуття статусу долученого до справи дослідження як висновку експертизи (а.с.36-50).

Матеріалами експертного дослідження зазначено про технічну можливість поділу земельної ділянки кадастровий №:69:272:0001, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0494 га за фактичним порядком користування з відступом від ідеальних часток, установлених у державному акті КВ № 123819, у зв`язку з чим позивачу пропонується земельна ділянка площею 0,0215 га, що становить 44/100 частки загальної площі 0,0494 га, ОСОБА_2 - земельна ділянка площею 0,0279 га, що становить 56/100 частки загальної площі 0,0494 га, із застосуванням щодо земельної ділянки відповідачки земельного сервітуту площею 0,0003 (3 кв.м.).

Разом з тим, висновком дослідження запропоновано варіанти поділу будинку та земельної ділянки з відступом від ідеальних часток сторін, в той час як позивачу згідно правоустановчих документів належить 1/4 частина будинку, що на момент введення будинку в експлуатацію становить 22,53 кв.м.= (90,1 кв.м: 4), а відповідачу 3/4, що на момент введення будинку в експлуатацію, до проведення добудови, становить 67,59 кв.м. = (90,1 кв.м.: 4х3), та, відповідно, призведе до зменшення ідеальної частки відповідачки у щодо житлового приміщення на 11,59 кв.м, а також земельної ділянки, остільки позивачу відповідно до державного акту на земельну ділянку належить 1/4 частина, що становить 0,01235 га, а відповідачу -3/4, що становить 0,03705 га.

Отже, запропоновані варіанти поділу будинку та земельної ділянки передбачають зменшення ідеальної частки відповідачки у спільному майні.

Поділ з відхиленням від розміру ідеальних часток може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ідеальні частки сторін у праві власності залишилися незмінними.

Отже у справі визначальним для поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість поділу будинку відповідно до часток співвласників.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковими висновки суду як підставу відмови у позові - відсутність згоди відповідачки на отримання грошової компенсації її частки, а також невнесення позивачем вартості частки майна відповідачки на депозитний рахунок суду, а тому вважає за необхідне внести відповідні виправлення у мотиви прийнятого рішення щодо відмови у позові. Разом з тим, указана обставина на суть прийнятого рішення не впливає.

Виходячи зі змісту статей 183, 358, 364 ЦК України виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

При цьому, колегія суддів виходить з відсутності у справі належних доказів вартості ідеальної частки у спільній частковій власності з урахуванням прав сторін на спільне майно, а також відсутності правових підстав визнати належним доказом долучене до справи експертне дослідження, відповідно до якого спеціалістом під час поділу будинку було враховано як майно ОСОБА_1 здійснену ним добудову та прибудову, остільки право власності в установленому порядку на нього позивач не набув.

Посилання в апеляційній скарзі про неврахування судом висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 26.09.2018 у справі № 2-1744/11 не заслуговують на увагу, остільки у вказаній справі предметом спору було майно подружжя, набуте (побудоване) в період шлюбу, а у даній справі - нерухоме майно, що є у спільній частковій власності та набуте в порядку спадкування, тобто фактичні обставини справи є відмінними від обставин встановлених судом у справі.

Відсутність у справі доказів яким чином після виділення частки позивачу за заявленим ним варіантом зміниться частка кожного з співвласників та яка саме компенсація підлягає до сплати відповідачці з урахуванням зменшення саме її ідеальної частки, позбавляє можливості визначити це через відсутність належних спеціальних експертних досліджень та нез`явлення про це клопотання щодо призначення по справі відповідної експертизи, остільки долучене до справи експертне дослідження з наведених підстав належним доказом визнано бути не може.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: «Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про відсутність правових підстав до задоволення заявленого по справі позову.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Шевчука Геннадія Михайловича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 вересня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: