Справа № 153/413/23
Провадження № 22-ц/801/1139/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 рокуСправа № 153/413/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 квітня 2023 року, ухвалене суддею Ямпільського районного суду Вінницької області Гаврилюк Т.В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ ФК «Кредит-Капітал») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.09.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №2830513 у електронній формі, згідно з умовами якого відповідач отримав 12000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та комісію за надання кредиту, що передбачені кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит в розмірі 12000 грн. Відповідач, у свою чергу, умов кредитного договору не виконав.

24.12.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги № 57-МЛ, суму та розрахунок заборгованості за кредитним договором №2830513 від 24.09.2020 було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно з договором відступлення прав вимоги №57-МЛ від 24.12.2020. Тобто після отримання права вимоги до відповідача, позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги сума заборгованості становить 54720,00 грн. з них: залишок по тілу кредиту 12000,00грн., залишок по відсотках 41400,00 грн., заборгованість за комісією - 1320,00 грн. 23.02.2021 надіслано відповідачу претензію про погашення кредитної заборгованості та надано термін для добровільного врегулювання зобов`язання. Проте, відповідач боргові зобов`язання не повертає.

Вказані обставини змушують звернутися до суду з цим позовом.

Відповідач подав відзив на позов до суду, в якому вказує, що не заперечує щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 17400,00 грн., з яких 12000,00 грн. сума кредиту та 5400,00 грн. узгоджені сторонами проценти за користування кредитними коштами, а в частині позовних вимог щодо стягнення суми заборгованості за процентами, нарахованими за межами строку кредитування, в розмірі 36000,00 грн. та комісією 1320,00 грн. слід відмовити. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів зміни умов Договору в частині строку надання кредиту. Позовна заява також не містить посилань на такі обставини. Тобто, право ТОВ «Мілоан» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 24 жовтня 2020 року, тому починаючи із зазначених дат, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. Також позивачем не надано детального розрахунку за складовими кредитної заборгованості, яку просить стягнути з відповідача, зокрема простроченої заборгованості за процентами в сумі 41400,00 грн., із зазначенням за який період була нарахована та за якою відсотковою ставкою. Отже, строк кредитування відповідача є таким, що закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитом за період, що перевищує строк кредитування, має бути відхилена.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 квітня 2023 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договором: №2830513 від 24 вересня 2020 року у сумі 54720,00 грн. з яких 12000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 41400,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 1320,00 грн. заборгованість за комісією. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позов задовольнити частково, зокрема стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 17400,00 грн., з яких 12000,00 грн. сума кредиту та 5400,00 грн. узгоджені сторонами проценти за користування кредитними коштами, а в частині позовних вимог щодо стягнення суми заборгованості за процентами, нарахованими за межами строку кредитування, в розмірі 36000,00 грн. та комісією 1320,00 грн. слід відмовити.

Основні доводи апеляційної скарги, те що відповідач заперечує суму відсотків нарахованих поза межами строку кредитування та стягнення комісії, при цьому скаржник не заперечує факту отримання кредитних коштів за кредитним договором.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині вимог, у задоволені яких відмовлено, тому, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, в іншій його частині не перевіряється.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд прийшов до наступного висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 24.09.2020 між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2830513, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 12000 грн строком на 30 днів, із кінцевим терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 24.10.2020 (а.с. 6-8).

Аналогічна інформація міститься в анкеті-заяві на кредит №2830513 від 24.09.2020, де серед іншого також вказані надані позичальником згоди, процес оформлення та розгляду заяви №2830513, прийняття рішення по заяві №2830513 та погоджені умови кредитування по заяві №2830513 (а.с. 10).

Відповідно до копії довідки про ідентифікацію за підписом представника ТОВ "Мілоан" клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір №2830513 від 24.09.2020 ідентифікований ТОВ "Мілоан" (а.с. 11).

Згідно графіку розрахунків, який є додатком №1 до кредитного договору №2830513 від 24.09.2020, 15.02.2019 ОСОБА_1 зобов`язаний був сплатити 18 720,00 грн, з яких: 12 000 грн - кредит; 1320 грн комісія за надання кредиту; 5400 грн проценти (а.с. 9).

Відповідно до копії платіжного доручення від 24.09.2020, ТОВ "Мілоан" перерахувало ОСОБА_1 кредитні кошти згідно договору №2830513 в сумі 12 000 грн (а.с. 12).

24.12.2020 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" був укладений договір відступлення права вимоги №57-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ "Мілоан" передало ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між кредитором і боржниками, про що свідчить копія даного договору (а.с. 15-19).

Згідно копії Реєстру Боржників до договору відступлення права вимоги №57-МЛ від 24.12.2020, ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" набуло права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №2830513 від 24.09.2020 в розмірі 12 000 грн (а.с. 21-23).

23.02.2021 ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" на адресу відповідача була направлена претензія, у якій останнього було повідомлено про наявність простроченої заборгованості у сумі 54 720 грн за кредитним договором №2830513 від 24.09.2020 та повідомлено про необхідність протягом семи днів погасити заборгованість перед ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" за вказаними реквізитами, про що свідчить копія даної претензії (а.с. 24).

Так між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підставою позову банком зазначено невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням ним кредитних коштів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Задовольняючи позов, суд першої свій висновок мотивував тим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов`язався надати та надав грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі - Закон №675-VIII), який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону №675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Як вбачається із матеріалів справи фактичні обставини у справі свідчать про те, що Правила надання фінансових кредитів ТОВ "Мілоан" перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Згідно положень статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір в електронній формі, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 12000 грн.

Зі змісту кредитного договору встановлено, що кредит надається строком на 30 днів з 24.09.2020, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 24.10.2020 (п.п. 1.3, 1.4. договору).

Матеріали справи не містять доказів зміни умов Договору в частині строку надання кредиту. Позовна заява також не містить посилань на такі обставини.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Тобто, право ТзОВ «Мілоан» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору після 24.10.2020, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом.

На вказані обставини суд першої інстанції не звернув уваги, а тому безпідставно стягнув зазначені позивачем проценти за користування кредитом за період, що перевищує строк кредитування.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позивач ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду після спливу визначеного договором строку кредитування, а тому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом 24.10.2020 припинено, у зв`язку з чим слід стягнути суму заборгованості по процентах в розмірі 5400,00 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовну вимогу про стягнення комісії у розмірі 1320,00 грн, оскільки положення кредитного договору про сплату позичальником щомісячної комісії є нікчемними в силу положень Закону України «Про захист прав споживачів».

В супереч ч.1 ст.81 ЦПК України позивач вимоги щодо стягнення комісії не довів, тому слід відмовити в задоволені позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості за комісією.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції не повно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку, внаслідок чого безпідставно задовольнив позов повністю.

Тому, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками в розмірі 5 400,00 грн.

Наведені в апеляційній скарзі доводи впливають на правильність прийнятого судом рішення та спростовують висновки суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог щодо стягнення заборгованості по відсотках, заборгованості за комісією і розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове, позов задовольнити частково в цій частині. В решті рішення слід залишити без змін.

Поряд з цим, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині скасуванню, відповідно підлягають вирішенню питання розподілу судових витрат.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, так як позовні вимоги позивача задоволено частково, тому колегія суддів приходить до висновку про розподіл судових витрат відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, шляхом стягнення з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4026,00 гривень, виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог.

Водночас з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 854,46 грн. судового збору сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Що стосується вимоги відповідача про стягнення з позивача на його користь судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, то вказана вимога підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу необхідно виходити із положень ст. 137 ЦПК України.

Ч.1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).

Ст. 137 ЦПК України передбачає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Відповідно до роз`яснень п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідачем на підтвердження понесених витрат було надано ордер на надання правничої допомоги, договір №б/н23 про надання професійної правової допомоги, укладений між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» та ОСОБА_1 від 30.03.2023, відповідно до якого бюро зобов`язалося надати правову допомогу клієнту (а.с. 60) та додаток №1 до договору №б/н23 про надання професійної правової допомоги від 30.03.2023 (а.с. 62).

На виконання умов вказаного договору відповідачем надано акт виконаних робіт (наданих послуг) від 08.04.2023 (а.с. 64).

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що так як розмір витрат на професійну правничу допомогу документально підтверджений, відтак наявні підстави для стягнення професійної правничої допомоги.

Проте, так як позов задоволено частково, тому колегія суддів приходить до висновку про розподіл судових витрат відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, шляхом стягнення з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4092,10 гривень, виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 квітня 2023 року в частині задоволених вимог щодо стягнення заборгованості по відсотках, заборгованості за комісією і розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове, позов задовольнити частково в цій частині.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за відсотками в розмірі 5 400,00 грн. та відмовити в задоволені позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" судові витрати у розмірі 854,46 грн - судовий збір за подання позовної заяви.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4026,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4092,10 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 червня 2023 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало