Номер провадження: 22-ц/813/1270/23
Справа № 521/3306/19
Головуючий у першій інстанції Коблова О.Д.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Коблової О.Д. 08 травня 2019 року у м. Одеса,

встановила:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 посилався на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14.02.2016 року з вини водія ОСОБА_1 , автомобіль позивача було пошкоджено.

Згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу Mitsubishi Lancer, державний номер НОМЕР_1 № 214/16 від 23.11.2016 року, сума збитку власнику транспортного засобу склала 432710,35 грн.

В результаті звернення до страхової компанії Моторне (транспортне) страхове бюро України позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 50000 грн.

Особа, винна у заподіянні шкоди - ОСОБА_1 , добровільно позивачу заподіяну шкоду не відшкодовував, у зв`язку із чим ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму матеріального збитку у розмірі 382710,35 грн. та моральну шкоду у розмірі 100000,00 гривень.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заподіяну внаслідок ДТП матеріальну шкоду у розмірі 382710 грн. 35 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заподіяну внаслідок ДТП моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та судовий збір у розмірі 3877 грн. 10 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 153688,07 грн., в іншій частині позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обгрунтовані тим, що ОСОБА_2 жодних доказів щодо фактично понесених витрат на відновлення автомобіля Mitsubishi Lancer, державний номер НОМЕР_1 , надано не було, а тому є підстави вважати, що вартість матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, складає 203688,07 грн.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Сторони про розгляд справи на 14.03.2023 року були сповіщені належним чином.

Заяв, клопотань від сторін по справі на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення у відповідній частині є неправильне застосування судом норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.02.2016 року о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «БМВ», державний номер НОМЕР_2 , у м. Одеса по вул. Отамана Головатого, при зміні напрямку руху не надав перевагу в русі автомобілю Mitsubishi, державний номер НОМЕР_1 , який рухався праворуч, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, після чого обидва транспортні засоби допустили зіткнення з автобусом «Богдан А 09201», державний номер НОМЕР_3 , чим порушив вимоги п. 12.1 п. 10.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», держномер НОМЕР_1 , належав на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.05.2016 року було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент ДТП застрахована не була і останній добровільно не відшкодував матеріальну шкоду, яка була спричинена останнім в результаті ДТП.

З відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у провадженні Малиновського районного суду міста Одеси перебувала цивільна справа №521/9865/18 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

При розгляді цієї справи судом було встановлено, що 14.11.2016 року власник пошкодженого автомобіля «Mitsubishi Lancer», держномер НОМЕР_1 звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди, додавши до неї усі необхідні документи.

Згідно висновку №131/16, розмір збитків (сума відновлювального ремонту) з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ, завданих власнику автомобіля «Mitsubishi Lancer», держномер НОМЕР_1 , склав 203688,65 грн. За виготовлення висновку МТСБУ було сплачено 558 грн.04 коп.

Вказаний звіт сторонами не оскаржувався.

27.12.2016 року МТСБУ було винесено наказ №10297 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2

27.12.2016 року МТСБУ сплатило ОСОБА_2 суму в розмірі 50000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №10297рв від 27.12.2016 року.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси у справі №521/9865/18 від 17.10.2018 року, яке набрало законної сили, позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму страхового відшкодування в розмірі 50588,04 грн. та судовий збір у розмірі 1762 грн.

У даній справі, для визначення вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки Mitsubishi Lancer, державний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, ОСОБА_2 звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , яким було проведено огляд зазначеного автомобіля Mitsubishi Lancer.

23.11.2016 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було складено звіт № 214/16 про оцінку колісного транспортного засобу Mitsubishi Lancer, державний номер НОМЕР_1 , згідно якого вартість ремонту автомобіля на дату його огляду (25.11.2016 року) становила 432710 (чотириста тридцять дві тисячі сімсот десять) грн. 35 коп.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди в сумі 432710,35 грн. та страховою виплатою в розмірі 50000 грн., яка була одержана позивачем від СК Моторне (транспортне) страхове бюро України, складає 382710, 35 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з пунктом 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

Отже, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко визначає умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів.

Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 02.09.2019 року у справі № 545/425/17 та від 11.03.2020 року у справі № 754/5129/15-ц.

Крім того, у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22.04.2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20).

Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків, завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Таким чином, суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 382710,35 грн., що є різницею між фактичним розміром шкоди в сумі 432710,35 грн. та страховою виплатою в розмірі 50000 грн., яка була отримана позивачем від Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Однак, колегія суддів зазначає, що з оскаржуваного судового рішення підлягає виключення посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену у постанові ВСУ № 6-954цс16, згідно якої потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Цей висновок суду є таким, що не відповідає нормам матеріального права та висновкам Великої Палати Верховного Суду, зазначеним у постановах від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 11.12.2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 тощо, у яких Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик (у даному випадку - МТСБУ).

У даній справі МТСБУ сплатило на користь потерпілої особи майнову шкоду (витрати, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу) у межах ліміту відповідальності страховика, а саме у розмірі 50000,00 грн., однак, оскільки зазначеної суми недостатньо для повного відшкодування ОСОБА_2 завданої йому майнової шкоди, що становить 432710,35 грн, колегія суддів доходить висновку, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 382 10, 5 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Посилання у апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 , як на підставу відмови у стягненні шкоди у визначеному позивачем розмірі на те, що позивач не надав доказів на підтвердження факту проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, є необґрунтованими.

Колегія суддів зазначає, що позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

ОСОБА_2 надано докази на підтвердження завданих йому збитків у вигляді витрат, які він мусить зробити для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту) у розмірі 432710,35 грн, а відповідачем вказаний розмір збитків не спростовано.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25.04.2018 року у справі № 760/5618/16-ц (провадження № 61-4463св18), від 22.04.2019 року у справі № 761/14285/16-ц (провадження № 61-34581св18).

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам позовної заяви, які суд першої інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, то судом вірно зазначено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з п. 3постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судом першої інстанції враховано, що пошкодження автомобіля порушило право власності позивача, зумовило необхідність витрачати час на ремонт автомобіля, неодноразово відвідувати СТО тощо, і вказані обставини мали вплив на звичний уклад життя позивача, що завдало останньому незручності та постійні хвилювання.

Однак, судом першої інстанції вказаний позивачем розмір моральної шкоди у сумі 100000 грн. обґрунтовано визнаний завищеним та не доведеним належними доказами.

Таким чином, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд першої інстанції, урахувавши обставини справи, істотність вимушених змін у житті позивача, характер, тривалість та обсяг заподіяних йому моральних страждань та, з урахуванням вимог розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції частково неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку із чим заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 травня 2019 року підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини судового рішення посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену у постанові ВСУ № 6-954цс16. В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 травня 2019 року змінити шляхом виключення з мотивувальної частини судового рішення посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену у постанові ВСУ № 6-954цс16.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 29 березня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе