Справа № 450/1215/21 Провадження № 2/450/60/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2023 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Т.С.» - Сидорук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Т.С.», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3

про (предмет позову) з урахуванням зменшених позовних вимог:

стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (, юридична адреса: 03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 38 А) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) 39 821,70 (тридцять дев`ять тисяч вісімсот двадцять одна гривня 70 копійок) гривень відшкодування завданої матеріальної шкоди та 1 991,08 (одну тисячу дев`ятсот дев`яносто одну гривню 08 копійок) відшкодування завданої моральної шкоди,

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Т.С.» (, юридична адреса: 02222, м. Київ, вул. Бальзака, 55/253, фактична адреса: 02097, м. Київ, вул. Пухівська, І-Б) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) 638 008,92 (шістсот тридцять вісім тисяч вісім гривень 92 копійок) гривень відшкодування завданої моральної шкоди, розподілити судові витрати,

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача): 15 червня 2020 року о 17 год. 44 хв. на автодорозі Західний обхід м. Львова, 5 км + 500м., поблизу с. Зимна Вода, Пустомитівського району Львівської області, на перехресті з круговим рухом, відбулася ДТП за участі автопоїзда у складі автомобіля- тягача марки Рено Магнум, д.н.з. НОМЕР_1 у складі напівпричепа марки Самро, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_1 . В результаті наїзду, ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді полі травми, множинних переломів лівої ноги, госпіталізований у реанімаційне відділення КНП КМК ЛШМД м. Львова.

За фактом описаної дорожньо-транспортної пригоди слідчим СВ ВП № 6 ЛРУП ГУНП у Львівській області було порушено кримінальне провадження № 0000687 від 16.06.2020 року за ознаками ст. 286 ч. 2 КК України. Вказане кримінальне провадження згідно постанови від 30 червня 2021 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутності в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Як вбачається із довідки ТОВ «Т.Т.С.» від 22.07.2020р. № 220720, ОСОБА_3 (учасник ДТП) працює водієм автотранспортних засобів у ТОВ «Т.Т.С» з 17.03.2020 року. ДТП потерпілій особі заподіяно матеріальну та моральну шкоду. ТОВ «Т.Т.С.» не відшкодовано потерпілому як витрат понесених на лікування, реабілітацію, так і не відшкодовано завдано моральну шкоду. Керівництвом чи уповноваженими особами ТОВ «Т.Т.С.», водієм ОСОБА_3 взагалі проігноровано ситуацію, жодного разу не отримано навіть телефонного дзвінка щодо цікавості стану здоров`я потерпілого, необхідності купівлі медикаментів та наявності на це коштів і це зважаючи на те, що з моменту ДТП вже минуло 9 місяців. Потерпілий потребує реабілітації та протезування, однак коштів на це немає. Завдану моральну шкоду, потерпілий оцінює в 638 008,92 грн.

Розмір завданої матеріальної шкоди обґрунтовується тим, що на лікування позивача внаслідок ДТП витрачено 36 085,00 гривень, що підтверджується долученими фіскальними чеками та тим, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автопоїзда у складі автомобіля-тягача марки Рено Магнум, д.н.з. НОМЕР_1 у складі напівпричепа марки Самро, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_1 була застрахована саме в ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», що підтверджується полісом (ліміт відповідальності 260 000,00 гривень за шкоду заподіяну життю та здоров`ю особи). В подальшому, вже після подання позову, адвокатом Тиховським Т.О. проведено перерахунок розміру понесених витрат на лікування та з`ясовано те, що в матеріалах справи наявні копії фіскальних чеків на загальну суму 39 821,70 (тридцять дев`ять тисяч вісімсот двадцять одна гривня 70 копійок) гривня. Саме на зазначену суму позивачем подано до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» заяву про виплату страхового відшкодування.

Згідно ст.26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відтак, з ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь позивача підлягає стягненню 1991,08 гривень відшкодування завданої моральної шкоди (5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, тобто від 39 821,70 гривень). На підставі наведеного просить заявлені позовні вимоги задоволити. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав просив такі задоволити з підстав викладених в позовній заяві.

Позиція відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Т.С.»: згідно відзиву на позовну заяву у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Вважає, що розмір моральної шкоди, шо заявлений позивачем є явно завищеним, а позовні вимоги необгрунтовані. Вважаю, що у даному випадку при дорожньо-транспортній пригоді, у якій позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, мала місце його ж груба необережність, а тому розмір моральної шкоди слід визначати з врахуванням ступеня вини ОСОБА_1 і такий, у разі задоволення позову, не може становити більше 50 000 гривень. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Водночас, позивачем не долучено жодного доказу того, що водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Рено Магнум» р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом «Сатро» р.н. НОМЕР_3 виконував свої трудові обов`язки. Перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з ТзОВ «Т.Т.С.» та керування ним автомобілем, який є власністю ТзОВ «Т.Т.С.» автоматично не свідчить про виконання ним трудових функцій. Представник відповідачав судовому засіданні заявлені позовні вимоги заперечила з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Позиція відповідача 2 Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»: представник відповідача в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Третя особа ОСОБА_3 : в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будучи належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

12.04.2021 року ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі; 05.05.2021 року клопотання представника відповідача 1 про ознайомлення з матеріалами справи; 17.05.2021 року клопотання представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи; 25.05.2021 року клопотання представника відповідача 1 про витребування доказів; 26.05.2021 року відзив відповідача 1 на позовну заяву; 25.05.2021 року заява представника відповідача 1 про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору; 26.05.2021 року ухвала про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 ;01.06.2021 року клопотання представника відповідача 2 про відкладення розгляду справи; 05.07.2021 року клопотання представника позивача про відкладення підготовчого судового засідання; 25.08.2021 року клопотання представника відповідача 2 про відкладення розгляду справи; 20.10.2021 року клопотання представника відповідача 2 про відкладення розгляду справи; 02.12.2021 року заява представника позивача про зменшення розміру позовних вимог; 03.12.2021 року заява представника позивача про зміну предмету позову; 03.12.2021 року клопотання представника відповідача 1 про витребування доказів;01.04.2022 року клопотання представника відповідача 1 про відкладення розгляду справи; 03.05.2022 року клопотання представника відповідача 1 про відкладення розгляду справи; 03.10.2022 рокуклопотання представника відповідача 1 про відкладення розгляду справи;13.12.2022 року клопотання представника відповідача 1 про відкладення розгляду справи; 31.01.2023 року заява представника відповідача 1 про ознайомлення з матеріалами справи; 02.02.2023 року заява представника відповідача 1 про відкладення розгляду справи; 27.02.2023 року заява представника відповідача 1 про відкладення розгляду справи; 10.03.2023 року заява представника відповідача 1 про ознайомлення з матеріалами справи; 10.03.2023 року заява представника відповідача 1 про попередній розмір судових витрат.

Суд дослідивши позовну заяву, а також долучені письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

15 червня 2020 року о 17 год. 44 хв. на автодорозі Західний обхід м. Львова, 5 км + 500м., поблизу с. Зимна Вода, Пустомитівського району Львівської області, на перехресті з круговим рухом, відбулася ДТП за участі автопоїзда у складі автомобіля- тягача марки Рено Магнум, д.н.з. НОМЕР_1 у складі напівпричепа марки Самро, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_1 . В результаті наїзду, ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді полі травми, множинних переломів лівої ноги, госпіталізований у реанімаційне відділення КНП КМК ЛШМД м. Львова.

16.06.2020 року вказані відомості внесено до ЄРДР за № 0000687 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого СВ ВП № 6 ЛРУП ГУНП у Львівській області від 30.06.2021 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0000687 закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Зі змісту постанови слідчого про закриття кримінального провадження вбачається, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 224/2020 від 19.11.2020 року у ОСОБА_1 , 1960 р.н,, виявлено - розчленування лівої нижньої кінцівки на рівні верхньої, середньої, нижньої третини лівої гомілки та нижньої третини лівого стегна з масивним дефектом м`яких тканин та пошкодженням судинно-нервових пучків, відкритий розтрощений перелом обох кісток лівої гомілки, відкритий перелом-вивих кісток в лівому гомілково-ступневому суглобі, рвана- скальпована, напівциркулярна рана тильної поверхні правої стопи з оголенням кісток та сухожилків на рівні плесни, травматичний шок 2 ступеня. Дані тілесні ушкодження утворилися незадовго до поступлення потерпілого в медичний заклад. Імовірно 15 червня 2020 року від дії тупих предметів, можливо під час ДТП, були небезпечними для життя в момент заподіяння і за цією ознакою відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

Судом встановлено, що водій ОСОБА_3 (учасник ДТП) працює водієм автотранспортних засобів у ТОВ «Т.Т.С» з 17.03.2020 року, що стверджуєтьсядовідкою № 220720 ТОВ «Т.Т.С.» від 22.07.2020 р.

У відповідності до вимог ст.ст.22, 23,1166, 1167 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, в тому числі і на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За положеннями ст. ст.979, 988 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Цивільно-правова відповідальність водія автопоїзда у складі автомобіля-тягача марки Рено Магнум, д.н.з. НОМЕР_1 у складі напівпричепа марки Самро, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 на момент ДТП, 15.06.2020 року застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», що стверджується полісом № 136130961.

Відповідно до ст.ст. 999, 1194 ЦК України, ст.ст. 9, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок відшкодування майнової шкоди заподіяної позивачу в межах лімітів лежить на страховій компанії, а у разі якщо шкода є більшою, то різниця між розміром фактично заподіяної шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням - сплачується особою, яка відповідальна за завдану шкоду.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої завдана шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого від 01.09.2020 року №14428, ОСОБА_1 в період з 15.06.2020 року по 01.09.2020 року перебував па стаціонарному лікуванні в КНП КЛШМД м. Львова з діагнозом: розчавлення лів.н/кінцівки на рівні в-с-н/з лів, гомілки та н/3 лів. стегна з масивним дефектом м`яких ткани та пошкодженням судинно-нервових пучків; відкритий розтрощений перелом обох кісток лів. гомілки; відкритий переломо-вивих кісток в лів. Гомілково-ступневому суглобі; рвано-скальпована, напів-циркулярна рана тильної поверхні правової стопи з оголенням кісток та сухожилків топи на рівні плесни; травматичний шок II ступеня, що згідно висновку судово-медичного експерта від 27.07.2020 року №156/2020 за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент її спричинення.

За час перебування на стаціонарному лікуванні проведено операцію нефректомія тканин правової стопи, лівої гомілки, реампутація лівої гомілки, проводилися щоденні перевязки, ГБО, масивно антибіотико, протизапальні та інфузивні терапії, проведено операцію нефректомія фаланг пальців правової стопи, проведено дві операції аутодермопластика.

Відповідно до фіскальних чеків та квитанції про оплату вбачається, що вартість витрат, пов`язаних із лікуванням ОСОБА_1 становить 39821 грн. 70 коп.

Отже, з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» як з страховика винної особи ОСОБА_3 підлягає стягненню матеріальна шкода, пов`язану з лікуванням у розмірі 39821 грн. 70 коп.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1177, 1195 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у даному конкретному випадку, суд враховує моральні страждання позивача ОСОБА_1 , який внаслідок вчинення кримінального правопорушення отримав тілесні ушкодження.

Як вбачається з висновку амбулаторної судово-психологогічної експертизи від 02.06.2021 року № 13К наявність психотравмуючих факторів обгрунтовують виникнення моральної шкоди у ОСОБА_1 внаслідок нервового (психічного) стресу; сильного психологічного та фізичного дискомфорту при зіткненні з будь-якими натяками, що символізують чи нагадують про обставини індивалідизації; погіршення психофізіологічного й психоемоційного стану; вплив цих порушень у соціально-побутовій сфері. Таким чином, матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 склав 640 000 (шістсот сорок тисяч гривень 00 копійок). Ця сума включає компенсацію за перенесені ним моральні страждання, а також вартість коригуючи факторів, спрямованих на нормалізацію його психічного стану.

Пунктом 22.3 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також передбачено, що потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Отже, з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» як страхувальника винної особи буде підлягати стягненню 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, тобто від 39 821,70 гривень що визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що становить 1991,08 грн.

Таким чином заявлені позивачем позовні вимоги до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди з Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Т.С.», то позовні вимоги в цій частині слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У частині третій статті 1193 ЦК України визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 7 постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначає, що якщо груба необережність потерпілого, сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху .

Суд зазначає, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 20.05.2021 року у справі № 501/2015/16-ц(провадження № 61-7795св20): від 21.11.2021 року у справі № 342/709/20 (провадження № 61-11129св21).

У постанові про закриття кримінального провадження від 30.06.2021 року, немає вказівок про порушення Правил дорожнього руху України з боку ОСОБА_1 . Суд вважає, що дії потерпілого ОСОБА_1 під час дорожньо-транспортної пригоди не свідчить про грубу необережність потерпілого, враховуючи обставини ДТП.

У вказаній справі не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_1 або непереборної сили, а тому суд вважає, що є правові підстави для відшкодування моральної шкоди з бокуТовариства з обмеженою відповідальністю «Т.Т.С.».

Отже, зважаючи на наведені законодавчі положення, зокрема про право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; незалежно від вини заподіювача шкоди та неможливість звільнення від цивільно-правової відповідальності, висновки представника відповідача, про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати моральну шкоду є помилковими.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину фізичних і душевних страждань позивача. Суд виходить з принципів розумності, доцільності і справедливості, з тим, щоб рішення було таким, що може бути реально виконане.

Судом встановлено, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого третьою особою, позивач зазнав моральних страждань, що призвело до того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача, останній зазнав душевних страждань.

Аналіз досліджених доказів переконують суд у тому, що позивачем доведено факт заподіяння моральної шкоди, що спричинена вчиненням кримінального правопорушення, але водночас позивач не у повному обсязі обґрунтував розмір моральної шкоди.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , в результаті ДТП, яка відбулася 15.06.2020 року отримав тяжкітілесні ушкодження у вигляді полі травми, множинних переломів лівої ноги, госпіталізований у реанімаційне відділення КНП КМК ЛШМД м. Львова.

Однак, виходячи з розміру заявленої позовної вимоги, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 638 008,92 грн. оцінені ним суб`єктивно і є завищеними.

Тому з огляду на встановлені обставини, враховуючи характер душевних страждань, яких зазнав потерпілому ОСОБА_1 внаслідок ушкодження здоров`я, перенесений у ході лікування фізичний біль, тривалий характер відновлення здоров`я, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, обґрунтованою, на думку суду, є моральна шкода у розмірі 400 000,00 грн.що підлягає стягненню із відповідача 1 на користь позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Також з відповідача 1 в дохід держави слід стягнути судові витрати, які складають із судового збору у розмірі 908,00 грн., а з відповідача 2 в дохід держави слід стягнути судові витрати, які складають із судового збору у розмірі 1423,06 грн., оскільки згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 , - задоволити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (, юридична адреса: 03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 38 А) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) 39 821,70 (тридцять дев`ять тисяч вісімсот двадцять одна гривня 70 копійок) гривень відшкодування завданої матеріальної шкоди та 1 991,08 (одну тисячу дев`ятсот дев`яносто одну гривню 08 копійок) відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Т.С.» (, юридична адреса: 02222, м. Київ, вул. Бальзака, 55/253, фактична адреса: 02097, м. Київ, вул. Пухівська, І-Б) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) 400,000 (чотириста тисяч гривень 00 копійок) гривень відшкодування завданої моральної шкоди.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в іншій їх частині, - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (, юридична адреса: 03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 38 А) в дохід держави 1816 грн. судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Т.С.» (, юридична адреса: 02222, м. Київ, вул. Бальзака, 55/253, фактична адреса: 02097, м. Київ, вул. Пухівська, І-Б) в дохід держави 1 423,06 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ; Товариство з обмеженою відповідальністю «Т.Т.С.», , юридична адреса: 02222, м. Київ, вул. Бальзака, 55/253; Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», , юридична адреса: 03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 38; ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 20.06.2023 року.

СуддяЄ. О. Данилів