Справа №:755/3290/23
Провадження №: 2/755/2608/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2023 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Гаврилова О.В., вивчивши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернувся представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Старіков Є.О. з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Вказана позовна заява та додані до неї документи подані в електронному вигляді через систему «Електронний суд».

Зазначену позовну заяву було передано в провадження судді Гаврилової О.В. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків не більше ніж десять днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

В ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху вказувалось на те, що в позовній заяві зазначена адреса проживання відповідача - АДРЕСА_1 . Вказана адреса зазначена стороною позивача як адреса, за якою проживало подружжя. Проте позовна заява не містить доказів проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , або знаходження за цією адресою майна відповідача. Адреси проживання відповідача в Ліванській Республіці в позові також не зазначено.

Також, в ухвалі зазначено, що ОСОБА_2 є громадянином Ліванської Республіки та вказувалось на необхідність направлення компетентним органам Ліванської Республіки судового доручення з метою вручення відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами та надання відповідних документів, складених або перекладених на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи.

З метою усунення недоліків позовної заяви, позивач мала надати суду в письмовому вигляді позовну заяву із викладенням обставин на підтвердження порушення прав позивача відповідачем, а саме - незгоди відповідача на розірвання шлюбу в органах РАЦС, вказавши дійсну актуальну адресу проживання відповідача в межах України та за межами України (в Ліванській Республіці). Також позивач мала належно оформити матеріали, які будуть направленні для вручення відповідачу, який є громадянином Ліванської Республіки, надавши до суду офіційний переклад арабською мовою позовної заяви та подати докази зареєстрованого місця проживання або перебування відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію зазначеної ухвали суду представнику позивача надіслано до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

10 квітня 2023 року через систему «Електронний суд» надійшла заява представник позивача ОСОБА_1 - адвоката Старіков Є.О. про усунення недоліків, в якій зазначено, що шлюб укладено на території України та подружжя проживало в м.Харкові в орендованій квартирі. Після початку повномасштабного російського вторгнення на територію України подружжя переїхало до м.Києва, орендувавши квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Також зазначає, що наразі місце перебування відповідача позивачу не відоме, будь-які дані про місце проживання або можливе перебування відповідача в країні громадянства, відсутні.

При цьому, стороною позивача проігноровані вимоги суду щодо подання доказів місця проживання або перебування відповідача ОСОБА_2 за адресою:

АДРЕСА_1 .

Згідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Так зазначаючи про проживання сторін в орендованій квартирі в АДРЕСА_1 , представником позивача проігноровано вимоги ухвали суду та не долучено доказів, які б підтвердили зазначені обставини (договір оренди квартири, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи тощо).

Крім того, стороною позивача проігнорована вимога суду щодо зазначення актуального місця проживання/перебування відповідача з посиланням на відсутність інформації, що позбавляє суд виконання свого обов`язку щодо належного повідомлення учасника справи про час та місце судового розгляду та направлення процесуальних документів.

Отже, суд позбавлений можливості за наявними матеріалами позовної заяви, встановити підсудність цієї справи та позбавлений права прийняти вказану справу до свого провадження без порушення правил підсудності, а за правилами підсудності, передбаченими ч. 1 ст. 27, ч. 9 ст. 28 ЦПК України, за відсутності відповідних доказів, вимоги позивача до відповідача територіально не підсудні Дніпровському районному суду міста Києва.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.2 ст.12 ЦПК України)

Відповідно до частин 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судом при постановленні даної ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить із того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. (Рішення Суду у справі Жоффрделя Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи, що позивачем (представником позивача) не усунуто недоліки, вказані в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 27 березня 2023 року, суд убачає визначені законом підстави для повернення позовної заяви позивачу.

Згідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 8, 14, 175, 177, 185, 258-261, 352-354 ЦПК України, суддя -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - вважати неподаною і повернути позивачу.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: