КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023року місто Київ

Справа № 754/17826/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5354/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача: Желепи О. В.,

суддів: Кравець В. А., Мазурик О. Ф.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року (ухвалене у складі судді Панченко О. М., інформація щодо дати складання повного судового рішення відсутня)

у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2021 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк»заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 05.11.2019у розмірі 55 530 грн 27 к. станом на 14.09.2021 р., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 55 530 грн 27 к.; заборгованість за пенею та комісією 00 грн 00 к.

Позов обґрунтований тим що у жовтні 2017 року «Універсал Банк» запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank.

Вказувало, що особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом.

Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

Зазначили, що ОСОБА_1 05 листопада 2019 року звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 05.11.2019 року.

Відповідач підтвердив своїм підписом, що підписана анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 25 000 грн, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

Відповідач станом на 29липня 2021 рокупрострочив зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором понад 90 днів, у зв`язку з чим відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язання, вся заборгованість за кредитом стала простроченою.

Банк 29липня 2021 рокунаправив повідомлення «пуш» про необхідність погасити суму заборгованості, однак відповідачем заборгованість не погашається, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ«Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 05.11.2019 у розмірі 25 000 грн 00 к., що є заборгованістю за тілом кредиту, та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 021 грн 97 к.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Македон О. А. в інтересах АТ «Універсал Банк» 16 січня 2023 року направив на електронну адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не враховано механізму отримання банківських послуг проекту monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з умовами, правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, тарифами, таблицею розрахунку вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту. Так, приєднання до Умов і правил здійснюється фізичними особами шляхом підписання анкети-заяви у паперовому або електронному вигляді, що надається банком. 15 листопада 2019 року відповідач повідомив свою згоду з умовами надання банківських послуг Monobank, на підтвердження чого у мобільному додатку відповідачем було введено ОТР-пароль, який попередньо було надіслано на зазначений ним мобільний номер. Успішно пройшовши процедуру ідентифікації, відповідач 15 листопадп2019 року успішно пройшов процедуру верифікації та підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг Monobank. Підписанням анкети-заяви відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують роз`яснення. Крім того, відповідач підтвердив, що ця анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком його підпису.

Зазначає, що із виписки про рух коштів вбачається, що відповідачем було неодноразово здійснено банківські операції із використанням власної картки. Таким чином, відповідач надав свою згоду із змінами, доповненням до договору про надання банківських послуг від 15 листопада 2019 року.

Вказує на те, що витяг з Умов та Тарифів за карткою Monobank, що наявні в матеріалах справи, враховуючи специфіку надання банківських послуг, неодноразово оновлювались та доповнювались у відповідності до вимог діючого законодавства. Актуальні редакції, згоду на які було надано відповідачем, шляхом зокрема здійснення банківських операцій, були доступні на постійній основі у відкритому доступі на офіційному сайті банку або в мобільному додатку. А тому, посилання суду першої інстанції на недоведеність з боку позивача, що саме ці Умови і правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними є безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на приписах Закону України «Про електронну комерцію»

Посилається на п. 5.23 Розділу ІІ Умов відповідно до якого, у разі якщо на рахунку не вистачає власних коштів для внесення Щомісячного мінімального платежу, банк має право самостійно збільшити кредитний ліміт на суму заборгованості клієнта за Договором та направити відповідні грошові кошти на здійснення Щомісячного мінімального платежу, погашення відсотків за користування кредитним лімітом та неустойки за прострочені платежі згідно Тарифів (овердрафт).

Вказує, що відповідно до виписки про рух коштів, у відповідача баланс на кінець періоду складає (мінус) - 30 530 грн 27 к. Тобто, сама заборгованість складає 55 530 грн 27 к. Ця заборгованість складається з повністю використаного відповідачем кредитного ліміту та суми овердрафту (мінус по картці яка становить (мінус) - 30 530 грн 27 к.

Також зазначає, що відповідачем не надано до суду контррозрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити, чи інший доказ про невірність наданого банком розрахунку, відтак відсутні законні підстави для того, щоб піддати сумніву нараховану позивачем суму боргу, враховуючи, що вона підтверджена наданими позивачем у сукупності доказами.

Крім того вказує, що судом помилково застосовано до даних правовідносин, правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2023 року відкрито провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до якого 16 лютого 2023 року ОСОБА_1 отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги з додатками (а. с. 145).

Станом на 06 квітня 2023 року відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходило. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як визначено ч.1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції вважав встановленим, що ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, 05 листопада 2019 року звернувся до Банку, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг.

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (п. 2).

Підписавши Анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку зазначених вище документів, що складають договір, та зобов`язувався виконувати його умови (п. 3).

Крім того, згідно з п. 3 Анкети-заяви, відповідач погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти його про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Підписанням анкети-заяви ОСОБА_1 також засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення, має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися ним або банком з використанням електронного цифрового підпису (п. 6).

Згідно з п. 11 Анкети-заяви усе листування щодо цього договору відповідач просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.

До Анкети-заяви банком долучено витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, оформленого сторонами в електронній формі.

Таким чином, після підписання Анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток згідно тарифів, та повернути кредит.

Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку 31.05.2022 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відкрито рахунок № НОМЕР_2 (чорна картка), зі строком дії останнього - до 10/24.

Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» від 31.05.2022, розмір встановленого кредитного ліміту ОСОБА_1 через мобільний застосунок за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 05.11.2019 за карткою № НОМЕР_3 28.12.2019 було встановлено кредитний ліміт 10 000 грн., який 29.05.2020 змінився до 25 000 грн.

Відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_1 користувався кредитною (платіжною) карткою, а саме: розраховувався в магазинах, поповнював картку, знімав готівку в банкоматі, тим самим підтверджував свою згоду на умови банку щодо встановленого кредитного ліміту.

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05.11.2019, вбачається, що позивачем нараховано 55 530грн 27 к. суми залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Вирішуючи спір та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що долучені до матеріалів справи Умови та правила обслуговування фізичних осіб при наданні банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови та правила обслуговування фізичних осіб при наданні банківських послуг мав на увазі відповідач підписуючи заяву позичальника, та відповідно, що він брав на себе зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту та відсутні докази ознайомлення відповідача з тарифами обслуговування кредитних карт.

Укладений між сторонами договір про надання банківських послуг б/н від 05.11.2019 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), строку дії договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, судприходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Також, згідно наданої позивачем виписки по особовому рахунку від 31.05.2022 вбачається, що кредитний ліміт встановлений у розмірі 25 000 грн. Доказів, які б підтверджували збільшення кредитного ліміту, позивачем суду не надано.

Таким чином, заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 55 530,27 грн. є недоведеною, через те, що наданими доказами підтверджується факт видачі кредиту лише на суму 25 000 грн. Про це зазначено позивачем в позовній заяві. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту збільшення кредитного ліміту відповідачу та його використання відповідачем, позивачем суду не надано.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію"(далі - Закон).

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджено, що анкета-заява до договору про надання банківських послуг підписана ОСОБА_1 шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника (а. с. 7).

У підписаній анкеті-заяві відповідач визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Після підписання анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з оплати послуг банку, що виникають в результаті використання платіжних карток, та повернення кредиту.

На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит в розмірі 10 000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок. В подальшому кредитний ліміт збільшено до 25 000 грн. Вказані обставини підтверджуються випискою по особовому рахунку відповідача (а. с. 60) та довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту (а. с. 77).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за договором від 05 листопада 2019 року, яка складається із суми непогашеного кредитного ліміту (25 000 грн.).

Доводи апеляційної скарги, що заборгованість за тілом кредиту становить 55 530 грн 27 к. та виникла на підставі підпункту 5.23 пункту 2 розділу 2 Умов згідно з яким, у разі, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для внесення щомісячного мінімального платежу, банк має право самостійно збільшувати кредитний ліміт на суму заборгованості клієнта за договором та направити відповідні грошові кошти на здійснення щомісячного мінімального платежу, погашення відсотків за користування кредитним лімітом та неустойки за прострочені платежі згідно погашення відсотків за користування кредитним лімітом та неустойки за прострочені платежі згідно тарифів - колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є необґрунтовані та не відповідають матеріалам справи.

При зверненні до суду позивачем фактично була надана інформація лише щодо встановлення відповідачу кредитного ліміту в розмірі 25 000 грн, а наявний розрахунок заборгованості не давав можливості встановити підстави збільшення вказаного ліміту, а тому суд першої інстанції правомірно визначив розмір кредитних коштів, які підлягають стягненню з відповідача на рівні встановленого ліміту під час укладення кредитного договору.

Суд першої інстанції дійшов вірногов исновку, що заборгованість за тілом кредиту, не може перевищувати встановленого ліміту, а відповідно суд вірно встановив, що банк фактично включив до тіла кредиту в тому числі заборгованість за відсотками та неустойкою, що не відповідає як вимогам закону так і засадам розумності та справедливості, оскільки за існуючою сталою судовою практикою, відсотки та штрафні санкції можливо стягнути зі споживача послуг, лише в разі, якщо під час укладення договору про їх розмір споживач був повідомлений в установленому законом порядку, в доступній та зрозумілій для пересічного громадянина формі.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника про те, що підпунктом 5.23 пункту 2 розділу 2 Умов передбачено право банку самостійно збільшувати кредитний ліміт у випадку недостатності коштів на рахунку, оскільки матеріали справи не містять доказів підписання відповідачем цих умов. Скаржником не було надано доказів послідовності укладення договору, з якої можна було б встановити факт підписання і ознайомлення відповідача з умовами кредитування.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не надав суду контррозрахунок суми заборгованості або інший доказ про невірність наданого суду розрахунку, та про відсутність підстав для піддання сумніву нарахованої позивачем суми боргу.

Оскільки в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечує проти доводів позовної заяви та розміру заборгованості, в матеріалах справи відсутня заява відповідача про визнання позову, і оскільки саме на позивача в силу положень ст. 12, 13 ЦПК України покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, відтак неподання ОСОБА_1 контррозрахунку саме по собі не свідчить про визнання ним обставин, на які посилається позивач, або наявність підстав для визнання судом цих обставин встановленими.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих доказів, в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, апеляційна скарга є необґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутніпідстави для задоволення апеляційної скарги.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі (55 530 грн 27 к.) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268 400 грн 00 к.), справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 268, 367,368, 374,375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України

Повний текст постанови складено 06 квітня2023 року.

Суддя-доповідач О. В. Желепа

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик