Справа №: 343/192/23
Провадження №: 2/0343/140/23
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано - Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Андрусіва І.М.,

з участю: секретаря судового засідання - Максимович В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано - Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 343/192/23 за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції сторін:

позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого дії його представник адвокат Ільницький Я.І., звернувся до суду із позовом, в якому, із врахуванням зменшених позовних вимог (а.с. 38-39), просить:

- стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 29 353,39 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 2 685,32 грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 57 764,34 грн. Всього 89 803,05 грн.;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць;

- стягнути з відповідача на його користь всі витрати по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що він працював у філії «Долинської дорожньої експлуатаційної дільниці» дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» з оплатою праці згідно зі штатним розписом. 11.05.2022 був звільнений з роботи за власним бажанням.

За період роботи, заробітна плата йому виплачувалась нерегулярно, у зв`язку із чим станом на день звільнення у відповідача перед ним склалася зазначена вище заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2021 року по травень 2022 року включно.

У добровільному порядку керівництво відповідача заборгованість не погашає, розрахунок по заробітній платі до теперішнього часу не провело, незважаючи на те, що у вказаний період він свої трудові обов`язки виконував, проте заробітну плату не отримував.

Оскільки у довідці, наданій відповідачем, зазначена сума заборгованості по заробітній платі, належна до сплати працівникові, а не нарахована, вважається, що всі податки та інші обов`язкові платежі вже були відраховані, тому стягненню підлягає вся сума заробітної плати, вказана у довідці.

Стосовно позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку зазначає, що розрахунковим періодом є: травень 2022 року лютий 2023 року. Кількість робочих днів за період затримки розрахунку становить 197 днів (2+22+21+23+22+21+22+22+22+20). Середньоденна зарплата складає 293,22 грн (березень 6 335,60 грн + квітень 5 686,45 грн) : (березень 20 днів + квітень 21 день). Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати на день пред`явлення позову становить 57 764,34 грн (293,22 грн ? 197 днів).

Від представника відповідача 02.03.2023 надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 23-25), в якому він просить відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Звертає увагу суду на те, що право на виплату компенсації за невчасну виплату заробітної плати не порушено на момент пред`явлення позову, оскільки згідно з ст. 4 Закону № 2050 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», таке право виникне у позивача в момент виплати заборгованості по заробітній платі, а отже позовна вимога про стягнення компенсації за невчасно виплачену заробітну плату не підлягає задоволенню та є передчасною.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ільницький Я.І. в судове засідання не з`явились, останній в заяві про зменшення позовних вимог просить розгляд справи проводити без їх участі. Зменшені позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, безпосередньо в поданому відзиві просив розгляд справи проводити без його участі.

ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 06.02.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

02 березня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

03 квітня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ільницький Я.І. подав заяву про зменшення позовних вимог.

Як передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Беручи до уваги те, що сторони в судове засідання не з`явились, суд ухвалює рішення без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

згідно із копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 8), запис №25, останній 11.05.2022 звільнений з роботи згідно з ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Відповідно до довідки, виданої начальником філії «Долина ДЕД» Кшиповським В.Я. (а.с. 7), заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 станом на 20.12.2022 за період з грудня 2021 року по листопад 2022 року становить 73 813,15 грн. Зазначено, що індексація зарплати нарахована згідно з чинним законодавством.

Нарахована заробітна плата ОСОБА_1 не виплачена.

Таким чином, між сторонами виник спір у зв`язку з невиплатою нарахованої заробітної плати, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.

ІV. Оцінка суду:

суд, вивчивши зміст позовної заяви (з урахуванням зменшених позовних вимог) та проведені у ній розрахунки, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Вимогами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Вказана норма кореспондує ст. 24 Закону України «Про оплату праці».

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював у філії «Долинська ДЕД» ДП «Івано - Франківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та 11.05.2022 був звільнений за власним бажанням.

Заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 за період з грудня 2021 року по травень 2022 року становить 29 353,39 грн. Компенсація за невикористану відпустку становить 2 685,32 грн.

Вирішуючі спірні правовідносини, суд вважає доведеним наявність перед позивачем заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2021 року по травень 2022 року, в розмірі 29 353,39 грн та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 2 685,32 грн, а тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день звернення до суду із даним позовом, суд вважає за потрібне зазначити таке.

Частиною 1 статті 47 Кодексу законів про працю України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

За змістом ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності в цивільному праві можна дійти висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Вказана правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц. Висновки Великої Палати Верховного Суду неодноразово підтверджені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 08.07.2020, справа № 761/17815/18, від 29.07.2020, справа №2106331/19, 02.12.2020 у справі № 152/1957/15.

Доводи представника відповідача про те, що право на виплату компенсації за невчасну виплату заробітної плати не порушено на момент пред`явлення позову, оскільки таке право виникне у позивача в момент виплати заборгованості по заробітній платі, суд вважає неспроможними та до уваги не бере виходячи із наведеного вище.

Водночас, згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.

Згідно із абз. 3 п. 2 Порядку обчислення заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 даного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Так, позивач при визначенні середньої заробітної плати допустив грубу арифметичну помилку, оскільки при вирахуванні середньоденної заробітної плати визначив, що в березні 2022 року було 20 робочих днів, однак їх було 22.

Отже, оскільки позивач ОСОБА_1 був звільнений в травні 2022 року для підрахунку, з метою визначення середньоденної заробітної плати, слід взяти заробітну плату за квітень і березень 2022 року. В квітні 2022 року був 21 робочий день, а в березні 2022 року було 22 робочі дні.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 279,58 грн (5 686,45+6 335,60) : (21+22).

Невірно позивачем ОСОБА_1 пораховано і кількість робочих днів за період затримки розрахунку.

Так, беручи до уваги, що позивача ОСОБА_1 було звільнено 11.05.2022, період затримки при розрахунку з 11.05.2022 (день звільнення) по 11.04.2023 (день постановлення рішення) і складає 239 робочі дні. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 68 819,62 грн (279,58 грн х 239 робочі дні).

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги принципи розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи розмір основної заробітної плати, а також те, що відповідачем не виплачено з його вини належних звільненому працівникові сум у строки визначені ст. 116 КЗпП України разом із середнім заробітком за час затримки розрахунку по даний час, беручи до уваги позовні вимоги в цій частині, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 11.05.2022 по 06.02.2023 (день звернення до суду із даним позовом), що становить 53 958,94 грн (279,58 грн ? 193 робочі дні).

При цьому, з вказаної суми мають бути відраховані обов`язкові платежі до державного бюджету.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

V. Розподіл судових витрат між сторонами:

відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Вимогами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 4 000 грн надав такі документи:

- договір про надання правової допомоги від 29.12.2022, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 06.02.2023 на підставі договору № б/н від 29.12.2022, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 671 і посвідчення адвоката України Ільницького Я.І. (а.с. 9-11);

- акт від 06.02.2023 про надання професійної правничої допомоги (а.с. 13);

- квитанцію № 43 від 06.02.2023 про прийняття від ОСОБА_1 адвокатом Ільницьким Я.І. 4 000 грн (а.с. 14).

В наданому акті від 06.02.2023 міститься розрахунок наданих адвокатом послуг за договором № б/н від 29.12.2022, а саме: надання консультації та підготовка документів для складання позовної заяви - 500 гривень, складання позовної заяви 2 000 гривень, представництво інтересів у суді 1 500 гривень. Всього 4 000 гривень.

З вищевказаних документів, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 уклав договір № б/н від 29.12.2022 про надання професійної правничої допомоги з адвокатом Ільницьким Я.І., в якому вони визначили обсяг адвокатських послуг та їх вартість.

Згідно з вищезазначеним актом, зобов`язання адвокатом виконані належним чином та своєчасно.

За вказаною квитанцією ОСОБА_1 сплатив кошти за виконану роботу адвокату в сумі 4 000 грн.

Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. Повноваження адвоката підтверджені ордером, що відповідає вимогам ЦПК України. При цьому, відповідачем не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені ним також і обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала б задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату послуг адвоката, є доведеним, обґрунтованим та співмірний, зокрема, із складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання.

Однак суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в якості відшкодування витрат на професійну правничу 3 830,50 грн (85 997,65 грн х 4 000 грн / 89 803,05 грн)

Також, беручи до уваги, що, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 1073,60 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, ст. 43 Конституції України, ст. 3, 21, 94, 95, 115, 116, 117, 141, 233 КЗпП України, ст. 15, 24 Закону України «Про оплату праці», керуючись ст. 133, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 279, 430 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

позов ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 :

- суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, у розмірі 29 353 (двадцять дев`ять тисяч триста п`ятдесят три) гривні 39 копійок;

- компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2 685 (дві тисячі шістсот вісімдесят п`ять) гривень 32 копійки;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 травня 2022 року по 06.02.2023 (день пред`явлення позову) у розмірі 53 958 (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 94 копійки, з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з дочірнього підприємства «Івано - Франківський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 3 830 (три тисячі вісімсот тридцять) гривень 50 копійок понесених витрат за надання професійної правничої допомоги.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з «Івано - Франківський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь держави 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення безпосередньо до Івано - Франківського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: дочірнє підприємство «Івано - Франківський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», місцезнаходження: м. Івано - Франківськ, вул. Петрушевича, 1, .

Суддя: І.М.Андрусів