Провадження №2/522/2588/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Шумило М.Р.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова Компанія «Фінанс-Лайн», Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, -

Встановив:

28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова Компанія «Фінанс-Лайн», Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, та просить суд:

- стягнути на його користь з Товариства з додаткової відповідальністю «Страхова Компанія «Ю.Ес.Ай» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова Компанія «Фінанс-Лайн» суму матеріального збитку у розмірі 50 000 гривень;

- стягнути на його користь з ОСОБА_2 суму витрат на правову допомогу 5000 гривень; суму витрат на оцінку матеріального збитку 2500 гривень; матеріальну шкоду у розмірі 35 590,67 гривень; суму витрат з технічного обслуговування і ремонту 612 гривень; суму витрат на складові частини і матеріали у розмірі 13 840 гривень;

- стягнути судові витрати з ОСОБА_2 , Товариства з додаткової відповідальністю «Страхова Компанія «Ю.Ес.Ай» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова Компанія «Фінанс-Лайн».

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що 05.07.2020 приблизно о 10 годині 50 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «AUDI A4», д/н НОМЕР_1 , в м. Одесі, на перехресті вулиць Рішельєвської та Великої Арнаутської, виїхала на регульоване перехрестя із вулицею Великою Арнаутською на заборонений сигнал світлофору, внаслідок чого скоїла зіткнення із транспортним засобом «НОNDA CR-V» д/н НОМЕР_2 , який рухався на зелений сигнал світлофору під керуванням водія ОСОБА_1 . В результаті порушення ОСОБА_2 п. 8.7.3. «е» Правил дорожнього руху України, затверджений постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306, указані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25.08.2020 р. по справі 522/12723/20 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. на користь держави України.

На момент події цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в Товаристві з додаткової відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай».

Власником транспортного засобу AUDI A4», д/н НОМЕР_1 являється ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що звертався до суб`єкта підприємницької діяльності, оцінювача ОСОБА_4 , для проведення експертного дослідження з метою визначення вартості матеріальної шкоди, яка за результатами висновку №311/07-20 становить 35 590,67 грн. Вартість самого експертного дослідження становить 2500 грн.

Також Позивач зазначає, що для ремонту свого пошкодженого автомобіля він купив запчастин та матеріалів на суму 63 840,00 грн, а за послуги зняття і встановлення переднього бампера сплатив 612 гривень.

Також Позивач зазначає, що поніс витрати у розмірі 5000 грн. на отримання правової допомоги.

Позивач стверджує, що загалом матеріальний збиток, який йому було завдано становить 107 542,67 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2020 року прийнято позовну заяву до судового розгляду в порядку загального позовного провадження

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Масловського Ігоря Миколайовича надійшов відзив на позовну заяву відповідно до змісту якого останній заперечував проти позову в частині заявлених до ОСОБА_2 на підставі недотримання Позивачем встановленої законодавством процедури отримання страхового відшкодування від страхової компанії, відсутності належних доказів розміру матеріального збитку, неможливості встановити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яку повинна була б сплатити ОСОБА_2 та просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з неї суми витрат на правову допомогу -5000,00 грн., суми витрат на оцінку матеріального збитку 2500,00 грн., суми витрат на матеріали і послуги з технічного обслуговування і ремонту КТЗ у розмірі 9543,00 грн., суми витрат відповідно до додатку № 3 до Наряду-Замовлення № ЧАЗН029713 від 08.07.2020 року ТОВ «Фортуна груп ЛТД» у сумі 612,00 грн. та стягнути з Позивача на користь ОСОБА_2 судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2021 р. було закрито підготовче провадження по справі №522/18919/20 та призначено справу до судового розгляду по суті

Під час розгляду справи позивач подавав уточнену позовну заяву, якою ОСОБА_3 визнав не відповідачем, а третьою особою, та замінив відповідача з Товариства з додаткової відповідальністю «Страхова Компанія «Ю.Ес.Ай» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова Компанія «Фінанс-Лайн». Суд прийняв уточнену позовну заяву Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2022 р.

Представник Відповідача ОСОБА_2 під час розгляду справи подавав клопотання про залучення у якості співвідповідача Товариства з додаткової відповідальністю «Страхова Компанія «Ю.Ес.Ай». Клопотання було задоволено ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.06.2023 р.

Представник ОСОБА_2 подав заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Інші сторони у судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До загальних способів захисту цивільних прав та інтересів належить відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд також може захистити цивільне право, інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 05.07.2020 року приблизно о 10 годині 50 хвилин ОСОБА_2 керуючи автомобілем «АUDI A4», д/н НОМЕР_3 , в м. Одесі, на перехресті вулиць Рішельєвської та Великої Арнаутської, виїхала на регульоване перехрестя із вулицею Великою Аранутською на заборонений сигнал світлофору, внаслідок чого скоїла зіткнення із транспортним засобом «HONDA CR-V» д/н НОМЕР_2 , який рухався на зелений сигнал світлофору під керуванням водія - ОСОБА_1 .

В результаті порушення ОСОБА_2 п.8.7.3«е» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, указані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

На момент настання події власником транспортного засобу «HONDA CR-V» д/н НОМЕР_2 є ОСОБА_4 .

Власником транспортного засобу «AUDI А4», д/н НОМЕР_3 є ОСОБА_3 .

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу на момент скоєння ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай." відповідно до страхового полісу АР 0417061, про що було повідомлено позивача.

Після скоєння ДТП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 також було повідомлено страхову компанію про настання страхового випадку.

Постановою Приморського районного суд м. Одеси від 25.08.2020 року ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до п. 2.1. ст. 2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов`язковою передумовою при реалізації інших правовідносин. Види добровільного страхування, на які видається ліцензія, визначаються згідно з прийнятими страховиком правилами (умовами) страхування, зареєстрованими Уповноваженим органом.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до приписів ст. 8, 9 Закону України "Про страхування" страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Так, відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 9.1., 9.2. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

За приписами ч. 4 і 18 ст. 9 Закону України "Про страхування" розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством, а франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ч. 1 ст. 28, ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п. 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Згідно з п. 34.1, 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За змістом п.36.1, 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до пп. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого

Аналізуючи вищезазначені норми права, стає зрозумілим, що для визначення розміру матеріальної шкоди, завданою дорожньо-транспортною пригодою, та отримання потерпілим її відшкодування страховик та потерпіла особа повинні вчинити певні дії та дотримуватись процедури визначеної законодавством, а безпосередній обов`язок відшкодування шкоди, завданою дорожньо-транспортною подією потерпілим особам покладається саме на страхувальника.

Тобто Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай.", як страховик, мало скласти страховий акт та протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну подію направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

В свою чергу ОСОБА_1 , знаючи про те, що відповідальність власника транспортного засобу, керування яким здійснювалось ОСОБА_2 , на момент скоєння дорожньо-транспортної події, була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай." відповідно до страхового полісу АР 0417061, мав зберігати пошкоджене майно (транспортний засіб) у такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП, до тих пір, поки його не огляне призначений представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Також Позивач протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду мав подати страховику заяву про страхове відшкодування, що і було б підставою для здійснення страхового відшкодування саме страховиком.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, Позивач працівника ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» (аварійного комісара або експерта) не дочекався, і через два дні після настання дорожньо-транспортної події, а саме 08.07.2020 року розпочав здійснювати дії на оцінювання матеріального збитку та ремонту свого пошкодженого транспортного засобу. Заява про страхове відшкодування, яка була подана до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» від імені Позивача не може бути належним доказом звернення останнього до страховика для отримання страхової виплати, оскільки підписана неуповноваженою особою ОСОБА_4 .

Позивач не дотримався, визначеної законодавством України, процедури визначення вартості матеріального збитку та процедури отримання страхового відшкодування, обов`язок виплати якого покладено в даному випадку на Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай.". У зв`язку з цим у Позивача не виникло право на отримання страхового відшкодування.

Згідно із ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у Постанові від 22.02.2022 року у справі №201/16373/16-ц основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик. Саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а в окремих випадках (у разі укладення страховиком договору зі страхувальником після виключення із членів МТСБУ) винна особа.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 року (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18) дійшла висновку, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відповідно до п. 72, 73 вказаної постанови відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором.

Отже, покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, не відповідає Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Вказана позиція наразі підтримується Верховним Судом, зокрема у постановах від 11.08.2021 року у справі № 554/8473/19, від 05.08.2021 року у справі № 523/13774/18, від 04.08.2021 року у справі № 369/11644/16-ц та інших.

Таким чином, обов`язок ОСОБА_2 (з урахуванням того, що цивільна відповідальність такої особи була застрахована) з відшкодування позивачу будь-яких сум матеріального збитку виникає у відповідача- лише за таких умов:

-страхове відшкодування вже було здійснено страховою компанією;

-розмір такого страхового відшкодування є недостатнім для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Оскільки в даному випадку страхове відшкодування Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай." взагалі здійснено не було, його розмір належним чином не визначений та неузгоджений, наслідком чого є неможливість встановити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), у ОСОБА_2 , у відповідності до ст. 1194 Цивільного кодексу України, взагалі відсутній обов`язок з відшкодування позивачу будь-яких збитків.

Для обґрунтування завданої матеріальної шкоди Позивач надав до суду Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 13.07.2020 року № 311/07-20. Позивач зазначає, що він звернувся до суб`єкта підприємницької діяльності, оцінювача ОСОБА_4 , однак зі звіту вбачається, що експертне дослідження було проведено ФОП ОСОБА_5 . Вказане підтверджується доданими позивачем до позовної заяви звітом №311/07-20, висновком №311/07-20 та квитанцією до прибуткового касового ордеру №14 від 14.07.2020 року на суму 2500,00 грн., яка виписана ФОП ОСОБА_5 . При цьому, з вказаних документів вбачається, що замовлення експертного дослідження та оплату було здійснено ОСОБА_4 .

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що Позивач не ніс витрати на замовлення експертного дослідження проведеного для визначення матеріального збитку, а саме висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №311/07-20 та звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 13.07.2020 року № 311/07-20, і тому не підлягають стягненню з Відповідачів.

Позивач стверджує, що він поніс витрати у розмірі 63 840,00 грн., однак не надав доказів використання цих запчастин та матеріалів для ремонту пошкодженого автомобіля, не надано акти виконаних робіт та не надано квитанції про сплату цих запчастин та матеріалів. Акт виконаних робіт до нараду-замовлення №АЗН0004959 від 10.10.2020 р. підтверджує лише перелік послуг і матеріалів, за які потрібно сплатити, доказів про сплату цих послуг та матеріалів суду на надано. На виконання проведеного ремонту Позивач надав лише копію Акту виконаних робіт до Наряду-Замовлення №ЧАЗН029713 від 08.07.2020 року та копію фіскального чеку від 08.07.2020 року, які підтверджують лише витрати у сумі 612 гривень за знаття та встановлення переднього бампера. Фіскальні чеки від 21.07.2020 р., 28.07.2020 р., 31.08.2020 р., 14.09.2020 р. не підтверджують витрати саме на запчастини та матеріали, які як стверджує Позивач він закупив для ремонту пошкодженого автомобіля, в них не вказано ні на підставі якого договору, замовлення або рахунку сплачено ці кошти, ні ким вони сплачені, ні на користь кого вони сплачені.

Також у акті виконаних робіт до наряду-замовлення №ЧАЗН029713 від 08.07.2020 р., акті виконаних робіт до наряду-замовлення №А3Н0004959 від 10.10.2020 р., замовленні на поставку Товару №А000001173 від 14.07.2020 року замовником зазначена ОСОБА_4 , а отже витрати на підставі вищезазначених актів та замовлення зобов`язана нести ОСОБА_4 , а не ОСОБА_1 .

Отже належні та достатні докази, які б підтверджували наявність понесених Позивачем матеріальних збитків, відсутні.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 81, 89, 133, 137, 141, 259, 263, 264, 265, 272, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова Компанія «Фінанс-Лайн», Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати, понесені останньою, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 23.06.2023 року.

Суддя:

20.06.2023