Єдиний унікальний номер справи 428/7073/19
Провадження № 2-в/183/3/23

У Х В А Л А

21 лютого 2023 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання Коссовича А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про відновлення втраченого провадження у цивільній справі № 428/7073/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтня 2022 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла ухвала Верховного Суду від 16 вересня 2022 року разом з матеріали касаційного провадження, направлених для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження у справі № 428/7073/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією, у якій було ухвалено рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року та ухвалено постанову Луганського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року.

Як зазначено в ухвалі Верховного Суду, за повідомленнями голови та виконуючого обов`язків голови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 травня, 14 червня та 05 вересня 2022 року справа № 428/7073/19, яка знаходилась в провадженні Сєверодонецького міського суду Луганської області, фактично не передавалась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

З урахуванням вищенаведених обставин Верховний Суд установив, що судове провадження у справі № 428/7073/19 втрачене.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі про відновлення втраченого судового провадження, призначено судове засідання, запропоновано учасникам судового процесу подати усі наявні у них документи і матеріали, що стосуються втраченого судового провадження.

У судове засідання особи, які беруть участь у справі не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином.

Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши зібрані матеріали, приходить до такого.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі закінченій ухваленням судового рішення або в якій провадження закрите, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 490 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06.03.2022 № 1/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області на Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Згідно з ч. 1 ст. 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого провадження або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Відповідно до ч. 2 ст. 494 ЦПК України в ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувались судом і які процесуальні дії вчинялись з втраченого провадження.

Ухвалою суду про відкриття провадження сторонам запропоновано надати усі наявні у них документи і матеріали, що стосуються втраченого судового провадження. Таким правом учасники судового розгляду не скористалися.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень (ЄДРСР) містяться електронні копії ухвал та рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області, ухвал та постанов Луганського апеляційного суду, постановлені під час розгляду цивільної справи № 428/7073/19.

У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про достатність матеріалів для часткового відновлення втраченого судового провадження, а саме процесуальних рішень суду першої та апеляційної інстанції, постановлених під час розгляду зазначеної цивільної справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 81, 258-260, 493, 494 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відновити частково втрачене судове провадження у цивільній справі № 428/7073/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією, а саме:

1. ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23.07.2019 про відкриття провадження такого змісту:

«Справа № 428/7073/19

Провадження №2/428/1968/2019

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Юзефович І.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України,

встановив:

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 (адреса для листування: АДРЕСА_1 ) звернулися до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Російської Федерації (адреса для листування: Посольство Російської Федерації в Україні 03049, м. Київ, Повітрофлотський проспект, буд. 27) про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що негативні наслідки збройної агресії Російської Федерації проти України стали причиною вимушеного переселення позивачів у грудні 2015р. до підконтрольної Україні території, при цьому усе майно позивачів залишилось на непідконтрольній території України. На даний час позивачам спричинено майнову та моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Зазначена позовна заява відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, підсудна Сєвєродонецькому міському суду Луганської області, підстав для залишення цієї позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження не вбачається.

За таких обставин, вважаю за можливе прийняти позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрити провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 19, 175, 177, 187, 189, 197, 258, 260, 261, 353-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Прийняти до розгляду за правилами загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України, та відкрити провадження у цивільній справі, призначивши зазначену цивільну справу до розгляду у підготовчому засіданні на 10.09.2019р. о 10-00 год. в залі судових засідань №12 Сєвєродонецького міського суду Луганської області, розташованому за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, буд. 19.

Запропонувати відповідачу протягом п`ятнядцяти днів з дня отримання цієї ухвали подати до Сєвєродонецького міського суду Луганської області відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу.

Запропонувати позивачу протягом трьох днів з дня отримання копії відзиву відповідача надати до Сєвєродонецького міського суду Луганської області відповідь на відзив, який має відповідати вимогам, встановленим ч.3-5 ст. 178 ЦПК України, разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву відповідачам.

Запропонувати відповідачу протягом трьох днів з дня отримання відповіді на відзив подати до Сєвєродонецького міського суду Луганської області заперечення, які мають відповідати вимогам, встановленим ч.3-5 ст. 178 ЦПК України, разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) заперечень позивачу.

У судове засідання викликати учасників справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/sud1227/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена лише з мотивів порушення правил підсудності шляхом подання апеляційної скарги до Луганського aпеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя»

2. ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.02.2020 такого змісту:

«Справа № 428/7073/19

Провадження №2/428/526/2020

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року Сєвєродонецький міський суд

Луганської області в складі:

Головуючого судді Юзефовича І.О.

при секретарі Продченко О.А.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України,

встановив:

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 звернулися до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23.07.2019р. відкрито провадження по зазначеній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Учасники справи у підготовче судове засідання не з`явилися, повідомлені про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає, що є підстави для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, оскільки до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті процесуальних дій вчиняти не потрібно, справа може бути призначена до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 15 ч.2 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд: призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого судового засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, закриття провадження у справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 189, 196-198, 200, 260, 261 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Закрити підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України, та призначити зазначену справу до судового розгляду по суті на 27.02.2020р. о 15-30 год. в залі судових засідань №12 Сєвєродонецького міського суду Луганської області, розташованому за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, буд. 19.

Про час і місце судового засідання повідомити учасників справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/sud1227/.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, набирає законної сили з моменту її підписання суддею, заперечення щодо ухвали на підставі ч.2 ст. 353 ЦПК України включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя»

3. ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13.04.2020 такого змісту:

«Справа №428/7073/19

Провадження №2/428/526/2020

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 р. Сєвєродонецький міський суд

Луганської області в складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.,

при секретарі Продченко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України,

встановив:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку. Від позивача ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вирішуючи питання про можливість подальшого розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України встановлено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

У відповідності до вимог пункту 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом розгляду в цій справі є стягнення з держави Російська Федерація на користь позивачів відшкодування моральної шкоди у розмірі 1049347,46грн., у зв`язку із тим, що позивачі, проживаючи у зоні проведення бойових дій (м. Красний Луч (м. Хрустальний), постійно відчували реальну загрозу для свого життя, у грудні 2015р. були вимушені переміститися на підконтрольну територію України до м. Сєвєродонецька Луганської області аби мати змогу жити не турбуючись про власну безпеку. Пережиті події, довготривале перебування у стані постійного страху, погіршення звичних умов життя, негативно відобразилися на стані їх фізичного та психологічного здоров`я. Внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України для позивачів значно обмежена можливість реалізації конституційних прав. Зазначені негативні обставини завдали йому чималих моральних, душевних страждань.

Судом встановлено, що на розгляді Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду перебуває справа № 357/13182/18 за позовом до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії, за касаційною скаргою на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.11.2018р., та на постанову Київського апеляційного суду від 21.05.2019р., предмет якої є аналогічним предмету даної цивільної справи, зокрема - стягнення з держави Російська Федерація на користь позивача відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи, що Верховним Судом вирішується правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій з приводу розгляду аналогічного позову (у подібних правовідносинах) до іноземної держави у судах в порядку цивільного судочинства та правильність відмови судів попередніх інстанцій у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, що з урахуванням подібності правовідносин та обов`язку суду враховувати висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права безспірно матимуть значення для вирішення даної справи, суд вважає за необхідне зупинити провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом справи № 357/13182/18.

Керуючись статтями 251-253, 258, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Зупинити провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України до закінчення перегляду справи № 357/13182/18 в касаційному порядку Верховним Судом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя»

4. ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07.08.2020 такого змісту:

«Справа №428/7073/19

Провадження №2/428/526/2020

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2020 р. Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Юзефович І.О., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України,

встановив:

В провадженні Сєвєродонецького міського суду Луганської області знаходиться зазначена цивільна справа.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 13.04.2020р. було зупинено провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України до закінчення перегляду справи № 357/13182/18 в касаційному порядку Верховним Судом.

03.06.2020 року була розглянута справа №357/13182/18 та за результатами була винесена постанова Верховного суду.

Відповідно до ч.1, 3 ст.254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Провадження у справі продовжується зі стадії, на якій його було зупинено.

Оскільки справа № 357/13182/18 була розглянута, та за результатами її розгляду була винесена постанова, то суд вважає за необхідне поновити провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 254, 258, 260, 261, 353 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Поновити провадження у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України.

Розгляд справи продовжити у відкритому судовому засіданні 17 вересня 2020 року о 11 год. 00 хв. в залі судових засідань №12 Сєвєродонецького міського суду Луганської області, розташованому за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, 19, другий поверх.

В судове засідання викликати осіб, які беруть участь у справі та надіслати їм копію ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя»

5. рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16.10.2020 такого змісту:

«Справа № 428/7073/19

Провадження №2/428/526/2020

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020р. Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.

за участю секретаря Продченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України,

встановив:

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 звернулися до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України, яку мотивували тим, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є членами Громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права». В квітні 2014 року, після незаконної анексії Російської Федерацією Автономної Республіки Крим, та на момент початку другої фази збройної агресії Російської Федерації проти України на території Луганської та Донецької областей України, вони були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до паспортів громадянина України серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 . Позивачі зазначають, що негативні наслідки збройної агресії Російської Федерації проти України, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та порушення прав людини на тимчасово окупованій території України, особисто для них призвели до втрати житла і майна, неможливості проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території міста Хрустальний (Красний Луч) Луганської області, стали причиною їх вимушеного переселення у грудні 2015 року до підконтрольної Україні території міста Сєвєродонецьк Луганської області, Україна. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 зверталися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, за результатами якої рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 липня 2018 року у цивільній справі № 428/6084/18, яке не оскаржувалось Російською Федерацією у встановленому порядку та набрало законної сили, встановлено факт того, що вимушене переселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_5 в грудні 2015 року з окупованої території Луганської області України, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини Луганської області України. Позивачі вважають, що збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією Російською Федерацією частини території Луганської області України завдано їм істотну моральну та майнову шкоди. З урахуванням характеру, обсягу та тривалості порушень особистих прав, свобод та інтересів позивачів, вони оцінюють моральну шкоду в розмірі 1 049 347,46 гривень кожному із них, що є еквівалентом 35000,00 євро за офіційним курсом НБУ на день підписання позову. З приводу матеріальної шкоди позивач ОСОБА_4 зазначає, що вона є власником квартир, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 , згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.02.2017р. за № 80944591. У зв`язку з неможливістю передати в оренду належні їй квартири та отримувати відповідний дохід, виходячи з середньомісячної вартості оренди аналогічного житла в Луганській області, упущена вигода, завдана їй Російською Федерацією, за період з грудня 2015 року по червень 2019 року (42 місяці) становить 139 999,86 гривень, що є еквівалентом 4669,56 євро за офіційним курсом НБУ на день підписання позову. Таким чином, враховуючи викладене, позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 звернулись до суду із позовною заявою, відповідно до якої просять стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди в розмірі 1 049 347,46 гривень кожному із них, що є еквівалентом 35000,00 євро за офіційним курсом НБУ на день підписання позову та матеріальної шкоди, яка заподіяна позивачу ОСОБА_4 в розмірі 139 999,86 гривень, що є еквівалентом 4669,56 євро за офіційним курсом НБУ на день підписання позову.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 липня 2019 року прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі, призначивши зазначену цивільну справу до розгляду у підготовчому засіданні.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 лютого 2020 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено зазначену справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 квітня 2020 року зупинено провадження у цивільній справі до закінчення перегляду справи № 357/13182/18 в касаційному порядку Верховним Судом.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 серпня 2020 року поновлено провадження у справі та розгляд справи продовжено у відкритому судовому засіданні.

В судові засідання, призначені на 10.09.2019 року, 28.10.2019 року, 27.02.2020 року, 13.04.2020 року сторони по справі не з`явились, позивачами надані до суду заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали.

В судове засідання 16 жовтня 2020 року сторони по справі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки до суду не повідомили.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно до п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 16.10.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортами громадянина України серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 (а.с. 15-18).

Позивач ОСОБА_4 є власником квартир, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 , згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.02.2017р. за № 80944591 (а.с. 21-22).

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 липня 2018 року по цивільній справі № 428/6084/18 встановлено факт, що вимушене переселення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у грудні 2015 року з окупованої території Луганської області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України. Встановлено факт, що вимушене переселення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у грудні 2015 року з окупованої території Луганської області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України. Рішення набрало законної сили 02 серпня 2018 року (а.с. 25-29).

Також з мотивувальної частини зазначеного рішення суду вбачається, що відповідно до копій довідок від 11.12.2015 року № 919051129 та від 09.12.2015 року № 919051101 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з неповнолітньою ОСОБА_5 перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб, мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , їх фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 . Заявники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є внутрішньо переміщеними особами та звернувшись з цією заявою мають на меті визначити свій статус як осіб, які перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року (жертви - потерпілого від міжнародного збройного конфлікту), що обумовлює виникнення прав та обов`язків передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.

В розумінні ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті часі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивачами разом з позовною заявою також надані зазначені докази на підтвердження обґрунтування позовних вимог (а.с. 23-24).

Звертаючись з даним позовом позивачі доводили, що у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України та, в першу чергу, у зв`язку з втратою нею можливості користування своїм майном, вимушеним переселенням з окупованої території на підконтрольну території владі України, втратою зв`язків із рідними, не можливістю відвідувати м. Хрустальний (Красний Луч) Луганської області, в якому вони постійно проживали, були зареєстровані, їм завдано моральну та майнову шкоду.

Тобто, предметом спору у даній справі є стягнення майнової та моральної шкоди із іноземної держави, а саме: Російської Федерації, яка визначена відповідачем у справі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно з Віденською конвенцією про дипломатичні зносини від 18 квітня 1961 року, стосовно якої є Україна, до іноземної держави, її дипломатичних представництв і консульських установ застосовується судовий імунітет. Відповідно до Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента від 10 червня 1993 року № 198/93, наша держава гарантує додержання положень зазначеної вище Конвенції.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закон України «Про міжнародне приватне право» визначено, що приватноправові відносини - відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Закон України «Про міжнародне приватне право», пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Отже, Закон України «Про міжнародне приватне право» закріплює принцип абсолютного судового імунітету (недоторканність, звільнення від чого-небудь) іноземної держави. Судовий імунітет держави включає: судовий імунітет у вузькому значенні слова саму непідсудність однієї держави судові іншої держави, а також імунітет від забезпечення позову. Теорія абсолютного імунітету держави базується на принципі сучасного міжнародного публічного права суверенній рівності держав. Як суб`єкт міжнародного приватного права, держава не втрачає властивості суверена, а продовжує діяти як владна особа, що користується абсолютним імунітетом. Правило судового імунітету не поширюється на можливість пред`явлення позову до держави у національний суд цієї держави.

На підставі принципу національного режиму і судового імунітету іноземної держави іноземці, як і громадяни України, можуть пред`явити позов до іноземної держави, просити про забезпечення позову і звернення стягнення на майно іноземної держави, яке знаходиться в Україні, лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України або законом України.

Подання відповідних позовів до українських судів в порядку українського цивільного судочинства не може створити жодних правових наслідків для держави Російська Федерація. При цьому за Законом «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» (2268-VIII) існує можливість постраждалим особам подавати позови з приводу компенсації проти держави Російська Федерація до українських судів, однак суд зазначає, що це не є ефективним засобом правого захисту порушених прав, з огляду на судовий імунітет держави Російська Федерація від рішень національних українських судів. Суд звертає увагу про існування перепон для реалізації постраждалими особами їхнього права на справедливе судочинство, гарантованого як Конституцією України, так і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі ЄКПЛ), оскільки при умові ухвалення рішення на користь позивачів виникне питання про можливість його виконання. Стадія виконання судових рішень є невід`ємною складовою права на справедливе судочинство у розумінні ст. 6 ЄКПЛ. Відповідно до концепції позитивних зобов`язань держави, розвинутої в рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), у випадку втрати контролю над частиною території держава не звільняється від обов`язку виконання положень ЄКПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» від 08.07.2004 р., «Катан та інші проти Молдови та Росії» від 19.10.2012р.) та забезпечення реалізації особами, що перебувають під її юрисдикцією, їхніх прав. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують положення ЄКПЛ та практику ЄСПЛ як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, N 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року ( 980_086 ), серія А, N 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». До того ж Суд уже прийняв цей принцип у справах щодо тривалості судового провадження (див. останні рішення у справах «Ді Педе проти Італії» (Di Pede v. Italy) та «Заппія проти Італії» (Zappia v. Italy) від 26 вересня 1996 року, Reports of Judgments and Decisions 1996-IV, c. 1383 - 1384, п. 20 - 24 та с. 1410 - 1411, п. 16 - 20 відповідно). Зазначені принципи набувають навіть більшої ваги в контексті адміністративного провадження при розгляді спору, результат якого має вирішальне значення для цивільних прав сторони. Подаючи заяву про проведення перевірки в порядку судового контролю до найвищого адміністративного суду держави, сторона у спорі домагається не тільки визнання оспорюваного рішення недійсним, а насамперед усунення його наслідків. Ефективний захист сторони у такому судовому процесі та відновлення законності передбачають, що адміністративні органи зобов`язані виконати рішення цього суду. У зв`язку з цим Суд зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

Щодо питання про те, який орган іноземної держави компетентний дати таку згоду, вирішується законодавством конкретної держави. Іншими словами, іноземна держава не може бути залучена до суду як відповідач або третя особа без згоди на це компетентних органів відповідної держави. Таким чином, судовий імунітет іноземної держави означає непідсудність її суду іншої держави.

ін ґрунтується на суверенній рівності держав, в силу принципу «par in parem non habet imperium» - «рівний над рівними не має влади» і встановлено такі види імунітету держави: 1) імунітет від пред`явлення позову до іноземної держави та залучення її до участі у справі як третьої особи; 2) імунітет від попереднього забезпечення позову (майно іноземної держави не може бути предметом забезпечення позову); 3) імунітет від виконання судового рішення (майно іноземної держави не може бути предметом стягнення в порядку примусового виконання судового рішення).

Аналогічної позиції дійшов Верховний Суд в постанові від 23 жовтня 2019 року по справі № 914/3360/2012 (бути учасником справи в судах іншої держави кожна суверенна держава може тільки зі згоди, висловленої через уповноважених на це осіб).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Незважаючи на те, що Посольством Російської Федерації в Україні отримано позовну заяву з додатками, ухвалу про відкриття провадження у справі, виклики в судові засідання, до суду не було надано відзив на позов та інформацію про те, чи надано компетентним органом Російської Федерації згоду на пред`явлення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 позову до Російської Федерації.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , пред`явленого до Російської Федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, слід відмовити з огляду на принципи міжнародного права з метою недопущення порушення принципу імунітету держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя І.О. Юзефович»

6. ухвалу Луганського апеляційного суду від 14.04.2021 такого змісту:

«Справа № 428/7073/19

Провадження № 22-ц/810/373/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

УХВАЛА

14 квітня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Луганської В.М. (суддя доповідач), Гаврилюка В.К., Карташова О.Ю.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією,

в с т а н о в и в:

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі скаржниками заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року, яке обґрунтовано тим, що копію оскаржуваного рішення позивач отримав 06 березня 2021 року.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 16 жовтня 2020 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області ухвалено рішення (а.с.154 157).

Строк на апеляційне оскарження зазначеного вище рішення сплинув 16 листопада 2020 року (згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

ОСОБА_3 копію рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року отримано особисто 26 жовтня 2020 року (а.с. 161), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.161).

Копію рішення, яке адресоване ОСОБА_4 отримано уповноваженим представником 28 жовтня 2020 року, підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 160).

Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України ОСОБА_3 мав право на поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного вище рішення суд до 25 листопада 2020 року, а ОСОБА_4 - 27 листопада 2020 року.

Апеляційну скаргу подано 06 квітня 2021 року. В обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження скаржники в апеляційній скарзі посилаються на те, що копію рішення Сєвєродонецького міського суду позивачем отримано 06 березня 2021 року, інших причин пропуску строку не зазначено.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_3 про видачу копії повного тексту рішення Сєвєродонецького міського суду від 16 жовтня 2020 року, яку ним отримано згідно його заяви 06 березня 2021 року (а.с.164, 166).

Скаржниками не надано суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на спростування того, що позивачами копію рішення 26 жовтня 2020 року та 28 жовтня 2020 року не було отримано.

Матеріалами справи підтверджено, що копію оскаржуваного судового рішення ОСОБА_4 (в силу ч.7 ст.272 ЦПК України отримала) 28 жовтня 2020 року. Скаржник ОСОБА_3 отримав копію оскаржуваного рішення 26 жовтня 2020 року.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що зазначені скаржниками причини пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

У зв`язку з вище викладеним, апеляційну скаргу слід залишити без руху та скаржникам надати строк для зазначення інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Суд вважає необхідним роз`яснити, що в умовах обмежувальних заходів на час карантину та з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, всі документи (заяви, усунення недоліків апеляційної скарги, клопотання, тощо) можливо подавати до суду в електронному вигляді на електронну адресу суду (е-mail: ) з використанням власного електронного цифрового підпису; через особистий кабінет в системі «Електронний суд» (https://cabinet.court.gov.ua/login); поштою (93404, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, 16); факсом (06452-4-22-13).

На підставі викладеного, керуючись ст.127, ст.357 ЦПК України,

у х в а л и в:

Визнати наведені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року неповажними.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без руху, надати скаржникам строк на усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених в тексті ухвали, протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано в зазначений строк або вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, то буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді:»

7. ухвалу Луганського апеляційного суду від 11.05.2021 такого змісту:

«Справа № 428/7073/19

Провадження № 22-ц/810/373/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

УХВАЛА

11 травня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Луганської В.М. (суддя-доповідач), Гаврилюка В.К., Карташова О.Ю.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією,

в с т а н о в и в :

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі скаржниками заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року, яке обґрунтовано тим, що копію оскаржуваного рішення позивач отримав 06 березня 2021 року.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року визнано наведені скаржниками підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року неповажними та надано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строк на усунення недоліків апеляційної скарги, а саме надати інші поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду.

05 травня 2021 року від скаржників на виконання ухвали Луганського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року, яке обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення суду у жовтні 2020 року особисто вони не отримували, в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення не розписувалися, в м. Києві у жовтні 2020 року не перебували, оскільки виконували свої обов`язки за місцем постійної роботи у м. Сєвєродонецьку, що підтверджується довідками з місця роботи. Будь-яких повноважень щодо отримання поштової кореспонденції у відділах Укрпошти скаржник ОСОБА_4 не давала.

Враховуючи обставини, які викладені у заяві про поновлення пропущеного строку від 05 травня 2021 року, а також, виходячи з права кожного на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України, суд вважає можливим визнати причину пропуску ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строку апеляційного оскарження рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року поважною.

Від сплати судового збору скаржники звільнені на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Форма і зміст апеляційної скарги відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України.

Підстав для повернення апеляційної скарги, залишення її без руху, відмови у відкритті провадження не вбачається.

Керуючись ст. 359 ЦПК України,

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження надіслати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу надіслати відповідачу. Роз`яснити відповідачу право подати до Луганського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі у десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали та апеляційної скарги, який за формою і змістом має відповідати ст. 360 ЦПК України, із одночасним наданням доказів надсилання (надання) копії цього відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Повідомити учасників справи, що в умовах обмежувальних заходів на час карантину та з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, всі документи (заяви, відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, клопотання, тощо) можливо подавати до суду в електронному вигляді на електронну адресу суду (е-mail: ) з використанням власного електронного цифрового підпису; через особистий кабінет в системі «Електронний суд» (https://cabinet.court.gov.ua/login); поштою (93404, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, 16), факсом (06452-4-22-13).

Інформацію щодо справи, яка розглядається, учасники справи можуть отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет - https://court.gov.ua/fair/sud1290/.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:»

8. ухвалу Луганського апеляційного суду від 18.05.2021 такого змісту:

«Справа № 428/7073/19

Провадження № 22-ц/810/373/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

УХВАЛА

18 травня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Луганської В.М. (суддя-доповідач), Гаврилюка В.К., Карташова О.Ю., перевіривши виконання вимог статті 365 ЦПК України у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією,

в с т а н о в и в:

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з апеляційною скаргою.

Апеляційним судом вимоги ст. 361 ЦПК України щодо надсилання копій апеляційної скарги учасникам справи виконані.

При підготовці розгляду справи апеляційним судом у повному обсязі проведені, передбачені ст. 365 ЦПК України, підготовчі дії.

З урахуванням зазначеного апеляційний суд вважає, що справа може бути призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час та місце розгляду справи.

При цьому, приймаючи до уваги, що адреса місця реєстрації ОСОБА_3 , ОСОБА_4 знаходиться на тимчасово окупованій території України, враховуючи, що вони не мають офіційної електронної адреси, суд вважає за необхідне повідомити останніх про дату, час та місце судового засідання в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу цієї ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень. З моменту опублікування оголошення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вважаються повідомленими про дату, час і місце розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 365, 366 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Визнати підготовку до апеляційного розгляду цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року, закінченою.

Призначити справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Луганського апеляційного суду на 07 червня 2021 року на 15 год 15 хв.

Повідомити учасників справи про дату, час та місце судового засідання.

Повідомити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про дату, час та місце судового засідання в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:»

9. ухвалу Луганського апеляційного суду від 01.07.2021 такого змісту:

«Справа № 428/7073/19

Провадження № 22-ц/810/373/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

УХВАЛА

01 липня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.,

суддів: Гаврилюка В.К., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря: Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відповідач Російська Федерація

вирішуючи питання щодо необхідності здійснення перекладу документів для направлення відповідачу Російській Федерації у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією,

в с т а н о в и в :

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 11 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року. Ухвалою Луганського апеляційного суду від 18 травня 2021 року справу було призначено до судового розгляду.

Згідно з Віденською конвенцією про дипломатичні зносини від 18 квітня 1961 року, стороною якої є Україна, до іноземної держави, її дипломатичних представництв і консульських установ застосовується судовий імунітет. Відповідно до Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента України від 10 червня 1993 року №198/93, держава гарантує додержання положень зазначеної Конвенції.

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України «Про міжнародне приватне право», який застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом.

Стаття 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Статтею 4 ЦПК України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (а отже, і рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості).

Відповідно до положень про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента від 10 червня 1993 року №198/93, Україна гарантує додержання положень Віденської конвенції 1961 року та Віденської конвенції про консульські зносини від 24 квітня 1963 року.

Пред`явлення позову до іноземної держави, забезпечення позову і звернення стягнення на майно іноземної держави, яке знаходиться в Україні, відповідно до ст.32 Віденської конвенції 1961 року можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави.

Положення зазначеної норми міжнародного договору конкретизовано у ст.79 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Отже, з`ясування питання наявності згоди дипломатичного представництва Російської Федерації як компетентного органу держави Російської Федерації на розгляд спору в судах України має істотне значення для вирішення справи по суті, оскільки за відсутності такої згоди іноземна держава не може одержати правового статусу відповідача в цивільному процесі України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.135 ЦПК України суд може зобов`язати сторони внести на депозитний рахунок суду попередньо визначену суму судових витрат, пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією, про що постановляє ухвалу (забезпечення судових витрат).

Суд може зобов`язати учасника справи, який заявив клопотання про виклик свідка, призначення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача, забезпечення, витребування або огляд доказів за їх місцезнаходженням, попередньо (авансом) оплатити витрати, пов`язані з відповідною процесуальною дією.

Для направлення відповідачу документів та отримання згоди на розгляд даного спору, необхідно здійснити переклад таких документів, як: позовної заяви, апеляційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З урахуванням, викладеного, колегія суддів вважає необхідним зобов`язати позивачів здійснити переклад вищезазначених документів російською мовою та надати примірники завіреного перекладу Луганському апеляційному суду для надіслання їх компетентному органу Уряду Російської Федерації.

Керуючись Законом України «Про міжнародне приватне право», ст. ст. 4, 8, 12, 153 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Зобов`язати позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в строк до 02 серпня 2021 року здійснити переклад позовної заяви, апеляційної скарги російською мовою та надати Луганському апеляційному суду примірники завіреного перекладу позовної заяви, апеляційної скарги для надіслання їх компетентному органу Уряду Російської Федерації.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді:»

10. ухвалу Луганського апеляційного суду від 13.09.2021 такого змісту:

«Справа № 428/7073/19

Провадження № 22-ц/810/373/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

УХВАЛА

13 вересня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.,

суддів: Коновалова В.А., Карташова О.Ю.,

вирішуючи питання щодо необхідності залучення перекладача у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією,

в с т а н о в и в :

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 11 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року. Ухвалою Луганського апеляційного суду від 18 травня 2021 року справу було призначено до судового розгляду.

Згідно з Віденською конвенцією про дипломатичні зносини від 18 квітня 1961 року, стороною якої є Україна, до іноземної держави, її дипломатичних представництв і консульських установ застосовується судовий імунітет. Відповідно до Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента України від 10 червня 1993 року №198/93, держава гарантує додержання положень зазначеної Конвенції.

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України «Про міжнародне приватне право», який застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом.

Стаття 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Статтею 4 ЦПК України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (а отже, і рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості).

Відповідно до положень про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента від 10 червня 1993 року №198/93, Україна гарантує додержання положень Віденської конвенції 1961 року та Віденської конвенції про консульські зносини від 24 квітня 1963 року.

Пред`явлення позову до іноземної держави, забезпечення позову і звернення стягнення на майно іноземної держави, яке знаходиться в Україні, відповідно до ст.32 Віденської конвенції 1961 року можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави.

Положення зазначеної норми міжнародного договору конкретизовано у ст.79 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Отже, з`ясування питання наявності згоди дипломатичного представництва Російської Федерації як компетентного органу держави Російської Федерації на розгляд спору в судах України має істотне значення для вирішення справи по суті, оскільки за відсутності такої згоди іноземна держава не може одержати правового статусу відповідача в цивільному процесі України.

Відповідно до ч. ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 75 ЦПК України, перекладачем може бути особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється цивільне судочинство, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного чи письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими.

Перекладач допускається ухвалою суду за заявою учасника справи або призначається з ініціативи суду.

Частиною 6 статі 139 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Для направлення відповідачу документів та отримання згоди на розгляд даного спору, необхідно здійснити переклад таких документів: позовної заяви та додатків до неї, апеляційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З урахуванням, викладеного, колегія суддів вважає необхідним залучити до участі у справі перекладача для здійснення перекладу вищезазначених документів з української на російську мову та надати примірники завіреного перекладу Луганському апеляційному суду для надіслання їх до компетентного органу Російської Федерації через Міністерство Закордонних справ України.

Керуючись Законом України «Про міжнародне приватне право», ст. ст. 4, 8, 12, 75, 139, 153 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Залучити до участі у справі перекладача ФОП ОСОБА_6 ( АДРЕСА_5 ) для здійснення перекладу з української на російську мову позовної заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , додатків до позовної заяви, апеляційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Перекладача попередити про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України за завідомо неправдивий переклад і відмову від виконання покладених на нього обов`язків без поважних причин.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді:»

11. постанову Луганського апеляційного суду (вступна та резолютивна частини) від 20.12.2021 такого змісту:

«Справа № 428/7073/19

Провадження № 22-ц/810/373/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

20 грудня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря Кузьменко А.О.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5

відповідач Російська Федерація

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьк апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року, ухвалене судом у складі судді Юзефовича І.О., за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією,

в с т а н о в и в:

Враховуючи, що для викладення обставин справи та обґрунтування висновків необхідний час, колегія суддів вважає можливим відповідно до ст. 259 ЦПК України оголосити вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 377, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року скасувати.

Закрити провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією.

Роз`яснити позивачам, що іноземна держава може бути відповідачем у своєму національному суді, а в національному суді іншої держави іноземна держава може бути відповідачем лише з її явно вираженої згоди.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 21 грудня 2021 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко»

12. постанову Луганського апеляційного суду від 20.12.2021 такого змісту:

«Головуючий суду 1 інстанції - Юзефович І.О.

Доповідач - Луганська В.М.

Справа № 428/7073/19

Провадження № 22-ц/810/373/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря Кузьменко А.О.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5

відповідач Російська Федерація,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьк апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року, ухвалене судом у складі судді Юзефовича І.О. за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , и до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією, в обґрунтування якої зазначили, що в квітні 2014 року, після незаконної анексії Російською Федерацією Автономної республіки Крим, та на момент початку другої фази збройної агресії Російської Федерації проти України на території Луганської та Донецької областей України вони були зареєстровані та проживали у належній їм квартирі в АДРЕСА_2 .

На праві приватної власності позивач ОСОБА_4 володіє квартирою АДРЕСА_6 та квартирою АДРЕСА_7 .

Внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, яка розпочалася в лютому 2014 року, вони змушені були в грудні 2015 року залишити окуповану частину території міста Красний Луч та переселитися до міста Сєвєродонецьк Луганської області.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 липня 2018 року у цивільній справі № 428/6084/18 встановлено юридичний факт їх вимушеного переселення у грудні 2015 року з окупованої території Луганської області внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Обставини встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, відповідно до вимог ч. ч. 3,4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Посилаючись на те, що такими діями Російської Федерації проти України, а саме збройною окупацією частини території Луганської області, порушено їх громадянські права і свободи, налагоджений побут, житло, звичайний ритм життя, позивач, на підставі чинних норм національного законодавства та практики Європейського суду з аналогічних питань, з урахуванням характеру, обсягу та тривалості порушень їх особистих прав, свобод та інтересів, просять за рахунок коштів відповідача відшкодувати їм моральну шкоду у розмірі 3 148 042,38 грн, що є еквівалентом 105 000 Євро.

Крім того, у зв`язку з неможливістю користуватися належним їм майном та вилучати з нього корисні властивості шляхом передачі іншим особам в оренду належного їм майна, позивачі зазнали майнову шкоду. Розмір збитків (майнової шкоди), що підлягають відшкодуванню, становить 139999, 86 грн, що є еквівалентом 4669, 56 євро.

Внаслідок збройної агресії Російської Федерації порушено право ОСОБА_4 щодо користування належним їй майном. Розмір упущеної вигоди розраховується на підставі розміру середньої місячної вартості оренди будинку в Луганській області. У зв`язку з неможливістю передати в оренду належні їй квартири та отримувати відповідний дохід, упущена вигода з грудня 2015 року по червень 2019 року для квартини АДРЕСА_8 складає - 76999,86 грн, що є еквівалентом 2 568,26 Євро та для квартири АДРЕСА_9 - 63 000,00 грн, що є еквівалентом 2101,31 Євро, загалом 139999,86 грн, що є еквівалентом 4669,56 Євро. Тому розмір майнової шкоди становить 139 999,86 грн, що є еквівалентом 4 669,56 Євро за офіційним курсом НБУ на день подання позову.

Позивачі зазначили, що є всі наявні правові підстави для стягнення на користь позивачів з відповідача моральної та майнової шкоди у розмірі 3 288 042, 24 грн, що є еквівалентом 109 669, 56 євро.

Просили стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 049 347,46 грн, що є еквівалентом 35 000 Євро; на користь позивача ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 049 347,46 грн, що є еквівалентом 35 000 Євро; на користь позивача ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 049 347,46 грн, що є еквівалентом 35 000 Євро; на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди у розмірі 139 999,86 грн, що є еквівалентом 4 669,56 Євро.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією, відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять суд апеляційної інстанції рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції необґрунтовано посилався на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 03 червня 2020 року у справі № 357/13182/18 та від 13 травня 2020 року у справі № 711/17/19 про те, що бути учасником справи в судах іншої держави кожна суверенна держава може тільки зі згоди, висловленої через уповноважених на це осіб, оскільки такі висновки у вищезазначених постановах Верховного Суду зроблені з постулатів теорії абсолютного імунітету.

Проте, на сьогодні у законодавстві та у судовій практиці переважної більшості розвинених іноземних держав застосовується концепція обмеженого імунітету, що передбачає надання імунітету державі та її власності тільки у зв`язку з діяльністю, що має суверенну природу, відмовляючи в імунітеті діяльності, не пов`язаній з виконанням державою суверенних функцій.

Вважають, що норми ч. 1 ст.79 ЗУ «Про міжнародне приватне право» не підлягають застосуванню у справах про відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої у результаті збройної агресії Російської Федерації проти України. До зазначених правовідносин повинні бути застосовані відповідні норми Європейської конвенції про імунітет держави 1972 року та Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року.

Судом першої інстанції не враховані приписи Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», а також правова позиція щодо застосування українськими судами норм Європейської конвенції про імунітет держави 1972 року та Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року, викладена у постанові Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі № 796/165/18.

У судове засідання позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у визначеному законом порядку. До суду надали заяви, згідно яких, розгляд справи просили проводити без їх участі.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у визначеному законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про міжнародне приватне право» закріплює принцип абсолютного судового імунітету (недоторканність, звільнення від чого-небудь) іноземної держави. Судовий імунітет держави включає: судовий імунітет у вузькому значенні слова саму непідсудність однієї держави судові іншої держави, а також імунітет від забезпечення позову. Теорія абсолютного імунітету держави базується на принципі сучасного міжнародного публічного права суверенній рівності держав. Як суб`єкт міжнародного приватного права, держава не втрачає властивості суверена, а продовжує діяти як владна особа, що користується абсолютним імунітетом. Правило судового імунітету не поширюється на можливість пред`явлення позову до держави у національний суд цієї держави.

На підставі принципу національного режиму і судового імунітету іноземної держави іноземці, як і громадяни України, можуть пред`явити позов до іноземної держави, просити про забезпечення позову і звернення стягнення на майно іноземної держави, яке знаходиться в Україні, лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України або законом України.

Суд першої інстанції зазначив, що Посольством Російської Федерації в Україні отримано позовну заяву з додатками, ухвалу суду про відкриття провадження у справі, виклики до суду.

Суду не було надано відзив на позов та інформацію про те, чи надано компетентним органом Російської Федерації згоду на пред`явлення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 позову до Російської Федерації.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не в повній мірі відповідають вимогам закону, виходячи з наступного

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначається статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлюється особливий правовий режим на цій території, визначаються особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.

Згідно з Віденською конвенцією про дипломатичні зносини від 18 квітня 1961 року, стороною якої є Україна, до іноземної держави, її дипломатичних представництв і консульських установ застосовується судовий імунітет.

Відповідно до Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента України від 10 червня 1993 року № 198/93, держава гарантує додержання положень зазначеної Конвенції.

Крім того, порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України «Про міжнародне приватне право», який застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом.

Стаття 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Відповідно до частини четвертої статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права України, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.

Найважливішою ознакою для держави є суверенітет, оскільки саме суверенітет становить основну відправну засаду для її правосуб`єктності.

Суверенітет держави має вияв у двох сферах внутрішній та зовнішній. У зовнішній сфері суверенітет означає незалежність, самостійність і не підпорядкованість держави іншим державам.

У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої. Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення держави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої держави.

Таким чином, бути учасником справи у судах іншої держави кожна суверенна держава може тільки з її явно вираженої або мовчазної згоди, висловленої через уповноважених на це осіб.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі звернулися до суду із позовом до Російської Федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції з посиланням на відповідні норми законодавства вказав на те, що відповідач має в Україні судовий імунітет, а отже, необхідна згода дипломатичного представництва на пред`явлення до нього позову.

Статтею 4 ЦПК України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (а отже, і рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості).

Відповідно до положень про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента України від 10 червня 1993 року № 198/93, Україна гарантує додержання положень Віденської конвенції 1961 року та Віденської конвенції про консульські зносини від 24 квітня 1963 року.

Пред`явлення позову до іноземної держави, забезпечення позову і звернення стягнення на майно іноземної держави, яке знаходиться в Україні, відповідно до статті 32 Віденської конвенції 1961 року можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави.

Положення зазначеної норми міжнародного договору конкретизовано у статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право».

З`ясування цього питання має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки від цього залежить, чи має суд право здійснювати подальші процесуальні дії. За відсутності такої згоди іноземна держава не може одержати правового статусу відповідача в цивільному процесі України.

При цьому вчиняти такі процесуальні дії повинен не позивач при пред`явленні до суду позову, а саме суд.

До аналогічних висновків у подібних справах дійшов Верховний Суд у постановах: від 13 травня 2020 року у справі № 711/17/19 (провадження № 61-10776св19); від 03 червня 2020 року у справі № 357/13182/18 (провадження № 61-12202св19); від 03 червня 2020 року у справі № 711/14/19 (провадження № 61-12536св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 321/211/20 (провадження № 61-8142св20), від 17 лютого 2021 року у справі № 756/11440/19 (провадження № 61-16137св20).

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 липня 2019 року відкрито провадження у справі та надіслано відповідачу копію ухвали та позовну заяву.

31 липня 2019 року копію ухвали та копію позовної заяви вручено адресату, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.95).

Суд першої інстанції, установивши, що згода Російської Федерації на розгляд цього спору в судах України через уповноважених осіб або компетентні органи висловлена не була, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів, оскільки у разі, якщо такої згоди не отримано, то Російська Федерація не може набувати процесуального статусу відповідача у цивільному процесі.

Разом з тим колегія суддів у повній мірі не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судовий імунітет поширюється також на акредитовані в Україні дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав, їх службових осіб. Дипломатичний і консульський імунітети регулюються національним законодавством і міжнародними конвенціями: Віденською конвенцією про дипломатичні зносини 1961 року, Віденською конвенцією про консульські зносини і факультативними протоколами 1963 року. На відміну від іноземних держав вони підлягають юрисдикції судів України лише в межах, визначених принципами та нормами міжнародного права або міжнародними договорами відповідної держави.

У Віденській конвенції 1961 року дипломатичні імунітети і привілеї поділяються на імунітети і привілеї дипломатичного представництва та особисті імунітети і привілеї членів дипломатичного персоналу та їх сімей. Належність осіб до дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав в Україні, які користуються імунітетом від цивільної юрисдикції судів нашої держави, посвідчується документом, що видається Міністерством закордонних справ України.

Питання про те, який орган іноземної держави компетентний надати таку згоду, вирішується законодавством відповідної іноземної держави. В Україні питання надання такої згоди урегульовано Указом Президента України від 25 червня 2002 року № 581, яким затверджено Порядок здійснення захисту прав та інтересів під час урегулювання спорів, розгляду у закордонних юрисдикційних органах справ за участю іноземного суб`єкта та України.

Прийнявши позовну заяву, суддя на стадії підготовки справи до судового розгляду має з`ясувати, чи є згода дипломатичного представництва, як компетентного органу держави, на розгляд спору в судах України. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно першочергово підготувати відповідний запит та отримати офіційну інформацію щодо того, чи існує згода компетентних органів відповідної держави на розгляд справи у судах України, оскільки це впливає на зміст подальших процесуальних дій. У разі, якщо такої згоди не отримано, то посольство не може набувати процесуального статусу відповідача у цивільному процесі. Надсилання судових викликів до посольств іноземних держав в Україні має здійснюватися виключно через Міністерство закордонних справ України (МЗС). Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 466/674/18, від 09 червня 2021 року у справі № 265/7703/19, від 17 червня 2020 року у справі № 711/15/19.

У матеріалах цієї справи немає відомостей про надсилання відповідного запиту до посольства Російської Федерації через Міністерство закордонних справ України для висловлення позиції з приводу можливості розгляду цієї справи у загальному порядку, встановленому ЦПК України, та отримання відповіді на запит. Також немає і доказів про надсилання судових викликів до посольства Російської Федерації через Міністерство закордонних справ України.

Надсилання судом першої інстанції копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви безпосередньо до посольства Російської Федерації, не є підтвердженням виконання судом вказаних вимог норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Під час розгляду справи у Луганському апеляційному суді, апеляційним судом направлено через Міністерство Закордонних справ України компетентному органу держави Російської Федерації наступні документи: копію позовної заяви з додатками, копію апеляційної скарги, судову повістку-повідомлення про дату, час та місце судового засідання, яке призначено на 20 грудня 2021 року на 09 год 30 хв.

Згідно відповіді міністерства закордонних справ України від 11 листопада 2021 року 3721/17-636280, Міністерством закордонних справ України, у відповідності до положень ст.32 Віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року та ст.79 Закону України «Про Міжнародне приватне право» направлено до Посольства Російської Федерації ноту від 08.11.2021№202/23-650-88250 з доданими до неї зазначених судом документів.

Станом на 20 грудня 2021 року відповіді від російської сторони не надходило.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України «Про міжнародне приватне право», який застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом.

Статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Згідно з ч. 4 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права України, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

В постановах Верховного Суду від 13.05.2020 року у цивільній справі №711/17/19 та від 03.06.2020 року у цивільній справі №357/13182/18 вказано, що перед вирішенням питання про відкриття провадження у справі слід надіслати відповідачу позовну заяву із додатками і з`ясувати, чи наявна згода іноземної держави, висловлена через уповноважених осіб або компетентні органи, на розгляд даного спору в судах України.

З`ясування цього питання має істотне значення, оскільки від нього залежить, чи має суд право здійснювати подальші процесуальні дії. За відсутності такої згоди іноземна держава не може одержати правового статусу відповідача в цивільному процесі України.

Таким чином, суд зазначає, що Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів цієї держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави, зокрема в якості відповідача.

Найважливішою ознакою для держави є суверенітет, оскільки саме суверенітет становить основну відправну засаду для її правосуб`єктності. Суверенітет держави має вияв у двох сферах внутрішній та зовнішній. У зовнішній сфері суверенітет означає незалежність, самостійність і не підпорядкованість держави іншим державам.

У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої. Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення держави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої держави.

Таким чином, бути відповідачем в судах іншої держави кожна суверенна держава може тільки з її явно вираженої або мовчазної згоди, висловленої через уповноважених на це осіб.

В даному випадку Російська Федерація у відповідь на запити суду не висловила своєї згоди через уповноважених осіб або компетентні органи на розгляд даного спору в судах України.

За таких обставин суд вважає, що вказана цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в судах України, у зв`язку з чим провадження у вказаній цивільній справі підлягає закриттю.

Доводи апеляційної скарги про те, що у справах про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої у результаті збройної агресії Російської Федерації проти України, дія частини першої статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» не поширюється на правовідносини сторін, не заслуговують на увагу, оскільки як зазначалося вище стаття 79Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Пред`явлення позову до іноземної держави, забезпечення позову і звернення стягнення на майно іноземної держави, яке знаходиться в Україні, можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням, вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивачів підлягає задоволенню частково, рішення суду підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі, оскільки вказана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 377, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2020 року скасувати.

Закрити провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої збройною агресією.

Роз`яснити позивачам, що іноземна держава може бути відповідачем у своєму національному суді, а в національному суді іншої держави іноземна держава може бути відповідачем лише з її явно вираженої згоди.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 21 грудня 2021 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко»

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем складення ухвали суду.

Ухвала суду складена і підписана 21 лютого 2023 року.

Суддя Г.Є. Майна