Справа № 529/598/23
Провадження № 2/529/383/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Петренко Л.Є.,

секретаря с/з - Звягольської В.А.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Диканського міжшкільного навчально-виробничого комбінату про визнання незаконним та скасування наказу, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 13.04.2023 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ № 6 від 09.02.2023 «Про зміну істотних умов праці».

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що він з вересня 1989 року по 10.02.2023 працював майстром виробничого навчання у Диканському міжшкільному навчально-виробничого комбінаті. За ним був закріплений автомобіль ГАЗ-53, д.н.з. НОМЕР_1 . Наказом відповідача від 09.02.2023 у зв`язку із примусовим відчуженням автомобіля в умовах воєнного стану, йому змінено істотні умови праці, а саме переведено з посади майстра виробничого навчання на посаду викладача автосправи з тижневим навантаженням 10 год та на посаду лаборанта 0,25 ставки. Вважає виданий наказ незаконним, оскільки вилучений автомобіль був закріплений зовсім за іншою особою, а не за ним, при цьому у інших майстрів умови праці не змінилися. Вказує, що згоди на переведення на іншу посаду він не давав, тому порушені його права. При цьому після переведення зменшилась його заробітна плата та скоротився робочий день.

18.04.2023 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Вказав, що він працював у відповідача майстром виробничого навчання та викладав автосправу 10 годин. 09.02.2023 його було ознайолмено з наказом про зміну істотних умов праці, яким перевели з посади майстра на посаду викладача та лаборанта 0,25 ставки. З наказом він ознайомився, але не погодився. 10.02.2023 він написав заяву про призначення на посаду лаборанта, проте заяви на призначення на посаду викладача не писав та згоди на таке переведення не давав. Після цього переведення зменшилась його заробітня плата, що суттєво впливатиме на перерахунок пенсії. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав, що фактично автомобіль ГАЗ був вилучений для військових потреб у лютому 2023 року. Оскільки майстра працює три і було три автомобіля, а після вилучення залишилося два навчальних автомобіля, то постало питання про звільнення. Він, як директор, прийняв рішення, щоб нікого не звільняти, перевести ОСОБА_1 на іншу посаду, оскільки він пенсіонер, а інші хлопці молоді. ОСОБА_1 ознайомився з наказом про зміну істотних умов праці, заперечень не висловлював, наказ підписав, але казав, що втрачає в грошах, а це впливатиме на майбутній перерахунок пенсії. Але іншого варіанта він не бачить, тому вважає винесений наказ законним. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з оригінала трудової книжки, яка оглянута в судовому засіданні, ОСОБА_1 24.09.1982 прийнятий до відповідача на посаду майстра практичного водіння автомобіля. 01.09.1989 дозволено читати 8 годин креслення в ОСОБА_3 09.12.1992 дозволено читати 10 годин автосправи. 31.08.2010 звільнений з посади майстра виробничого навчання Диканського міжшкільного навчально-виробничого комбінату у зв`язку із виходом на пенсію. 28.09.2010 прийнятий на посаду майстра виробничого навчання Диканського міжшкільного навчально-виробничого комбінату, дозволено читати години автосправи. 09.02.2023 призначений на посаду лаборанта по сумісництву з 10.02.2023 на 0,25 ставки (а.с.6,7, 48)

Наказом директора Диканського МНВК Кібальника А.В. від 31.08.2022, у зв`язку із початком нового навчального року, окрім іншого, закріплено за майстрами навчання автомобілі: ГАЗ 52 НОМЕР_2 за ОСОБА_4 ; ГАЗ 53 НОМЕР_1 за ОСОБА_1 ; ГАЗ 53 НОМЕР_3 за ОСОБА_5 (а.с.32).

Відповідно до Акта 39/24/03/22 відбулося примусове відчуження майна, власником якого є Диканський МНВК, а саме учбового автомобіля ГАЗ 5204, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.30). Проте фактично вказаний автомобіль вилучено 08.02.2023 про що вказав представник відповідача в судовому засіданні, але підтверджуючих документів суду не надав.

09.02.2023 директором Диканського міжшкільного навчально-виробничого комбінату виданий наказ № 6 «Про зміну істотних умов праці ОСОБА_1 , яким наказно, у зв`язку з тим, що на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного або надзвичайного стану» було здійснено примусове відчуження навчального автомобіля, перевести ОСОБА_1 з посади майстра виробничого навчання на посаду викладача автосправи з тижневим навантаженням 10 годин (а.с. 44) Вказана копія наказу надана представником відповідача в судовому засіданні та відповідає оригіналу.

10.02.2023 наказом № 7 призначено викладача автосправи ОСОБА_1 на посаду лаборанта по сумісництву з 11.02.2023 на 0,25 ставки (а.с.45).

Наказом відповідача № 8 від 10.02.2023 автомобіль ГАЗ д.н.з. НОМЕР_1 закріплено за ОСОБА_4 (а.с.46)

Надаючи правову оцінку наведеним обставинам, суд зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі статтею 2 КЗпП України працівник реалізує своє право на працю шляхом укладання трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначеною цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін.

При цьому працівник бере на себе зобов`язання виконувати роботу визначену трудовим договором.

Водночас статтею 31 КЗпП встановлено, що власник підприємства або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором, тобто не має права виходити за межі трудового договору, який визначає обов`язки працівника, зокрема з урахуванням спеціальності, кваліфікації, посади.

Частинами 3,4 ст. 32 КЗпП України передбачено, що у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Отже, зміна істотних умов праці, передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 582/1001/15-ц.

Аналізуючи наведені норми, слід дійти висновку, що зміна істотних умов праці відбувається за тією самою посадою, у тій самій установі, де працівник працював до такої зміни. Пропозиція обійняти інші посади не є зміною істотних умов праці.

Як вбачається з копії оскаржуваного наказу № 6 від 09.02.2023 ОСОБА_1 з 10.02.2023 переведено з посади майстра виробничого навчання на посаду викладача автосправи з тижневим навантаженням 10 годин.

Оскільки, згідно трудової книжки позивача, останній прийнятий на посаду майстра виробничого навчання і не обіймав посаду викладача автосправи, то фактично відбулося переведення ОСОБА_1 на іншу посаду.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 від 10.02.2023 про прохання призначити його на посаду лаборанта 0,25 ставки. Заяви про прохання призначити його на посаду викладача автосправи матеріали справи не містять.

Як вказав в судовому засіданні представник відповідача, письмової заяви позивач на переведення його на посаду викладача автосправи не писав. Між ними була усна розмова про таке переведення.

Згідно з ч. 1 ст. 32 КЗпП переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

У пункті 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що згідно зі статтею 32 КЗпП України переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором.

Згідно ст.3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-IX від 15.03.2022, зазначено, що у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою.

У період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.

Водночас у даному випадку не встановлено жодних обставин, які б свідчили, шо переведення ОСОБА_1 на іншу посаду здійснено для виконання робіт, спрямованих на відвернення або ліквідацію наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, позаяк жодних бойових дій на території Полтавської області не проводиться, наслідків бойових дій та обставин, що становлять чи можуть становити загрозу життю людей немає.

Отже судом не встановлено підстав передбачених ст. 3 Закону №2136 від 15.03.2022, які б допускали можливість переведення ОСОБА_1 на іншу посаду без його згоди.

У такому випадку переведення працівника на іншу посаду відповідно до ст.32 КЗпП України допускається виключно за його згоди, і, як встановлено судом, такої згоди ОСОБА_1 не давав.

Посилання представника відповідача на надання ОСОБА_1 такої згоди в усному порядку, шляхом підписання спірного наказу, суд відхиляє, оскільки саме лише проставлення підпису про ознайомлення з наказом не свідчить про згоду позивача на таке переведення, а належних доказів (зокрема письмових) які б підтверджували згоду позивачата на таку обставину, матеріали справи не містять. Зокрема і сам представник відповідача вказав, що згоди у позивача на таке переведення не відбирали.

Крім того, 28.03.2023 ОСОБА_1 звертався із заявою до відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської селищної ради з вимогою поновити його на посаді майстра виробничого навчання, яка зі слів позивача, була перенаправлена до директора і відповіді на таку заяву він не отримав.

Таким чином судом встановлено, що фактично мало місце переведення позивача на іншу посаду викладача автосправи, без його згоди.

Заборона власнику або уповноваженому ним органу в односторонньому порядку змінювати укладений з працівником трудовий договір є одним із способів забезпечення права громадян на вільний вибір діяльності, що унеможливлює примусову працю, заборонену статтею 43 Конституції України.

Враховуючи викладене, відповідач не дотримався вимог чинного законодавства при переведенні позивача на іншу посаду, чим порушив трудові права ОСОБА_1 , тому суд дійшов висновку про незаконність та скасування оспорюваного наказу.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За змістом позовної заяви позивачем ставляться вимоги про визнання незаконним та скасування наказу.

При цьому пільг щодо сплати судового збору за вказану позовну вимогу закон не встановлює.

Позивачем не надано суду підтверджуючих документів, на підставі яких він звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, враховуючи що позивач не сплачував при подачі позову судовий збір, посилаючись на звільнення його від такої сплати, проте не надав підтверджуючих доказів такого звільнення, тому з позивача на користь держави слід стягнути розмір судового збору за позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 1073,60 грн.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то позивач в судовому засіданні просив не стягувати з відповідача понесені ним витрати на послуги адвоката.

Керуючись ст. ст. 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Диканського міжшкільного навчально-виробничого комбінату про визнання незаконним та скасування наказу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора Диканського міжшкільного навчально-виробничого комбінату № 6 від 09.02.2023 «Про зміну істотних умов праці ОСОБА_1 ».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 29.06.2023

Головуюча: Л.Є. Петренко