Провадження № 2/932/5478/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді - Куцевола В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у місті Дніпрі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.2021 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18.03.2021 о 22 годині 10 хвилин по пр.Б.Хмельницького у м.Дніпро сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів "Renault", номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія - ОСОБА_1 та автомобілем "Nissan Qashgai", номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Під час зазначеногої дорожньо - транспортної пригоди було заподіяно механічні пошкодження автомобілю "Nissan Qashgai", номерний знак НОМЕР_2 . На момент настання страхового випадку діяв договір добровільного страхування наземного транспорту "Каско" № 005173/4057/0000115 від 20.08.2020 року, укладеного між ПАТ "СК "Уніка" та ОСОБА_2 , згідно якого позивач ПАТ "СК "Уніка" застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом "Nissan Qashgai", номерний знак НОМЕР_2 . Постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21.04.2021 року по справі № 204/2366/21 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_2 звернувся до позивача з заявою №00414273 про подію з ознаками страхового випадку згідно договору №005173/4057/0000115 від 19.03.2021 року. На підставі заяви страхувальника, розрахунку - фактури № А1141 від 23.03.2021 року, акту огляду транспортного засобу від 22.03.2021 року, страхового акту № 0041473, позивач здійснив виплату страхового відшкодування за пошкодження автомобіля "Nissan Qashgai", номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 18992,89 грн., згідно платіжного доручення №211080 від 31.03.2021 року. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальністю відповідача ОСОБА_1 не була застрахована. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача виплачене страхове відшкодування в розмірі 18992,89 грн. та судові витрати в розмірі 2270,00 грн.

Ухвалою суду від 11.01.2022 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи.

Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Відповідно до вимог ст. ст.128, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 18.03.2021 о 22 годині 10 хвилин по пр.Б.Хмельницького у м.Дніпро сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів "Renault", номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія - ОСОБА_1 та автомобілем "Nissan Qashgai", номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Під час зазначеної дорожньо - транспортної пригоди було заподіяно механічні пошкодження автомобілю "Nissan Qashgai", номерний знак НОМЕР_2 .

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди діяв договір добровільного страхування наземного транспорту "Каско" № 005173/4057/0000115 від 20.08.2020 року, укладеного між ПАТ "СК "Уніка" та ОСОБА_2 , згідно якого позивач ПАТ "СК "Уніка" застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом "Nissan Qashgai", номерний знак НОМЕР_2 .

Вина відповідача у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21.04.2021 року по справі № 204/2366/21, за якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудні 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, а саме 18.03.2021 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Renault", номерний знак НОМЕР_1 , не була застрахована, а тому позивач має право зворотної вимоги до Відповідача.

До позивача ПАТ "СК "Уніка" звернувся страхувальник ОСОБА_2 з заявою №00414273 про подію з ознаками страхового випадку згідно договору №005173/4057/0000115 від 19.03.2021 року.

На підставі заяви страхувальника, розрахунку - фактури № А1141 від 23.03.2021 року, акту огляду транспортного засобу від 22.03.2021 року, страхового акту № 0041473, позивач здійснив виплату страхового відшкодування за пошкодження автомобіля "Nissan Qashgai", номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 18992,89 грн., що підтверджується платіжним дорученням №211080 від 31.03.2021 року.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу), до винної особи у розмірі визначеного відшкодування.

В пунктах 5 та 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої, джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Відповідно до ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач, не подавши до суду відзиву, будь-яких доказів, які б відповідали вказаним принципам доказування, та спростували би доводи позивача, суду не надав.

В свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України, доказами.

В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Враховуючи вищевикладене, а також виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце з вини відповідача, суд вважає обґрунтованим вимоги позивача та можливим захистити його право шляхом стягнення з відповідача на його користь страхове відшкодування, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки заявлені позивачем вимоги у розмірі 18992,89 грн. є обґрунтованими.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 2270,00 грн. сплаченого судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» ((, 04112, м. Київ, вул. О. Теліги, 6 літ. В) виплачене страхове відшкодування в розмірі 18992,89 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» ((, 04112, м. Київ, вул. О. Теліги, 6 літ. В) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Куцевол