Провадження № 22-ц/811/3112/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на заочне рішення Личаківського районного суду міста Львова від 13 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просило суд стягнути зі згаданого відповідача на користь позивача 178 704 грн. 00 коп. виплаченого майнового відшкодування, а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 24 вересня 2018 року відповідач, керуючи автомобілем марки «BMW-530», н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись на ньому по вулиці Стрийській у місті Львові в напрямку до центральної частини міста, неподалік будинку № 133 грубо порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_2 , у результаті чого наступила смерть ОСОБА_3 .

Чинного на час ДТП договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідач не мав.

Вироком Сихівського районного суду міста Львова від 14.07.2020 року по кримінальній справі № 464/6126/18 відповідача визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286 та ч.2 ст.345 КК України.

На підставі повідомлення представника потерпілого про ДТП від 26.10.2020 року, заяви на виплату страхового відшкодування від 26.10.2020 року, заяви на виплату страхового відшкодування, пов`язаного з витратами на поховання від 27.11.2020 року та заяви на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із витратами на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника від 27.11.2020 року, позивачем було відшкодовано завдані відповідачем внаслідок ДТП збитки у загальному розмірі 178 704 грн., а саме: 44 676 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2545994 від 22.12.2020 року, а також в розмірі 134 028 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2545995 від 22.12.2020 року.

Оскільки позивач здійснив регламентні виплати потерпілій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої відповідачем, особі, то він у відповідності до статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набув право вимоги (регресу) до винної особи - відповідача, а тому просив заявлені ним позовні вимоги задовольнити (а.с. 1-3).

Заочним рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 13 червня 2022 року позов задоволено.

Стягнутоз ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України:

-178 704 грн. витрат, пов`язаних з регламентною виплатою;

-2 680 грн. 56коп. судових витрат (а.с. 71-72).

Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 08 листопада 2022 року заяву відповідача про перегляд вищезгаданого заочного рішення було залишено без задоволення (а.с. 75, 104) і його представник оскаржив це рішення в загальному порядку.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що «суд по кримінальній справі встановив, що потерпілі подали заяви про відсутність претензій матеріального та морального характеру, які суд розцінив як повне відшкодування шкоди. В заяві ОСОБА_4 вказано те, що шкоду йому відшкодовано. Тобто, підстав для задоволення позовних вимог не було, оскільки шкода відшкодована» (а.с. 108-111).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також оглянувши матеріали кримінального провадження № 464/6126/18 відносно ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 286 (частина 2) та 345 (частина 2) КК України (витребуваної судом в ході апеляційного розгляду даної цивільної справи (а.с. 125, 126); в подальшому «матеріали кримінального провадження»), колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

За змістом частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, в питанні, чи мали місце дії чи бездіяльність особи, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки цих дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок.

Вироком Сихівського районного суду міста Львова від 14 липня 2020 року та ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 січня 2021 року за результатами розгляду кримінального провадження № 464/6126/18 відносно ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 286 (частина 2) та 345 (частина 2) КК України, встановлено, що ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 286 КК України, а саме: 24 вересня 2018 року приблизно о 03.00 год., керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «BMW-530», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вулиці Стрийській у місті Львові у напрямку до центральної частини міста, неподалік будинку № 133 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_2 , у результаті чого наступила смерть потерпілого ОСОБА_3 (арк. 215-223, 281-289 кримінального провадження).

Потерпілими у даному кримінальному провадженні визнані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (батьки загиблого у ДТП ОСОБА_3 ), а також ОСОБА_4

ОСОБА_4 , як потерпілий у кримінальному провадженні, відношення до вищезгаданого епізоду (кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України) не має (а, відтак, не має жодного відношення до виплат МТСБУ), а тому доводи апеляційної скарги про те, що «В заяві ОСОБА_4 вказано те, що шкоду йому відшкодовано», до уваги прийматися не можуть.

В матеріалах кримінального провадження є наявною заява потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , адресована суду першої інстанції, наступного змісту:

«Ми, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , є потерпілими по справі, яка розглядається Вами за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.2 ст.286 КК України.

Повідомляємо Вам, що ми ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , не маємо до ОСОБА_2 жодних матеріальних та моральних претензій. Просимо Вас не позбавляти його волі.

Судові засідання просимо Вас проводити у нашій відсутності, оскільки не маємо бажання бути присутніми під час розгляду справи» (арк. 104 кримінального провадження).

Як вбачається з мотивувальної частини вищезгаданого вироку Сихівського районного суду міста Львова від 14 липня 2020 року, суд, визначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , не визнав вищенаведену заяву потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , як доказ повного відшкодування згаданим потерпілим заподіяної шкоди, зазначивши, що «подання останніми заяв про відсутність претензій матеріального і морального характеру … не є тотожним» повному відшкодуванню потерпілим заподіяної шкоди (арк. 219 кримінального провадження).

Незважаючи на вищенаведені висновки суду, які містяться у вироку, апеляційна скарга ОСОБА_2 на цей вирок не містить твердження про повне відшкодування ним потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заподіяної шкоди (арк. 230-234 кримінального провадження).

За результатами перегляду вироку суду у апеляційному порядку цей вирок у вищезгаданій частині судом апеляційної інстанції було залишено без змін.

Таким чином твердження, яке міститься у апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 на заочне рішення Личаківського районного суду міста Львова від 13 червня 2022 року, про те, що«суд по кримінальній справі встановив, що потерпілі подали заяви про відсутність претензій матеріального та морального характеру, які суд розцінив як повне відшкодування шкоди», не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки насправді оцінка суду заяві потерпілих у вироку прямо протилежна.

Про наведене свідчать також повідомлення представника потерпілих про дорожньо-транспортну пригоду та подані ним же в інтересах потерпілих заяви до МТСБУ про виплату страхового відшкодування, у яких в графах «Інформація щодо взаєморозрахунків» зазначено «не проводились» (а.с. 14-17).

За вищенаведених обставин в їх сукупності у МТСБУ були відсутніми правові підстави для відмови у задоволенні заяв потерпілих про виплату страхових відшкодувань.

А виплативши ці страхові відшкодування МТСБУ у відповідності до статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набуло право вимоги (регресу) до винної особи відповідача ОСОБА_2 .

При цьому колегія суддів також звертає увагу на те, що ні у кримінальному провадженні, ні у цивільній справі за позовом МТСБУ, ОСОБА_2 та його представником так і не зазначено, в який саме спосіб було здійснено повне відшкодування потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заподіяної шкоди, а також не наведено докази такого відшкодування.

З урахуванням вищенаведеного доводи апеляційної скарги стосовно того, що «підстав для задоволення позовних вимог не було, оскільки шкода відшкодована», до уваги прийматися не можуть.

А інших доводів апеляційна скарга і не містить.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для відмови у задоволенні позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року - 2 684, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача 178 704 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 178 704 грн. 00 коп., що станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684, 00 грн. х 100 = 268 400, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 178 704 грн. 00 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а заочне рішення Личаківського районного суду міста Львова від 13 червня 2022 року- без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 10 квітня 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.