н/п 2/953/1215/23
УХВАЛА
"03" квітня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
судді - Єфіменко Н.В.,
за участі секретаря - Лущан В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
17 грудня 2021 р. Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» (далі: позивач) звернулось до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 (далі: відповідач) про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 4-2301С від 01.01.2021 в сумі 28 063, 62 грн., з яких: 25 258, 63 грн. заборгованість за електричну енергію, 1 537, 16 грн. пеня, 283, 89 3 % річних, 883 94 грн. індекс інфляції.
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 01.01.2021 між та відповідачем укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 4-2301С, однак взяті на себе зобов`язання відповідач не виконує, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.
До судового засідання, належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду, сторони не з`явились, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідач причину неявки суду не повідомив.
Клопотань про відкладення від учасників справи не надходило, підстав передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладено справи судом не встановлено.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, причини для відкладення розгляду справи відсутні, суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи за відсутності сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного:
Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Аналогічні положення закріплені у ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип територіальної підсудності.
Підсудність як правове явище має не лише статичний аспект, а й динамічний, що розкривається при реалізації права на судовий захист в сфері цивільної юрисдикції.
Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.
Основними видами територіальної підсудності є, зокрема, загальна, альтернативна та виключна.
Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.
Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.
Так, відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Альтернативна підсудність - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів.
Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності.
Так, згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.
Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за надані послуги з постачання електричної енергії за об`єктом, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , що за адміністративно-територіальним поділом відноситься до Слобідського району м. Харкова.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому позови про стягнення заборгованості з їх оплати повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.
У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.
Наведене свідчить, що вимоги про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг повинні розглядатись за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням цього майна.
З урахуванням наведеного, даний позов має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Частиною 1 статті 32 ЦПК України визначено, що спори між судами про підсудність не допускаються.
Разом з тим, згідно зі ст. 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).
При цьому, відповідно до ч. 1-3 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Таким чином, прийняття Київським районним судом м. Харкова рішення, за результатами розгляду вищезазначеної позовної заяви, яка не підсудна цьому суду за правилами виключної підсудності, не відповідатиме критеріям рішення, які визначені ст. 263 ЦПК України, та є підставою, передбаченою ст. 378 ЦПК України, для його безумовного скасування, що суперечить завданням цивільного судочинства.
На підставі вищевикладеного, з метою недопущення порушення виключної територіальної підсудності, суд вважає за необхідне передати передати позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова.
Керуючись статтями 27, 28, 31, 260 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передати за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя -