Номер провадження: 22-ц/813/279/23
Справа № 520/1174/19
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю:

секретаря: Хухрова С.В.,

представника ОСББ «Білий будинок» - Грози В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Орловського Олега Володимировича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.04.2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Білий будинок», про визнання нечинними та скасування протоколів,

встановив:

21.01.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі ОСББ) «Білий будинок» про визнання нечинними та скасувати: протокол загальних зборів ОСББ «Білий будинок» від 29.05.2010 року; протокол загальних зборів ОСББ «Білий будинок» від 29.10.2011 року; протокол засідання членів правління ОСББ «Білий будинок» № 25 від 02.04.2013 року; інструкцію по пропускному режиму автотранспорту на територію ОСББ «Білий будинок».

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_1 . Стверджує, що оспорюванні документи були прийняті із грубим порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема, було недотримало вимоги ч. 14 ст. 10 Закону України «Про ОСББ».

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.04.2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.84-88).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Орловський О.В. ставить питання про скасування рішення суду від 22.04.2019 року, ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.92-95).

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник ОСББ «Білий будинок», посилаючись на законність та обгрунтованість судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, судове рішення від 22.04.2019 року - без змін.

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, в тому числі і позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Орловського О.В. (а.с.183-189).

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Колегія суддів також зазначає, що Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше 3-х років (а.с.109-110), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції у відкритому судовому засіданні, за участю з`явившихся учасників справи, у відсутність інших учасників справи, а також за наявними у справі доказами.

При цьому колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

У зв`язку зі звільненням головуючого у справі судді ОСОБА_2 у відставку з посади судді, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 126/0/15-23 від 21 лютого 2023 року, з урахуванням службової записки у даній справі про заміну судді-доповідача, на підставі п. 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року (із змінами та доповненнями), протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2023 року головуючий у справі суддя Гірняк Л.А. замінена на суддю Сегеду С.М., судді Сєвєрова Є.С., Вадовська Л.М. (а.с. 179).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 30.03.2023 року визначено новий склад суду: головуючий той же суддя Сегеда С.М. (а.с.181-182).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , стверджуючи, що оспорювані нею документи були прийняті із грубим порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема, було недотримано вимоги ч. 14 ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі ОСББ), відповідно до яких рішення про визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, порядок управління і користування спільним майном, передачу у користування фізичним та юридичним особам спільного майна, а також про реконструкцію та капітальний ремонт багатоквартирного будинку або зведення господарських споруд вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як дві третини загальної кількості усіх співвласників.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно установчих зборів власників квартир будинку АДРЕСА_2 від 05.12.2009 року було створено ОСББ «Білий будинок», який після передачі в експлуатацію від забудовника будинку АДРЕСА_2 . Глушка 01.02.2010 року, здійснює утримання, обслуговування, обладнання та охорону будинку.

Оскільки ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру від 24 березня 2011 року, то вона є співвласником багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , в якому створено ОСББ «Білий будинок», що не заперечується сторонами.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідно до Протоколу загальних зборів ОСББ «Білий будинок» від 29.05.2010 року було прийняте рішення про затвердження проекту благоустрою, встановлення паркану, шлагбауму, будки охоронців.

Протоколом загальних зборів ОСББ «Білий будинок» від 29.10.2011 року, підтверджено, що на вищевказаних загальних зборах прийняте рішення про необхідність охорони та здійснення платежів по її утриманню.

У відповідності до протоколу засідання членів правління ОСББ «Білий будинок» №25 від 02.04.2013 року було прийнято рішення про введення в експлуатацію систем відеонагляду, вирішене питання про правила пропускного режиму та питання про заміну пропусків, запроваджено Інструкцію по пропускному режиму автотранспорту на територію ОСББ «Білий будинок».

Суд виходив із того, що ч.4 cт. 10 Закону України «Про ОСББ», в редакції від 03.11.2005 року, який був чинним на час проведення 29.05.2010 року загальних зборів власників квартир будинку АДРЕСА_2 , передбачалось, що загальні збори правомочні, якщо на них присутні більше половини членів об`єднання, а тому за змістом ч.5 вищевказаної статті рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх членів об`єднання.

При цьому суд обгрунтовано виходив із того, що згідно протоколу №3 загальних зборів ОСББ від 29.05.2010 року, загальна чисельність співвласників будинку на той час складала 100 осіб, а на зборах були присутні 52 особи, що складає більш ніж 50% від загальної кількості. За питання щодо проведення відеонагляду проголосували 37 осіб, що є більшістю осіб від присутніх на зборах.

За змістом протоколу №5 загальних зборів ОСББ від 29.10.2011 року загальна чисельність членів ОСББ на той час уже складала 154 особи, а на зборах були присутні 85 осіб, що складає більш ніж 50% від загальної їх кількості. За питання щодо охорони прибудинкової території проголосували 44 особи, що також було більшістю від присутніх осіб.

В подальшому, на виконання вищевказаних рішень, правлінням ОСББ були здійснені заходи щодо укладання відповідних договорів з організаціями щодо охорони та обладнання відео спостереження будинку та прибудинкової території, та після завершення цих дій, 02.04.2013 року правлінням ОСББ було прийнято рішення про введення в експлуатацію системи відеонагляду та розглянуті питання правил пропускного режиму та заміни пропусків на прибудинкову територію.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення, які приймалися загальними зборами ОСББ 29.05.2010 року та 29.10.2011 року, бути прийняті без порушення вимог чинного законодавства, а саме: вимог Закону України «Про ОСББ», Статуту ОСББ, в редакціях, які діяли на час прийняття вищевказаних рішень.

Нова редакція вищевказаних Закону України «Про ОСББ», а також Статуту ОСББ, які є чинними на даний час, почали діяти з 01.07.2015 року.

З підстав викладеного, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про правомочність і обгрунтованість висновку суду щодо належних повноважень правління ОСББ «Білий будинок» та законність прийняття правлінням вказаного ОСББ рішення 02.04.2013 року про введення в експлуатацію системи відеонагляду та про розгляд вказаним правлінням ОСББ питань правил пропускного режиму та заміни пропусків на прибудинкову територію, що було закріплено в Інструкції по пропускному режиму автотранспорту на територію ОСББ «Білий будинок».

Крім того, суд правильно зазначив, що Законом України «Про ОСББ» передбачена можливість оскарження в судовому порядку саме рішень загальних зборів, а не протоколів та Інструкції, у зв`язку з чим, на думку суду, позивачем було обрано невірний спосіб захисту своїх прав.

Що стосується заяви відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності (а.с.34), то колегія суддів зазначає, що згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а заміна сторін у зобов`язанні, згідно ст. 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність доводів позивача, а тому наслідки застосування спливу позовної давності в даному випадку не застосовуються, оскільки позовна вимога є необґрунтованою.

При цьому слід зазначити, що виходячи із практики Верховного Суду, яка викладена в постанові його Великої Палати від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження 14-252цс18), позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Що стосується посилання в оскаржуваному судовому рішенні на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.12.2018 року, у справі № 520/15250/18, про що зазначає в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Вказаним судовим рішенням дійсно було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання дій правління ОСББ «Білий будинок» по встановленню обмежень по доступу до дворової та прибудинкової території належних їй та членам її родини транспортних засобів за адресою АДРЕСА_2 незаконними, та такими, що порушують її законні права та інтереси, про зобов`язання ОСББ «Білий будинок» припинити нарахування ОСОБА_1 платежів за експлуатацію систем відеонагляду та послуги охорони, про скасування незаконно нарахованої заборгованості, яка була помилково нарахована ОСОБА_1 за експлуатацію систем відеонагляду та послуги охорони про зобов`язання правління ОСББ «Білий будинок» усунути перешкоди в користуванні дворовою та прибудинковою територіями шляхом надання постійної перепустки на в`їзд та виїзд належних позивачеві та членам її родини транспортних засобів, про припинення вибіркового пропуску (допуску) на прибудинкову територію транспортних засобів, що здійснюють короткотривалий в`їзд на прибудинкову територію, які попередньо засвідчують особу чи адресу позивача, що не мають за мету паркування у зоні прибудинкової території, шляхом блокування встановлених пристроїв для обмеження доступу до дворової та прибудинкової території, про зобов`язання ОСББ «Білий будинок» укласти з ОСОБА_1 договір на надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою АДРЕСА_2 на підставі Закону «Про житлово-комунальні послуги» та відповідно до переліку, затвердженого постановою KM України від 20.05.2009 р. № 529, через безпідставність позовних вимог (а.с.76-81).

Дане судове рішення на час ухвалення оскаржуваного судового рішення було чинним, оскільки апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було викрито лише 26.04.2019 року.

Постановою колегії суддів Одеського апеляційного суду від 28.11.2019 року вказане судове рішення дійсно було скасовано, але лише в частині визнання незаконними дій правління ОСББ «Білий будинок» щодо встановлення обмежень у доступі до дворової території, зобовёязання правління ОСББ «Білий будинок» усунути перешкоди у користуванні із прийняттям в цій частині постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Проте, в іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.12.2018 року, у справі № 520/15250/18, було залишено без змін.

Тобто вказаними судовими рішеннями встановлено правильність нарахування ОСОБА_1 платежів за експлуатацію систем відеонагляду та послуги охорони і виникнення з цих підстав нарахованої заборгованості, а також про необхідність зобов`язання укласти договір про надання житлово-комунальних послуг.

В судді апеляційної інстанції представник ОСББ «Білий будинок» Гроза В.І. також зазначив, що на теперішній час ОСОБА_1 погасила всю заборгованість перед ОСББ «Білий будинок», можливо тому і не зёявилась до суду апеляційної інстанції.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 , оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Орловського Олега Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.04.2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.06.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький