Справа № 545/3072/21
Провадження № 2/545/109/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2023 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кіндяк І.С.,

з участю секретаря Католик Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту належності майна на праві спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулись до суду з позовом про встановлення факту належності майна на праві спільної сумісної власності, просив суд: встановити, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходиться по АДРЕСА_1 в період 01.07.1990 року до 17 вересня 2018 року належав на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 у частці 3/10, ОСОБА_2 у частці 3/10, ОСОБА_1 у частці 1/5, ОСОБА_3 у частці 1/5, та стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав наведених у позові.

В судове засідання відповідач та треті особи не з`явилась з невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового засідання.

Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив: проводиться заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача та третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_5 .

Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 10.06.1988 року вказаний жилий будинок АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності колгоспному двору.

Як вбачається з листа №02-21/1458 від 12.08.2022 року від Виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області житловий будинок АДРЕСА_1 в період з 1988 року по 1995 рік належав до майна колгоспного двору.

Також судом встановлено, що 05.05.2020 року відповідач одноосібно зареєструвала право власності на спірне майно, у тому числі вказаний житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, які знаходилися по АДРЕСА_1 , а 04.06.2020 року одноосібно продала його іншій особі.

Згідно довідки Виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 15.07.2020 року № 02-44/2100 позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та має склад сім`ї: сестра, ОСОБА_3 , 1980 р.н., мати, ОСОБА_2 1946 р.н.

З огляду на те, що предметом розгляду вказаного позову є з`ясування питання приналежності господарства до суспільної групи «колгоспний двір» та встановлення факту належності такого «колгоспного двору» на праві спільної сумісної власності, то при його вирішенні застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (у редакції 1963 року).

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 688/21/17-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 454/1187/17-ц.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до положень ст. 123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.»

Згідно до статей 78, 79 КпШС ( 2006-07 ), якщо у неповнолітніх є належне їм майно, батьки управляють ним як опікуни і піклувальники без спеціального на те призначення, але з додержанням відповідних правил про опіку та піклування. У разі виникнення спільної власності батьків і дітей правовідносини щодо цієї власності регулюються на загальних підставах за нормами ЦК.

Відповідно до п. 8 Постанови пленуму Верховного суду України N 20 від 22.12.95 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності передбачені Законом "Про власність" положення щодо спільної власності громадян на майно, надбане внаслідок їх спільної праці, поширюються на придбання його як при веденні особистого підсобного господарства, в тому числі членами колишнього колгоспного двору, так і в інших випадках.

Згідно з цими положеннями право на майно може бути визнано не лише за громадянами, які є родичами, а й за іншими особами, коли буде встановлено, що вони входили до складу сім`ї і брали трудову участь у його придбанні.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" ( 885-12 ) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.»

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року №112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за №5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно зі змістом цих Вказівок суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Виключення складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу, такі господарства незалежно від роду занять голови сім`ї відносяться до господарств колгоспників. Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради.

Виконавчим комітетом Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області надано відповідь (лист №02-21/1458 від 12.08.2022 року), що житловий будинок АДРЕСА_1 в період з 1988 року по 1995 рік належав до майна колгоспного двору.

Відповідно до п.3 розділу 2 та п.64, п.66 розділу 10 «Примірного статуту колгоспу», який прийнятий на ІУ Всесоюзному з`їзді колгоспників, членами колгоспу можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку і виявили бажання та здатні брати участь у здійсненні цілей і завдань колгоспу.

Судова колегія в цивільних справах Верховного Суду України в ухвалі від 01.07.92 зазначила, що « Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови N 3 від 2 березня 1973 р. "Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього" роз`яснив, що розмір частки колишнього члена колгоспного двору у спільному майні, яке належало колгоспному двору і збереглося після його перетворення в господарство робітників або службовців, встановлюється відповідно до ст. 123 Цивільного кодексу ( 1540-06 ). Тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх його членів (в тому числі непрацездатних і неповнолітніх), які не втратили право на частку в майні двору на час припинення останнього.»

Відповідно ст. 563 ЦК УРСР, В разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу.

Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах.

Правила цієї статті застосовуються також при спадкоємстві майна в господарстві громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сільському господарстві».

Отже, до 03.07.1989 року частки співвласників майна колгоспного двору, а саме житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які знаходиться по АДРЕСА_1 у праві власності майно колгоспного двору, а саме у праві на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходиться по АДРЕСА_1 становили:

- ОСОБА_5 1/5,

- ОСОБА_2 1/5,

- ОСОБА_1 1/5,

- ОСОБА_6 1/5,

- ОСОБА_3 1/5.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 його спадщину фактично прийняли, але не оформили відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_5 внаслідок чого їхні частки змінилися у кожного з 1/5 на від 1/5 від 1/5 = 1/5: = 1/10, а відповідно кожному належало 3/10.

Враховуючи надані до суду докази по справі, суд приходить до висновку про задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7-13, 17, 51, 76-81, 158, 200, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності майна на праві спільної сумісної власності задовольнити.

Встановити, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходиться по АДРЕСА_1 в період 01.07.1990 року до 17 вересня 2018 року належав на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 у частці - 3/10, ОСОБА_2 у частці -3/10, ОСОБА_1 у частці-1/5, ОСОБА_3 у частці -1/5.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривен 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів відповідно до порядку визначеного ст. 284 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя

Полтавського районного суду

Полтавської області І.С.Кіндяк