П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2023 року м. Київ

Справа №371/740/22

Провадження № 22-ц/824/5265/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 29 березня 2023 року

Повний текст постанови складено 31 березня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

сторони: позивач Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві на ухвалу Миронівського районного суду Київської області, постановлену у складі судді Поліщук A.C. 22 грудня 2022 року у справі за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних після укладання першого контракту, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві звернулося до Миронівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних після укладання першого контракту.

Вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , проходив службу в підрозділах цивільного захисту на посаді пожежного-рятувальника 25-ДПРЧ Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві з 16 листопада 2020 року №763.

Між Головним управлінням ДСНС України у м. Києві та відповідачем укладено контракт про проходження служби від 16.11.2020 № 764/20, згідно з яким останній бере на себе зобов`язання сумлінно виконувати вимоги Присяги служби цивільного захисту, наказів чи розпорядження керівників, свої службові обов`язки. Строк контракту складає 3 (три) роки.

У відповідності до п.1 укладеного контракту відповідач ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу і добровільно взяв на себе зобов`язання додержуватися Конституції та законів України, сумлінно виконувати вимоги Присяги служби цивільного захисту, статутів, наказів чи розпорядження керівників (начальників), свої службові обов`язки, підвищувати свою професійну майстерність, досягати позитивних результатів з фізичної підготовки.

У позовній заяві позивач вказує, що при прийнятті на службу відповідно до п. 1 Розділу XXVI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 20 липня 2018 року № 623, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2018 року за № 936/32388 та абз. 3 параграфу 1 Наказу Головного Управління ДСНС України в м. Києві від 23 грудня 2020 року №:862 відповідачу ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу після укладання першого контракту в сумі 16816 грн.

На займаній посаді відповідач ОСОБА_1 проходив службу на посаді пожежного- рятувальника 25-ДПРЧ Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до 05 квітня 2021 року.

Відповідно до абз.5 п.5 Контракту № 764/20 про проходження служби цивільного захисту, контракт може бути припинено (розірвано) достроково з ініціативи ДСНС, а особа рядового і начальницького складу, яка проходить службу за контрактом, звільняється зі служби: у зв`язку із систематичним невиконанням умов цього контракту особою рядового і начальницького складу.

Згідно до параграфу 7 Наказу від 05 квітня 2021 року № 248 Головного управління ДСНС України у м. Києві ОСОБА_1 був звільнений зі служби цивільного захисту у запас Збройних сил України (із постановкою на військовий облік) за п.176 підпунктом 6 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу) Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого Кабінетом міністрів України від 11 липня 2013 року №593.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 після укладання першого контракту проходив службу у службі цивільного захисту з 16.11.2020 року по 05.04.2021 року,

Пунктом 4 Розділу XXVI Інструкції встановлено, що «...4. У разі звільнення особи рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту зі служби до закінчення терміну першого контракту (крім звільнених за віком, станом здоров`я, через систематичне невиконання умов контракту керівником відповідного органу управління (підрозділу) та у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) проводиться утримання виплаченої одноразової грошової допомоги після укладання першого контракту в сумі, обчисленій у повних календарних місяцях пропорційно часу, який залишився до закінчення дії контракту...».

Так, згідно довідки управління та фінансів Головного управління від 19.07.2022 № 116 підлягають утриманню кошти за виплачену одноразову грошову допомогу після укладання першого контракту в розмірі 13 80,10 грн., за 30 календарних місяців, з яких 8 000,00 грн. відповідачем в добровільному порядку відшкодовано.

Станом на теперішній час заборгованість становить 5 803,10 грн.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 23 серпня 2022 року провадження у справі відкрито спрощене провадження у справі.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року закрито провадження в цивільній справі за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до ОСОБА_1 стягнення витрат, пов`язаних після укладання першого контракту, у зв`язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві подано апеляційну скаргу, в який посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позов пред`явлений з приводу спору щодо проходження відповідачем служби цивільного захисту на підставі контракту з Головним управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у м. Київ відповідно до Кодексу цивільного захисту та Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу.

Проте, судом першої інстанції не враховано наступне.

Головне управління ДСНС України у м. Києві є органом державної влади, фінансується з державного бюджету, а подія, яка відбулася завдала збитків, як Головному управлінню ДСНС України у м. Києві так і державі в цілому.

Згідно з укладеним Контрактом, відповідач взяв на себе зобов`язання додержуватися Конституції та законів України, сумлінно виконувати вимоги Присяги служби цивільного захисту, статутів, наказів чи розпорядження керівників (начальників), свої службові обов`язки, підвищувати свою професійну майстерність, досягати позитивних результатів з фізичної підготовки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, одним, з таких наслідків є відшкодування збитків.

Разом з тим, відповідач, будучи особисто ознайомленим під підпис щодо обов`язку відшкодувати вищенаведені витрати, зобов`язався їх сплатити, що підтверджується відповідним аркушем бесіди від 29.10.2020, однак грошові кошти в повному обсязі позивачу не повернув.

Головне управління звернулося в суд з позовом та просить стягнути з відповідача надлишково нараховані кошти.

Також судом першої інстанції не враховано, що питання про відшкодування шкоди регулюються главою 82 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Предметом позову є вимога стягнути на свою користь заборгованість з відповідача, а саме грошові кошти.

Тобто, даний спір не можна вважати публічно-правовим спором з приводу прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, оскільки він не пов`язаний з захистом прав відповідача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, як це передбачено в адміністративному судочинстві.

Разом з тим, Кодекс адміністративного судочинства України (КАС України) не містить прямої норми для відшкодування майнової шкоди службовими особами під час їх виконання службових обов`язків або після їх звільнення.

Предметом позову в даній справі є стягнення грошових коштів, які відповідач отримав та не повернув їх чим завдав майнової шкоди позивачу без необхідності надання оцінки та встановлення неправомірності дій посадової особи (відповідача), відповідними діями якої така шкода завдана, оскільки неправомірність дій відповідача встановлена за результатами службового розслідування та наказом про притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності від 05.04.2021 № 248 за систематичне невиконання умов контракту та додаткового правового аналізу не потребує.

Відповідач не оскаржив своє звільнення та погодився з ним про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, не оспорював свою заборгованість перед позивачем.

Отже, після звільнення відповідача та не оскарження ним наказу про звільнення, відносини між позивачем та відповідачем перейшли в площину цивільно-правових відносин, оскільки в даному випадку є стягнення грошових коштів, які відповідач отримав та не повернув. Крім того, даний борг виник не під час проходження служби відповідачем та виконання ним виконання трудових обов`язків, а після його звільнення.

Так, спір має приватноправовий характер, який обумовлений порушенням майнового, тобто приватного права позивача, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Тобто, даний спір не можна вважати публічно-правовим спором з приводу прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, оскільки він не пов`язаний з захистом прав громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. '

Головне управління вважає, що суд першої інстанції помилкового встановив предмет спору, що даний спір стосується проходження відповідачем служби цивільного захисту, оскільки предметом позову є вимога Головного управління стягнути на свою користь з відповідача борг, а саме грошові кошти, які він отримав за надлишково нараховані йому грошове забезпечення.

Вимоги викладені в позовній заяві за своїм характером не пов`язані із захистом прав громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення відповідача з публічної служби; та не стосуються оскарження дій останнього.

В судовому засіданні представник ГУ ДСНС у м. Києві Коцюба К.М. підтримала доводи апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія дійшла наступних висновків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини з приводу стягнення витрат, завданих особою державі під час проходження публічної служби, є публічно-правовим, а тому дійшов висновку, що спір підлягає розгляду в порядку КАС України.

Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таки,; справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Разом з тим відповідно до пункту 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

При цьому стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до окремих положень статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З огляду на вказані норми можна зробити висновок, що законодавець установив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав і свобод фізичних та юридичних осіб за допомогою процесуального закону.

Окрім цього, згідно пункту 30 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби. Спори з приводу стягнення безпідставно сплачених (без достатньої правової підстави) грошових сум не є публічно-правовими, тому відповідні заяви слід розглядати в порядку цивільного судочинства (статті 1212, 1213 ЦК України).

У справі, яка переглядається, предметом позову є вимога позивача стягнути на свою користь з відповідача боргу, а саме грошових коштів, які відповідач отримав як оплату щорічної основної оплачуваної відпустки та безпідставно (на твердження позивача) отримане грошове забезпечення.

Спосіб захисту, обраний позивачем, є характерним саме для цивільного права та судочинства, а спір за своїм характером не пов`язаний із захистом прав громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

У пункті 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічно-правовий спір це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або справу адміністративної юрисдикції визначено як публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб`єкт владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 46 КАС України позивачем в адміністративній справі, можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Разом з тим, частиною 5 визначено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.

Тобто за вищевказаною нормою суб`єкт владних повноважень може звертатися до-суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об`єднань, юридичних осіб, які не є суб`єктами владних повноважень, виключно для превентивного судового контролю своєї ж діяльності та у випадках, визначених законом.

У цих випадках водночас із перевіркою дій чи бездіяльності зазначених вище осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб`єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб`єктів владних повноважень.

У справі, що розглядається, позов пред`явлено про стягнення надлишково нарахованих коштів, які, на твердження позивача, утримуються відповідачем безпідставно.

Публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного.

У справі, що розглядається, правовідносини між сторонами не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не спрямовані на захист прав свобод та інтересів особи від порушень з боку суб`єкта владних повноважень та не стосуються оскарження дій останнього.

Отже, за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір є приватноправовим, та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

До подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі 755/2258/17.

Відповідно до статті 379 ЦПК України неповне з`ясування судом обставин, що-мають значення для справи є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374,379, 381-383, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві - задовольнити .

Ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна