Справа № 747/269/22
Провадження № 2/747/4/23
РІШЕННЯ

іменем України

16.06.2023 року смт Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

секретаря Зірки В.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Талалаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів. В обґрунтування позову зазначає, що 02 січня 2015 року між ОСОБА_4 то СТОВ «Дружба-Нова» був укладений договір оренди землі, на підставі якого ОСОБА_4 було передано в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :001:0025 на території Талалаївської селищної ради Прилуцького району. Право оренди по договору оренди було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.07.2015 року. Строк оренди земельної ділянки закінчується 31.12.2030 року. 03 грудня 2021 року приватним нотаріусом Зеленським С.М. було зареєстровано намір ОСОБА_4 , як власника земельної ділянки, щодо її продажу. 05 січня 2022 року між ОСОБА_3 та СТОВ «Дружба-Нова» був укладений договір про передачу ОСОБА_3 переважного права купівлі земельної ділянки. Запис про реєстрацію такого обтяження був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 06 січня 2022 року позивачем через представника по довіреності було направлено приватному нотаріусу Зеленському С.М. лист-повідомлення про бажання скористатися переважним правом купівлі земельної ділянки, який отриманий нотаріусом 11.01.2022. На 26.01.2022, 04.02.2022 та на 07.02.2022 приватний нотаріус Зеленський С.М. призначав дату укладення договору купівлі-продажу, однак у ці дати договір укладений не був. 07 лютого 2022 року ОСОБА_3 через представника по довіреності було повторно повідомлено приватного нотаріуса Зеленського С.М. про бажання скористатись переважним правом купівлі земельної ділянки. Даний лист в цей же день був особисто був вручений приватному нотаріусу Зеленському С.М. 21 липня 2022 року приватним нотаріусом Зеленським С.М. було зареєстровано новий намір ОСОБА_4 про продаж належної йому земельної ділянки за ціною 228 924, 00 грн. Про таку реєстрацію приватний нотаріус позивача як особу, яка володіла переважним правом купівлі земельної ділянки у спосіб, що передбачений ч.3 ст 130-1 ЗК України або в інший будь-який спосіб, не повідомляв. Про реєстрацію нового наміру нотаріус повідомив лише СТОВ «Дружба-Нова». 23 вересня 2022 року позивач отримав від приватного нотаріуса Зеленського С.М. повідомлення (цінним листом з описом вкладень), про призначення на 19.09.2022 року дати укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. За таких обставин позивача фактично було позбавлено можливості прибути у визначений нотаріусом день та час для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. 26 вересня 2022 року приватним нотаріусом Зеленським С.М. було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки на користь особи, яка не мала переважного права на купівлю, а саме за відповідачем ОСОБА_5 . Таким чином продаж земельної ділянки відбувся з порушенням переважного права позивача на її купівлю.

Тому позивач просить суд перевести права і обов`язки покупця за договором купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 26 вересня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Зеленським С.М., з ОСОБА_5 на ОСОБА_3 ; Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 228 924 грн, звернувши стягнення на грошові кошти ОСОБА_3 , що знаходяться на депозитному рахунку Талалаївського районного суду; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером :001:0025 площею 3, 069 га, прийняте приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Зеленським С.М. 26.09.2022 року за № 64932529; визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :001:0025 площею 3, 069 га.

Відповідач ОСОБА_5 позов до неї не визнала. Згідно наданого відзиву на позовну заяву вона законно набула право власності на земельну ділянку згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 вересня 2022 року. Було проведено всі встановлені нормами ст 130-1 ЗК України процедури щодо дотримання переважного права другої черги на придбання земельної ділянки, що належала орендарю цієї земельної ділянки. Позивач вказує у позовній заяві, що станом на дату розміщення наміру 21 липня 2022 року суб`єктом переважного права другої черги було СТОВ «Дружба-Нова», також позивач підтверджує факт належного повідомлення суб`єкта переважного права про реєстрацію наміру щодо продажу земельної ділянки. На дане повідомлення нотаріусом не було отримано відповіді, що у відповідності до абз 6 ч 3 ст 130-1 ЗК України вважається, що такий суб`єкт переважного права відмовився від свого переважного права відмовився від свого переважного права.

Що стосується зазначеного позивачем порушення ч.3 ст 130-1 ЗК України щодо його неповідомлення як особи, що володіла переважним правом про реєстрацію наміру щодо продажу земельної ділянки, то положення ч.3 ст 130-1 ЗК України не містить імперативної вимоги щодо необхідності повідомлення особи, якій передано переважне право, про реєстрацію наміру щодо продажу, так як суб`єкт переважного права і особа, якій передано переважне право -це два різних юридичних поняття і вони не є тотожними. Крім того, нотаріусом, на думку відповідача, не порушено порядок повідомлення позивача, як особи, якій передано переважне право, оскільки ч.3 с 130 -1 ЗК України не передбачено саме такої дії, як повідомлення суб`єкта, при вчиненні нотаріусом дій для встановлення суб`єктів переважного права.

Також на думку відповідача у позивача не було дійсного переважного права, так як з дати реєстрації першого наміру 03 грудня 2021 року він демонстрував суперечливу поведінку, зловживав правом та діяв недобросовісно, недобросовісно та з упередженням діяв щодо тодішнього власника земельної ділянки з метою обмежити можливість власника вільно розпоряджатися своєю власністю. Представник позивача, з`явившись на першу дату 26 січня 2022 року висловлював додаткові умови щодо укладення і підписання договору купівлі-продажу, такі ж додаткові вимоги висувались і 04 лютого 2022 року. На третю дату призначення угоди купівлі-продажу позивач направив нотаріусу лист, у якому вказав, що підпише договір за умови надання йому додаткових документів від представника продавця, зазначаючи, що він не відмовляється при цьому від купівлі земельної ділянки, свідомо вводячи в оману все коло задіяних в угоді осіб та зловживаючи правом. Отже станом на 07.02.2022 року особа, якій було передане переважне право, з`явилась на угоду до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу та відмовилась від підписання договору, нав`язуючи власнику земельної ділянки свої умов продажу. За таких обставин відбулось припинення дії договору про передачу переважного права купівлі земельної ділянки від 05.01.2022 року, укладеного між суб`єктом переважного права СТОВ «Дружба-Нова» та позивачем, так як згідно п 10 цього договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобов`язань. Відмовою від підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки передане переважне право було реалізоване шляхом відмови від укладення договору купівлі-продажу. З 08 лютого2022 року виключне право на придбання земельної ділянки належить суб`єкту такого права СТОВ «Дружба- Нова». Передане переважне право має вичерпний характер і реалізується або укладенням договору купівлі-продажу або відмовою від реалізації такого переважного права. Таким чином, станом на дату укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 вересня 2023 року позивач не був особою, які передано переважне право на придбання земельної ділянки.

Що стосується позовної вимоги про скасування рішення реєстратора про державну реєстрацію права власності за відповідачем ОСОБА_5 , то ч.4 ст 130-1 ЗК України визначає єдиний спосіб захисту порушених прав суб`єкта переважного права, який може реалізувати таке право шляхом пред`явлення до суду позову про переведення на нього прав та обов`язків покупця, інші способи не передбачені. Тому представник відповідача ОСОБА_5 у відзиві просить суд відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 .

Крім того, разом із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, у якій просив суд забезпечити його позов шляхом заборони ОСОБА_5 вчиняти дії по відчуженню земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0025 площею 3,0692 га, що знаходиться на території Талалаївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 53; заборони державним реєстраторам, які уповноважені проводити реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчинення реєстраційних дій по зміні власника земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0025 площею 3,0692 га, що знаходиться на території Талалаївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 53. Ухвалою від 04 листопада 2022 року заява ОСОБА_3 задоволена, заборонено ОСОБА_5 вчиняти дії по відчуженню земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0025 площею 3,0692 га, що знаходиться на території Талалаївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області; заборонено державним реєстраторам, які уповноважені проводити реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинення реєстраційних дій по зміні власника земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0025, площею 3,0692га, що знаходиться на території Талалаївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області.

Ухвалою від 02 листопада 2022 року відкрите загальне позовне провадженя та призначено підготовче судове засіданні на 29 листопада 2022 року, яке не відбулось у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, відкладено на 28 грудня 2022 року. Ухвалою підготовчого судового засіданні від 28 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд на 02 лютого 2022 року, який не відбувся у зв`язку з відключенням світла. Згідно розпорядження № 5 керівника апарату суду від 22.02.2023 року призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_7 . Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2023 року справу передано на розгляд судді Тіщенко Л.В. Ухвалою від 23 лютого 2023 року справу прийнято суддею до провадження на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 23.02.2023 року та призначено судове засідання на 21 березня 2023 року, яке було відкладено на 14 квітня 2023 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача ОСОБА_4 . У судовому засіданні 14 квітня 2023 року задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідка, та оголошено перерву до 17 травня 2023 року для виклику свідка ОСОБА_8 . У судовому засіданні 17 травня 2023 року оголошено перерву до 16 червня 2023 року за клопотанням представника позивача для надання підтверджуючих документів про сплату коштів на депозитний рахунок суду.

У судових засіданнях по справі представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав і просив задовольнити, оскільки неправомірними діями відповідачів порушено переважне право позивача на придбання земельної ділянки, так як припинення переважного права не реєструвалось, нотаріус не повідомив ОСОБА_3 належним чином про дату укладення угоди. У призначені нотаріусом дати укладення угоди вони не відбувались, оскільки із наданого доручення на представництво неможливо було встановити обсяг повноважень представника продавця. Крім того, нотаріус не реєстрував припинення переважного права, так як фактично не було відмови від укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Позивач отримав повідомлення про дату призначення угоди вже після настання дати, тобто про другу дату він не знав. Крім того, позивач намагався встановити ціну продажу земельної ділянки, так як у договорі вона не була зазначена прямо, робилась відсилка на додаток, якого неможливо було знайти. І тому в дати, призначені нотаріусом 26 січня, 04 лютого та 07 лютого 2022 року позивач не зміг оформити договір купівлі-продажу.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Єкимов І.С. в судових засіданнях по справі позов не визнавав, так як відповідач законно набула право власності на земельну ділянку згідно договору купівлі-продажу від 26 вересня 2022 року, було проведено всі встановлені нормою ст 130-1 ЗК України процедури щодо дотримання переважного права другої черги на придбання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що належить орендарю цієї земельної ділянки. На реєстрацію наміру щодо продажу земельно ділянки 21 липня 2022 року нотаріусом не було отримано відповіді, що згідно положень абз 6 ч.3 ст 130-1 ЗК України вважається, що такий суб`єкт переважного права відмовився від свого переважного права. Що стосується неповідмолення позивача нотаріусом про реєстрацію наміру щодо продажу земельної ділянки, то положення ч.3 ст 130-1 ЗК України не містить вимоги щодо необхідності повідомлення особи, якій передано переважне право, про реєстрацію наміру щодо продажу. Позивач з дати реєстрації першого наміру 03 грудня 2021 року демонстрував суперечливу поведінку, зловживав правом та діяв недобросовісно. Нотаріусом тричі призначались дати укладення договору купівлі-продажу, але позивач вимагав якихось додаткових умов, зокрема, додаткових документів від представника продавця. 07 лютого 2022 року, в третю призначену нотаріусом дату, особа, якій надано переважне право, з`явилась на угоду до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу та відмовилась від підписання, при цьому нав`язуючи власнику свої умови. За таких обставин відбулось припинення дії договору про передачу переважного права купівлі земельної ділянки, яке було реалізоване шляхом відмови від укладення договору купівлі-продажу. І уже з 08 лютого2022 року виключне право на придбання земельної ділянки належало суб`єкту такого права СТОВ «Дружба-Нова», так як відповідно до законодавства переважне право купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення може бути передано його суб`єктом іншій особі лише один раз.

Відповідач - приватний нотаріус Прилуцького районного нотаріального округу Зеленський С.М. - в судовому засіданні показав, що ним було зареєстровано намір продажу земельної ділянки відповідно до норм ЗК України. Переважне право купівлі земельної ділянки ним було зареєстроване за ОСОБА_3 . Також ним було повідомлено сторони про дату посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Представник покупця ОСОБА_8 усно його повідомив про те, він хотів вияснити, яким чином визначена ціна продажу земельної ділянки, чому збільшилась сума. Представник продавця ОСОБА_9 також в усній формі його повідомив, що така у нього вказівка продавця. Перша призначена дата була 26 січня 2022 року, але посвідчення договору купівлі-продажу не відбулось, та як сторони не дійшли згоди в ціні, призначена наступна дата в рамках строку дії, повідомлено про це сторони. 04 лютого 2022 року була друга призначена ним дата, перед цим сторони його повідомили, що все в порядку і він розпочав підготовку документів, ним було все підготовлено до посвідчення. В цей день сторони щось між собою домовлялись, але знову не досягли згоди, і ним було призначену третю дату посвідчення договору купівлі-продажу. 07 лютого 2022 року була наступна дата, сторони з`явились, знову були ті самі претензії, представник покупця вимагав у представника продавця для ознайомлення додаткові документи, йому не було їх надано. ОСОБА_8 повідомив, що йому необхідно більше документів, і сторони покинули нотаріальну контору. Після повномасштабного вторгнення 24 лютого 2022 року його робота призупинилась, реєстри були закриті, і тоді ж закінчився строк наміру продажу.

21 липня 2022 року представник продавця ОСОБА_9 звернувся до нього про реєстрацією нового наміру продажу земельної ділянки, ним було зареєстровано намір. Потім виявлено, що переважне право купівлі земельної ділянки зареєстроване за ОСОБА_3 . У відповідності до ч.4 ст 130 ЗК України нотаріус повідомив орендаря про реєстрацію наміру продажу земельної ділянки. Повідомлень про бажання покупця до нього не надходило, він в усній формі звертався до представника покупця з цього приводу, той повідомив, що їм невідома сума продажу земельної ділянки, брати участь у посвідченні договору не будуть, нехай на розсуд нотаріуса призначить день посвідчення договору купівлі-продажу. Після цього він призначив дату посвідчення договору купівлі-продажу 19 вересня 2022 року, направив лист-повідомлення Укрпоштою на ім`я ОСОБА_3 та кур`єрською доставкою Нової пошти на ім`я його представника ОСОБА_8 в смт Варва, яке він отримав наступного дня, тому йому було відомо про призначену дату посвідчення, але ні покупець ні його представник не з`явились у призначену ним дату. Також ним в телефонному режимі було повідомлено орендаря земельної ділянки про реєстрацію наміру, але вони йому повідомили, що не будуть з`являтись, тому ним винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з неявкою. Коли представник продавця звернувся повторно із наміром продажу, то з`явилась новий покупець, ним було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки і намір припинено. При проведенні всіх нотаріальних дій ним було дотримано вимоги ЗК України.

Відповідач ОСОБА_4 в судові засідання по справі не з`являвся, хоча був повідомлений належним чином, зі згоди учасників справи розгляду справи проводився без участі відповідача ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка фахівець із земельних питань СТОВ «Дружба-Нова» ОСОБА_8 суду показав, що він був представником покупця ОСОБА_3 згідно довіреності. Позивач хотів придбати земельну ділянку, він як представник брав участі у процесі укладення договорів, спілкувався з довірителем в телефонному режимі, той не погоджувався на підписання договору купівлі-продажу, оскільки із проекту договору не було зрозуміло, як сформована ціна земельної ділянки, представник продавця також цього міг прояснити. Свідок не міг сказати, чи відомо йому було про дату укладення договору на 19 вересня 2022 року.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, і зазначений висновок суду ґрунтується на доказах досліджених в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору про передачу переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 05 січня 2022 року СТОВ «Дружба-Нова» та ОСОБА_3 , від імені якого діє представник ОСОБА_8 , уклали договір про передачу переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення про наступне за цим договором СТОВ «Дружба-Нова», яка відповідно до п.б ч.1 ст 130-1 ЗК України є суб`єктом переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення, як орендар земельної ділянки площею 3,0692 га кадастровий номер :05:001:0025, розташованої на території Староталалаївської (колишньої Сильченківської) сільської ради Прилуцького (колишнього Талалаївського) району, відповідно до договору оренди землі від 02.01.2015 року, яка на дату укладення цього договору перебуває у власності ОСОБА_4 , передає ОСОБА_3 , який відповідно до закону може набути у власність таку земельну ділянку, своє переважне право купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Умовами договору передбачено що СТОВ «Дружба-Нова» зобов`язана протягом трьох робочих днів з дня державної реєстрації переходу переважного права купівлі земельної ділянки за цим договором письмово цінним листом та повідомленням про вручення або особисто під розписку повідомити власника земельної ділянки про передачу свого переважного права. Переважне право, передане за цим договором, підлягає державній реєстрації в порядку передбаченому для державної реєстрації обтяжень речових прав на земельні ділянки. Переважне право вважається переданим з моменту державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Термін дії даного договору до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. (а.с.11-11зв). Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 05.01.2022 відносно об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки площею 3,0692 га кадастровий номер :05:001:0025, на підставі договору про передачу переважного права купівлі земельної ділянки від 05.01.2022, зареєстроване обтяження у вигляді переважного права купівлі земельної ділянки. Особа, якій передано переважне право ОСОБА_3 (а.с.12). Згідно копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки площею 3,0692 га кадастровий номер :05:001:0025, від 03.10.2022, зазначена земель на ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Право приватної власності з часткою 1 на дану земельну ділянку 26.09.2022 року зареєстроване за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2022. (а.с.13-17). Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру від 17.10.2022 про земельну ділянку площею 3,0692 га з кадастровим номером :05:001:0025, нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 84 373, 04 грн (а.с.18-19).

Листом-повідомленням від 06.01.2022 року ОСОБА_3 повідомив приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу Зеленського С.М. про своє бажання скористатись переважним правом купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,0692 га з кадастровим номером :05:001:0025, власником якої є ОСОБА_4 , і погоджується на викладені у повідомленні про намір продажу земельної ділянки від 04.12.2021 року. Крім того, ОСОБА_3 просить приватного нотаріуса повідомити його про день і час укладення договору купівлі-продажу за адресою АДРЕСА_1 (а.с.21). Аналізуючи зазначений доказ, суд зазначає, що саме за цією адресою і відправлялись повідомлення позивачу. Відправником даного повідомлення згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зазначений ОСОБА_10 (а.с.23). Повноваження на представництво ОСОБА_8 від імені ОСОБА_3 оформлена довіреністю від 16.11.2021 року, яка діє чотири роки. (а.с.20-20 зв).

Повідомленням приватного нотаріуса від 26.01.2022 року ОСОБА_8 повідомляється про те, що 04 лютого 2022 року в 10.00 год відбудеться посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0025, власником якої є ОСОБА_4 . Повідомлення направлене за адресою, вказаною в листі від 06.01.2021 року (а.с. 24). Повідомленням приватного нотаріуса від 04.02.2022 року ОСОБА_8 повідомляється про те, що 07 лютого 2022 року в 10.00 год відбудеться посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0025, власником якої є ОСОБА_4 . Повідомлення направлене за адресою, вказаною в листі від 06.01.2021 року (а.с. 25). Листом від 07.02.2022 року представника ОСОБА_3 ОСОБА_8 повідомляє приватного нотаріуса Зеленського С.М., що ОСОБА_3 як суб`єкт переважного права має намір скористатися своїм переважним правом купівлі земельної ділянки 26.01.2022 року, 04.02.2022 року та 07.02.2022 року угоди про укладення договору купівлі-продажу не відбулись. Один із представників продавця ОСОБА_11 , який діє від імені продавця земельної ділянки на підставі довіреності № 1880 від 19.11.2021, під час укладання договору купівлі-продажу у нотаріуса відмовляється надати представнику покупця для ознайомлення та перевірки додаток № 1 до договору доручення від 16.11.2021 року, в якому зазначена мінімальна ціна продажу земельної ділянки, що ставить під сумнів та унеможливило укладення договору купівлі-продажу. Також в даному листі представник покупця ОСОБА_3 повідомляє умову, за якої він здійснить купівлю земельної ділянка доведення покупцю або його представнику інформації щодо мінімальної ціни продажу земельної ділянки шляхом пред`явлення йому для огляду та ознайомлення додатку № 1 до договору доручення (а.с.26).

Листом від 21.07.2022 року приватний нотаріус Зеленський С.М. повідомляє СТОВ «Дружба-Нова», який є суб`єктом переважного права купівлі земельної ділянки, про намір власника земельної ОСОБА_4 щодо продажу земельної ділянки площею 3, 0692 га за ціною 228 924 грн. Намір щодо продажу зареєстровано в Держаному реєстр і речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотаріусом Зеленським С.М. 21.07.2022 року. Також приватний нотаріус роз`яснив суб`єкту переважного права положення ст 130-1 ЗК України про те, що у разі, якщо протягом місяця з дня коли суб`єкт переважного права був належним чином повідомлений нотаріусом про намір щодо продажу земельної ділянки, такий суб`єкт не повідомив нотаріуса про своє бажання скористатися переважним правом або відмовився від укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки або не з`явився для укладення такого договору у день і час призначені нотаріусом, за умови отримання повідомлення про вручення суб`єкту переважного права повідомлення про призначення дати та часу укладення договору купівлі-продажу або повідомлення про відмову від отримання такого повідомлення або якщо нотаріусу повернуто повідомлення у звязку із закінченням строку зберігання, вважається що такий суб`єкт переважного права відмовився від свого переважного права. Разом із даним повідомленням ОСОБА_3 було направлено проект договору купівлі-продажу (а.с.27-27 зв)

12.09.2022 року приватний нотаріус Зеленський С.М. направив ОСОБА_3 та його представнику ОСОБА_8 повідомлення про те що 19 вересня 2022 року в 10.00 год відбудеться посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки належної ОСОБА_4 (а.с.28). Згідно долученої позивачем копії роздруківки руху поштового відправлення даний лист ОСОБА_3 отримав 23.09.2022 року (а.с. 29-30). Аналізуючи зазначений доказ суд вважає за необхідне зазначити, що дане повідомлення направлялось нотаріусом за двома адресами ОСОБА_3 та його представнику ОСОБА_8 , який проживає неподалік м Прилуки, звідки направлявся лист нотаріусом, а саме - у смт Варва Прилуцького району, що територіально знаходиться за 30 км від районного центру, і тому повинен був отримати листа завчасно, але про це у позові не зазначається. Крім того, нотаріус ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що лист ОСОБА_8 направлявся кур`єрською доставкою Новою поштою, і він його отримав наступного дня, тому посилання позивача в позовні й заяві на те, що нотаріус не повідомив його належним чином про дату укладення договору купівлі-продажу є неспроможним і таким, що не підтверджується встановленими фактичними обставинами справи. Позивач, як на порушення свого права неправомірними діями нотаріуса щодо завчасного його повідомлення про дату укладення договору купівлі-продажу, посилається саме на те, що він пізно отримав повідомлення про призначену нотаріусом дату. Але в позові жодним чином не зазначено, коли представник ОСОБА_3 , який безпосередньо брав участь у всіх призначених нотаріусом датах укладення 26.01.2022 року, 04.02.2022 року та 07.02.2022 року - отримав дане повідомлення, і тому повинен бути належним чином повідомленим про дату призначеного нотаріусом посвідчення договору купівлі-продажу. Крім того, сам позивач просив нотаріуса повідомляти його про дату укладення договору за адресою у смт Варва.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 вересня 2022 року ОСОБА_4 «Продавець» - від імені якого діє ОСОБА_9 на підставі довіреності від 16 вересня 2022 року- «Представник продавця», з однієї сторони та ОСОБА_5 «Покупець», від імені якої діє ОСОБА_12 на підставі довіреності від 21.02.2022 року «Представник покупця», діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, уклали договір. За цим договором представник продавця передає у власність (продає), а представник покупця приймає у власність (купує) земельну ділянку площею 3, 0692 га з кадастровим номером :05:001:0025, і зобов`язується сплатити за неї обговорену цим договором грошову сум у в порядку та строки, встановлені цим договором. У розділі 2 договору «Обтяження майна та перевірка покупця» зазначено, що земельна ділянка передана в оренду СТОВ «Дружба-Нова». Сторонами договору перевірено відсутність обтяжень та податкової застави щодо даної земельної ділянки. Також перевірено відсутність інформації про продавця та покупця у реєстрі боржників, відсутність фактів застосування до сторін правочину санкцій. Також зазначено, що суб`єкт переважного права купівлі земельної ділянки другої черги СТОВ «Дружба-Нова» - належним чином повідомлений про наявність у нього такого права та про державну реєстрацію власником земельної ділянки наміру щодо продажу земельної ділянки. Суб`єкт переважного права другої черги СТОВ «Дружба-Нова» здійснив передачу переважного права на придбання земельної ділянки відповідно до договору про передачу переважного права купівлі земельної ділянки, укладеного 05 січня 2022 року між СТОВ «Дружба-Нова» та ОСОБА_3 особа, якій передано переважне право, належним чином повідомлена про дату та час посвідчення договору купівлі-продажу, не з`явився на посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка є предметом цього договору.

Розділ 3 договору встановлює ціну договору. Так, продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчиняється у національній валюті за ціною, що становить 228 924 грн, які представник покупця сплатить протягом трьох календарних днів з моменту посвідчення цього договору. Згідно з даними, що містяться у довідці про оціночну вартість об`єкта нерухомості, оціночна вартість земельної ділянки становить 76 035 грн 67 коп. З оцінкою майна сторони згодні. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки її НГО складає 84 373 грн 04 коп. Також договором передбачено передачу майна, що є об`єктом договору, права і обов`язки сторін. Договір підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Зеленським С.М. 26 вересня 2022 року. (а.с.84-86).

Що стосується долученої представником позивача копії договору доручення від 16.11.2022 року, то суд вважає за необхідне зазначити, що в судовому засіданні встановлено, що ні представник позивача, який посвідчив дану копію щодо відповідності оригіналу, ні нотаріус, який посвідчував договори, не могли зазначити щодо наявності оригіналу даного договору доручення, тому суд не бере його до уваги як неналежний доказ (а.с.174).

Оцінивши надані учасниками справи докази, подані на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що застосуванню підлягають наступні норми права. В ході розгляду справи суд прийшов до висновку, що правовідносини, що склалися між учасниками справи, регулюються як загальними положеннями Цивільного кодексу України щодо договірних правовідносин, так і спеціальними положеннями Земельного кодексу України щодо оренди землі та Закону України «Про оренду землі» та підзаконними нормативно правовими актами.

При розгляді справи судом також враховується положення цивільного процесуального законодавства щодо підстав звернення до суду та меж судового розгляду, зокрема, положення ст. 13 ЦПК України, яка встановлює, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 654/1790/16-ц (постанова від 18.12.2018), за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на викладене правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У відповідності до вимог ст.9 «Про оренду землі» в редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, орендар, який відповідно до закону може мати у власності орендовану земельну ділянку, має переважне право на придбання її у власність у разі продажу цієї земельної ділянки, за умови, що він сплачує ціну, за якою вона продається. Орендодавець зобов`язаний повідомити в письмовій формі орендаря про намір продати земельну ділянку третій особі із зазначенням її ціни та інших умов, на яких вона продається. У разі продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення (крім продажу її на земельних торгах) орендар повідомляється у порядку, визначеному статтею 130-1 Земельного кодексу України. У разі відмови орендаря від свого переважного права на придбання орендованої земельної ділянки до нового власника такої земельної ділянки переходять права та обов`язки орендодавця за договором оренди цієї земельної ділянки. Орендар може придбати земельну ділянку, що перебуває в оренді, за умови згоди орендодавця на продаж цієї земельної ділянки.

Реалізація переважного права купівлі земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Згідно положень ч.1 ст.130-1 ЗК України переважне право купівлі земельних ділянок сільськогосподарського призначення мають такі суб`єкти:

а) у першу чергу особа, яка має спеціальний дозвіл на видобування корисних копалин загальнодержавного значення (металічні руди кольорових металів, металічні руди благородних металів, металічні руди рідкіснометалевих та рідкісноземельних металів, радіоактивних металів, електро- та радіотехнічна сировина), якщо відповідно до інформації, отриманої з Державного земельного кадастру, така земельна ділянка знаходиться в межах ділянки надр, наданої такій особі у користування, крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що перебувають у власності особи, яка використовує земельну ділянку на праві власності, оренди, емфітевзису, суперфіцію, а також крім земельних ділянок для садівництва;

б) у другу чергу орендар земельної ділянки.

Суб`єкт переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення другої черги може реалізувати таке право у разі відсутності суб`єкта першої черги або відмови суб`єкта першої черги від реалізації такого права. У разі якщо відповідно до закону особа, зазначена у пунктах «а» і «б» цієї частини, не може набувати у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення, вона може в порядку, визначеному частиною п`ятою цієї статті, передати своє переважне право купівлі такої земельної ділянки іншій особі, яка відповідно до закону може набувати у власність таку земельну ділянку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.130-1 ЗК України переважне право купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення реалізується за умови, що суб`єкт переважного права сплачує ціну, за якою здійснюється продаж земельної ділянки, а в разі продажу на аукціоні (земельних торгах) якщо його пропозиція є рівною пропозиції, що є найбільшою із запропонованих учасниками аукціону (земельних торгів), а також виконує всі інші умови договору купівлі-продажу, встановлені продавцем. У відповідності до ч.4 ст.130-1 ЗК України у разі продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення з порушенням переважного права її купівлі суб`єкт переважного права, який відповідно до цієї статті може реалізувати таке право, має право пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором купівлі-продажу повинен сплатити покупець. Згідно положень ч.5 ст.130-1 ЗК України переважне право купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення може бути передано його суб`єктом іншій особі, яка відповідно до закону може набути у власність таку земельну ділянку. Передача переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення здійснюється за письмовим договором між суб`єктом переважного права та особою, якій передається таке право. Переважне право купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення, передане іншій особі, підлягає державній реєстрації в порядку, передбаченому для державної реєстрації обтяжень речових прав на земельні ділянки. Про передачу переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення особа, яка передає переважне право, зобов`язана письмово повідомити власника земельної ділянки протягом трьох робочих днів з дня державної реєстрації переходу такого права. Повідомлення здійснюється цінним листом з описом вкладень та повідомленням про вручення або особисто під розписку. У разі якщо після повідомлення нотаріусом суб`єкта переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення про намір власника щодо її продажу суб`єкт переважного права передав таке право іншій особі, суб`єкт переважного права зобов`язаний повідомити особу, якій таке право передане, про такий намір. Відповідно до ч.7,8 ст.130-1 ЗК України до особи, якій передано переважне право купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення, переходять усі права та обов`язки попереднього суб`єкта такого права за правовідносинами, пов`язаними з реалізацією такого права. Переважне право купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення може бути передано його суб`єктом іншій особі лише один раз. Передача переданого переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення третім особам забороняється.

Згідно вимог ч.1,2 ст.131 ЗК України укладення цивільно-правових угод, що передбачають перехід права власності на земельні ділянки, а також набуття права власності на земельні ділянки за такими угодами здійснюються відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Купівля-продаж земельної ділянки здійснюється з дотриманням переважного права на її придбання. Переважне право на придбання земельної ділянки може бути передано його суб`єктом іншій особі, про що такий суб`єкт має письмово повідомити власника земельної ділянки.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частини перша статті 526 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 777 ЦК України, наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Конституційний Суд України у пункті 3.5 Рішення у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «Автосервіс» щодо офіційного тлумачення положень статей 177, 760, частини другої статті 777 ЦК України (справа про переважне право наймача на придбання військового майна), від 10 грудня 2009 року № 31-рп/2009 зазначив, що у статті 777 ЦК України визначено два переважних права наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, перед іншими особами, а саме: на укладення договору найму на новий строк та на придбання майна у разі його продажу. Чинне цивільне законодавство не регламентує процедуру реалізації переважного права на викуп об`єкта оренди, передбаченого частиною другою статті 777 ЦК України, а тому відповідно до частини першої статті 8 ЦК України (аналогія закону) до спірних правовідносин застосовуються положень статті 362 ЦК України, як до подібних за змістом правовідносин, що виникають при реалізації переважного права на купівлю частки у справі спільної часткової власності. Відповідно до частини першої статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Отже, закріплене наведеною нормою правило покликане гарантувати права інших співвласників щодо переважної купівлі частки у праві спільної часткової власності. Водночас, будучи наділеними правом на переважну купівлю частки у праві спільної часткової власності, інші співвласники тим не менш не мають жодних привілей щодо ціни та інших умов, на яких має намір продати свою частку співвласник - відчужувач. Згідно частини другої статті 362 ЦК України продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Таким чином, для забезпечення здійснення переважного права інших співвласників на купівлю продавець зобов`язаний повідомити інших співвласників про свій намір продати частку. У повідомленні обов`язково має бути визначена ціна, а інші умови продажу мають бути вказані, якщо вони визначаються продавцем, як істотні для укладення даного договору (наприклад, строки розрахунків, форма, у якій співвласник бажає укласти договір на інші умови, досягнення згоди в яких є необхідним для укладення договору). Зі змісту наведеної норми вбачається, що суб`єктивне право на продаж частки сторонній особі виникає у співвласника з моменту одержання відмови усіх інших співвласників від здійснення переважного права на купівлю або нездійснення ними цього права протягом одного місяця від дня отримання ними повідомлення, якщо предметом договору купівлі-продажу є нерухоме майно, і протягом десяти днів - якщо предметом договору купівлі-продажу є рухоме майно. При цьому, «здійсненням переважного права» слід вважати передання (надіслання) продавцю оферти щодо укладення основного або попереднього договору купівлі-продажу частки. Якщо власник майна - наймодавець не повідомив наймача про свій намір продати майно, а уклав договір його купівлі-продажу з іншою, третьою особою (як покупцем), то таким чином фактом укладення такого договору порушується право наймача і, відповідно, він має право на захист свого права, в тому числі й у судовому порядку. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець у відповідності до ч.4 ст 362 ЦК України. Умовами задоволення позову наймача про переведення на нього прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу майна, яке він наймає, є наступні обставини: наймач належним чином виконував свої обов`язки за договором найму; власник (наймодавець) продав майно іншій, третій особі, з порушенням переважного права наймача на купівлю цього майна; наймач вніс на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 201/10030/17 (провадження № 61-39220св18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 909/337/19 (провадження № 12-35гс20), зазначила, що вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу речі сама по собі не може вважатися ефективним способом захисту порушеного переважного права наймача (орендаря) на придбання такої речі. Адже в результаті задоволення такої вимоги право такої особи захищене не буде, що змусить наймача (орендаря) звертатися до власника з пропозицією відчуження речі на тих самих умовах, що були передбачені договором купівлі-продажу, який визнаний недійсним, а в разі незгоди власника - до суду із новим позовом. Отже, належним способом захисту переважного права наймача (орендаря) на купівлю орендованого нерухомого майна, який належним чином виконує свої обов`язки відповідно до умов договору та закону, у разі продажу речі, переданої у найм (оренду), є переведення на наймача (орендаря) прав та обов`язків покупця відповідної речі. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач ОСОБА_3 звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права на придбання земельної ділянки шляхом переходу переважного права покупця за спірним договором купівлі-продажу земельної ділянки. Але, як на підставу звернення до суду за захистом свого порушеного переважного права на придбання спірної земельної ділянки, позивач посилається на те, що його фактично було позбавлено можливості прибути у визначений нотаріусом день і час для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, так як 23 вересня 2022 року він отримав від приватного нотаріуса повідомлення про призначення на 19 вересня 2022 року на 10.00 год дати укладення договору купівлі-продажу. Але жодним чином позивачем не було зазначено, коли його представник ОСОБА_8 отримав таке повідомлення нотаріуса, так як в ході судового розгляду було встановлено, що його представник завчасно отримав повідомлення 13 вересня 2022 року, на наступний день після відправлення нотаріусом «Новою поштою» з м Прилуки у смт Варва Прилуцького району. Тому зважаючи на ту обставину, що позивач жодного разу особисто не брав участі в процедурі укладення договору купівлі-продажу, а тільки його представник, тому суд приходить до висновку, що позивач був обізнаний про дату укладення договору купівлі-продажу на 19 вересня 2022 року, тому жодного порушення його прав в ході судового розгляду з цієї підстави не було встановлено. Також суд зазначає, що жодних перешкод до укладення договору купівлі-продажу у встановлені нотаріусом дати 26 січня, 04 лютого, 07 лютого 2022 року у позивача не було, він вимагав надати йому додаткову інформацію та документи, зокрема, додатку до договору доручення, механізму встановлення ціни земельної ділянки, хоча, на думку суду, це не могло бути перешкодою до укладення договору купівлі-продажу, так як всі необхідні умови щодо представництва та ціни земельної ділянки вказуються безпосередньо у договорі купівлі-продажу та узгоджуються сторонами, так як добровільність та безумовність договорів презюмується законодавством України. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина 6 ст. 81 ЦПК передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Як неодноразово визначалось у судових рішеннях судів вищих інстанцій вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов`язку від інших осіб. Отже лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність, чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, але позивач не вказала, яке її право не порушено, а тому не встановивши, яке право не порушено, суд не має право його захистити.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Позивачем ОСОБА_3 та його представником не підтверджено належними і допустимими доказами те, що якимось чином порушено його переважне право на купівлю земельної ділянки, що продаж земельної ділянки відбувся з порушенням його переважного права на її купівлю, що неправомірними діями відповідачів якимось чином порушені права позивача, цього не було встановлено і в ході судового розгляду, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, в ході розгляду справи було встановлено, що позивачем при подачі позову до суду було сплачено кошти на депозитний рахунок в сумі 228 924 грн згідно долученої до матеріалів справи заявки на переказ від 20.10.2022 р (а.с.8). Оскільки за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, тому дану суму депозиту необхідно повернути позивачу. Також необхідно скасувати заходи забезпечення позову, що були застосовані судом за заявою представника позивача ухвалою від 04 листопада 2022 року у вигляді заборони ОСОБА_5 вчиняти дії по відчуженню земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0025 площею 3,0692 га, заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії по зміні власника земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0025, площею 3,0692 га.

Розглядаючи заяву представника відповідача ОСОБА_5 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та про розподіл судових витрат, у якій він просить суд відшкодувати витрати відповідача ОСОБА_5 на професійну правничу допомогу у сумі 14 000 грн, суд виходить з наступного.

Статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача у відповідності до п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України.

Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З долучених до заяви матеріалів вбачається, що 29 грудня 2022 року між адвокатським бюро «Сергія Зеленського» та ОСОБА_5 укладено договір № 393 про надання правової допомоги. Відповідно до п. 9.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання. Згідно умов договору безпосереднє представництво інтересів клієнта за цим договором здійснює, зокрема, і адвокат Єкимов І.С., який брав участь у судових засіданнях. Згідно п.7.2. договору вартість наданих послуг Бюро визначається у рахунку-фактурі, наданих клієнту для оплати. Згідно акту надання послуг по правовій допомозі згідно договору № 393 вартість наданих послуг за цим актом складає 14 000 грн, яка розрахована відповідно до Рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від № 119 від 17.03.2023 року з урахуванням складності справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та значенням справи для замовника. Згідно звіту надані правничі послуги, вони складаються з ознайомлення із правовою ситуацією та збір письмових доказів, ознайомлення із законодавством України, правовими позиціями ВС, рішеннями ЄСПЛ для формування власної правової позиції та її застосування при складенні відзиву на позов, складення відзиву на позов, що в загальному становить 14 000 грн, які були сплачені ОСОБА_5 згідно рахунку-фактури від 14.06.2023 року.

Дослідивши надані представником відповідача докази щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

З наданих представником відповідача документів вбачається, що ним зазначені дві тотожні за змістом та реалізацією послуги у вигляді ознайомлення з правовою ситуацією, законодавством, практикою ВС та ЄСПЛ, також що стосується написання двох клопотань про виклик свідків, то вони також ідентичні, участь представника в судових засіданнях була в загальному 4 год 30 хв протягом часу розгляду справи, тому суд вважає, що пред`явлена сума не відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості і приходить до висновку про зменшення суми до 12 000 грн. Зазначене рішення суду базується на рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії», де зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат відсутні, оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2-5, 7, 8, 10-13, 27-30, 76, 78, 81, 82, 89, 95, 133, 141, 247, 258, 263-265, 268, 273 ЦПК України ; 8, 11, 15, 16, 362, 626, 627, 509, 777 ЦК України 130, 130-1 ЗК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 12 000 (дванадцять тисяч) грн у відшкодування понесених витрат на правничу допомогу.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_5 вчиняти дії по відчуженню земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0025 площею 3,0692 га, що знаходиться на території Талалаївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області; заборони державним реєстраторам, які уповноважені проводити реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії по зміні власника земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0025, площею 3,0692 га, що знаходиться на території Талалаївської селищної ради, Прилуцького району, Чернігівської області, що накладені ухвалою Талалаївського районного суду від 04 листопада 2022 року.

Повернути ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 228 924 (двісті двадцять вісім тисяч дев`ятсот двадцять чотири) гривні, внесені ним згідно з квитанцією АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», номер 9537237 від 19.10.2022 року на депозитний рахунок ТУ ДСА в Чернігівській області UA0005960, код отримувача 2695412, банк отримувача Держказначейська служба України, м Київ

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач ОСОБА_5 , АДРЕСА_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 )

Повний текст рішення суду виготовлений 27 червня 2023 року.

Суддя Л.В.Тіщенко