_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/566/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2023

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Свистуновій Є.С., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу №947/21210/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Томіч звернулася до суду з позовом у якому просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» () на її користь страхове відшкодування за відшкодування матеріальної шкоди 160000 грн. та за відшкодування моральної шкоди 320000 грн., а з ОСОБА_2 у якості матеріальної шкоди 400000 грн. та моральної шкоди 822000грн. Позов вмотивовано тим, що вироком Київського районного суду м.Одеси у справі №947/13346/20 від 24.12.2000р. Дімітрова визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, внаслідок чого загинула її дочка ОСОБА_3 2009 року народження. Нею були понесені певні матеріальні витрати на зазначену суму. Також вважає, що смертю дочки їй завдано моральну шкоду.

Відповідач ПАТ «Страхова компанія «Галицька» проти задоволення позову заперечувала, подавши до суду відзив у якому представник зазначив, що страхова компанія не може нести відповідальність у даному випадку оскільки Дімітрова не було визнано винним у скоєнні ДТП.

Представник Дімітрова у судове засідання не явилася, до суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній», що за правилами ст.128ч.8п.3 ЦПК України вважається, що отримала її належним чином.

Позивач позов підтримала , просила його задовольнити.

Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що вироком Київського районного суду м.Одеси у справі №947/13346/20 від 24.12.2000р. Дімітрова визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, за ознаками завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

ОСОБА_2 , 30.06.2018 року о 20:20 год. будучи позбавленим права на керування транспортними засобами, керував автомобілем «Chevrolet Kalos», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Болгарії), рухаючись в м. Одесі по вул. Академіка Корольова, збоку площі «Незалежності» у напрямку площі «Таїрово», зі швидкістю близько 50 км/год, навпроти буд. № 76/1 допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перетинала проїжджу частину з права наліво за напрямом руху автомобіля у невстановленому для переходу місці із-за передньої частини автомобіля, який стояв у попутному напрямку в правій смузі для руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в Одеській дитячій клінічній лікарні.

В дорожньо-транспортній ситуації, яка сталася, водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода та його дії не знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди.

Крім того, 30.06.2018 приблизно о 20:20 год у водія ОСОБА_2 ,, одразу після скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди у м. Одесі, по вул. Академіка Корольова, біля буд. № 76/1, на автомобілі «Chevrolet Kalos», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Болгарії), виник раптовий злочинний умисел на ненадання допомоги особі, яку він своїми діями поставив в небезпечне для життя положення, та на зникнення з місця вчиненого злочину з метою уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Так, у зазначений день та час ОСОБА_2 , у порушення вимог п. 2.10 «Правил дорожнього руху» України, згідно з якими водій зобов`язаний:

п. 2.10 «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;

є )до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки),

навмисно не залишився на місці події, заходів для надання медичної допомоги потерпілій не прийняв, швидку медичну допомогу для надання первинної допомоги потерпілій не викликав, в органи поліції про дорожньо-транспортний випадок не повідомив, прізвища й адреси очевидців події не записав, заходів до забезпечення схоронності слідів події не прийняв, а зник з місця пригоди, чим залишив без допомоги потерпілу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебувала у небезпечному для життя положенні, і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпомічного стану, хоча повинен був надати їй допомогу, при тому, що сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в Одеській дитячій клінічній лікарні. При цьому враховуючи тяжкість, масивність закритої черепно-мозкової травми, закритої травми грудної клітки, живота, тазу, навіть при миттєвому наданні медичної допомоги збереження життя постраждалій ОСОБА_4 було не можливо.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.09.2021р. вирок Київського районного суду м.Одеси від 24.12.2020, яким ОСОБА_2 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, скасовано, звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України і закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Позивачка є матір`ю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином у ході судового розгляду судом встановлено, що цивільно правова відповідальність водія ОСОБА_2 настала без вини.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон).

Відповідно до ст. 3 цього Закону метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно зі ст. 5 зазначеного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 вказаного Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає

цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Законом, зокрема, ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 передбачено, що настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Отже, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування.

Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Крім того, потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого, не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Дана позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц.

Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що кримінальне провадження стосовно відповідача було закрито в зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача грошової суми на відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалюючи рішення, суд приймає до уваги розрахунки сум, наведених в клопотання (доповненні та додатках до позову а.с.91-92) на загальну суму 126806,13 грн. з придбання ліків, надання ритуальних послуг, поминального обіду тощо.

Оскільки полісом АЕ №9882271 передбачена відповідальність за заподіяння шкоди здоров`ю та життю 100000 грн., то з страхової компанії підлягає стягненню така шкода на суму 100000 грн.

З відповідача на підставі ст.1194 ЦК України підлягає стягненню матеріальна шкода у сумі 26806,13 грн. (126806,13 100000).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина 1 ст. 15 ЦК України, закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів такого захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України.

Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1500000 грн. позивач зазначила, що внаслідок неправомірних дій та бездіяльності відповідача, останній залишив її дочку помирати після наїзду, не надавши допомогу. Відповідачем їй спричинені моральні страждання (дипресія, душевні хвилювання, безсоння, жахливі сновидіння) які тривають по цей час внаслідок загибелі єдиної дитини.

Оцінивши доводи позивачки про завдання моральної шкоди та враховуючи усі докази по справі суд приходить до висновку, що позивачці діями відповідача завдана моральна шкода, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв`язку з смертю єдиної дитини.

Тому, приймаючи до уваги усі обставини справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача страхової компанії на користь позивача грошові кошти в розмірі 320 000 грн., а з відповідача Дімітрова 680000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, що буде відповідати вимогам розумності та справедливості.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4-13,76-89, 258-273,280-289 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) страхове відшкодування за відшкодування матеріальної шкоди 100000 грн. та за відшкодування моральної шкоди 320000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) у якості матеріальної шкоди 26806,13 грн. та моральної шкоди 680000грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.