Постанова

Іменем України

05 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 522/22172/21

провадження № 61-816св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - військова частина НОМЕР_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2022 року у складі судді Науменко А. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Чорної Т. Г., Пузанової Л. В., Кутурланової О. В.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання недійсними та скасування рішень житлової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо виключення капітана другого рангу ОСОБА_1 та членів його сім`ї з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 капітан 2 рангу запасу є учасником бойових дій та ветераном військової служби. З 24 березня 2015 року по 01 серпня 2019 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 . 01 серпня 2019 року його було звільнено з військової служби в запас Збройних Сил України відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту). На час звільнення позивач перебував на посаді першого заступника командира дивізіону - начальника штабу дивізіону кораблів та катерів з місцем дислокації населений пункт Кілія, Одеського загону морської охорони (військова частина НОМЕР_2 ). У зв`язку з тим, що під час служби у Одеському загоні морської охорони (військова частина НОМЕР_2 ) службовим житлом не забезпечувався, після звільнення, вибув на постійне проживання до м. Маріуполя, де в його сім`ї є неприватизоване житло (однокімнатна квартира загальною жилою площею 18,52 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ). Проте, позивач залишився на черзі осіб, що потребують поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_2 , оскільки квартира, яку утримує його сім`я, менша за площею у перерахунку на кожного члена сім`ї від норми передбаченої законодавством.

Листом Одеської загальногарнізонної житлової комісії Регіонального управління морської охорони від 07 липня 2020 року, до якого були додані копії протоколів засідання Одеської загальногарнізонної житлової комісії від 29 травня 2020 року № 6 та 25 червня 2020 року № 8 позивача проінформовано про зарахування на квартирний облік у м. Одесі із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку без складу сім`ї (дружини та двох доньок) та про зарахування на квартирний облік у першочерговому порядку (як учасника бойових дій) з 15 червня 2017 року. Вважав, що ці рішення житлової комісії порушують його законні інтереси через зарахування на квартирний облік без членів сім`ї та неправильний термін постановки позивача та його родини на квартирний облік з поліпшення житлових умов у пільговому порядку. Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 (протокол засідання Одеської загально гарнізонної житлової комісії від 05 лютого 2021 року № 2) капітана 2 рангу запасу ОСОБА_1 виключено з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в Одеському гарнізоні.Вказав, що головною вимогою цього позову є визнання недійсними та скасування протиправних рішень відповідача, через які позивача та членів його сім`ї було виключено з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Позивач просив:

визнати недійсним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 (протокол засідання Одеської загальногарнізонної житлової комісії від 05 лютого 2021 року № 2) щодо виключення капітана 2 рангу запасу ОСОБА_1 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в Одеському гарнізоні;

визнати та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 (протокол засідання Одеської загальногарнізонної житлової комісії від 25 червня 2020 року № 8), яким відмовлено членам сім`ї капітана 2 рангу запасу ОСОБА_1 у перебуванні разом з главою сім`ї на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в Одеському гарнізоні з 04 квітня 2006 року, а також яким встановлено неправильний термін набуття капітаном 2 рангу запасу ОСОБА_1 права на перебування на обліку осіб, які потребують першочергового поліпшення житлових умов в Одеському гарнізоні;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 взяти капітана 2 рангу запасу ОСОБА_1 разом з сім`єю на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов в Одеському гарнізоні з 04 квітня 2006 року та на облік осіб, які потребують першочергового поліпшення житлових умов в Одеському гарнізоні з 12 травня 2015 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести службове розслідування щодо прийняття житловою комісією частини протиправних рішень (протоколи засідань Одеської загальногарнізонної житлової комісії від 25 червня 2020 року № 8 та від 05 лютого 2021 року № 2) наслідком яких стало порушення прав сім`ї капітана 2 рангу запасу ОСОБА_1 щодо перебування на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в Одеському гарнізоні з 04 квітня 2006 року та на обліку осіб, які потребують першочергового поліпшення житлових умов в Одеському гарнізоні з 12 травня 2015року. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 за результатами службового розслідування притягнути винних посадових осіб до дисциплінарної відповідальності та у подальшому заборонити їм брати участь у роботі житлових комісій. Копію наказу за підсумками службового розслідування надати ОСОБА_1 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2022 року, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року,провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання недійсним та скасування рішень житлової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо виключення капітана 2 рангу ОСОБА_1 та членів його сім`ї з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_2 , обґрунтувавши позов приписами Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та інструкції, затвердженої наказом № 737, оскаржив дії відповідача, житлова комісія якого не зарахувала позивача на квартирний облік, як військовослужбовця. Соціальна гарантія, якої, як вважав позивача, його протиправно позбавили, передбачена для осіб, які проходять військову, тобто публічну службу. Тобто право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби. Тому спір військовослужбовця з військовою частиною щодо реалізації цього права слід розглядати за правилами тієї юрисдикції, яка вирішує спори, з приводу проходження публічної служби (аналогічно, як і спори, пов`язані з реалізацією інших соціальних гарантій (пільг), визначених для військовослужбовців). З урахуванням наведеного суди вважали, що спір позивача з відповідачем є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративного суду.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У січні 2023 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами неправильно застосовані норми матеріального права, не застосовані та неправильно застосовані висновки Верховного Суду. Зазначає, що спір між сторонами носить триваючий характер, тому для його вирішення він звертався до адміністративного суду (справа № 200/2081/21-а), ухвалою якого позивачу роз`яснено, що даний спір підлягає розгляду місцевим загальним судом за правилами цивільного судочинства. Внаслідок ухвалення оскаржених рішень виник юрисдикційний конфлікт, який формально унеможливлює доступ позивача до адміністративного суду, оскільки звернення до суду для вирішення спору між тими самими сторонами, про той же самий предмет із тих самих підстав не допускається. Суди не врахували висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 362/643/21.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 522/22172/21, витребувано з суду першої інстанції цивільну справу № 522/22172/21.

У лютому 2023 року матеріали цивільної справи № 522/22172/21 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 26 січня 2023 року про відкриття касаційного провадження зазначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Позиція Верховного Суду

Позивач звернувся з позовом про визнання недійсними та скасування рішень житлової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо виключення капітана другого рангу ОСОБА_1 та членів його сім`ї з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Підставою для звернення з цим позовом стало те, що, як стверджує позивач, житлова комісія відповідача протиправно виключила позивача та членів його сім`ї з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2 частини першої статті 19 КАС України).

Спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року 362/643/21 (провадження № 14-32цс22), на яку посилається позивач в касаційній скарзі, зазначено, що: «У позовній заяві позивач вказав, що його вимоги треба розглядати за правилами цивільного судочинства з огляду на висновки Чернігівського окружного адміністративного суду, викладені в ухвалі від 4 квітня 2018 року у справі № 825/1347/18. Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком судів першої й апеляційної інстанцій про юрисдикцію адміністративного суду щодо заявлених позовних вимог. Але ці суди не звернули увагу на виникнення внаслідок закриття провадження у цивільній справі юрисдикційного конфлікту, який формально унеможливлює доступ позивача до адміністративного суду. Тому розгляд цього спору слід продовжити за правилами цивільного судочинства. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина друга статті 239 КАС України) […]. Велика Палата Верховного Суду вважає, що з огляду на припис частини другої статті 239 КАС України за наявності чинної ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 4 квітня 2018 року про закриття провадження в адміністративній справі № 825/1347/18, яку залишив без змін Київський апеляційний адміністративний суд згідно з постановою від 4 червня 2018 року, закриття провадження у справі № 362/643/21 за пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України поставило під загрозу сутність гарантованих Конвенцією прав позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту. Тому вирішення цього спору слід продовжити за правилами цивільного судочинства».

Як вказує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis рішення від 9 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» («Bulanov and Kupchik v. Ukraine», заяви № 7714/06 та № 23654/08), в якому ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й знівелювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (§ 27-28, 38-40); рішення від 1 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» («Andriyevska v. Ukraine», заява № 34036/06), в якому ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (§ 13-14, 23, 25-26); рішення від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» («Mosendz v. Ukraine», заява № 52013/08), в якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§ 116, 119, 122-125); рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» («Shestopalova v. Ukraine», заява № 55339/07), в якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (§ 13, 18-24)).

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

У справі, що переглядається:

у листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання недійсними та скасування рішень житлової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо виключення капітана другого рангу ОСОБА_1 та членів його сім`ї з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що:

25 лютого 2021 року ОСОБА_1 звертався до Донецького окружного адміністративного суду з наступними позовними вимогами:

визнати діяльність військової частини НОМЕР_1 протиправною щодо рішення, викладеного в протоколі засідання Одеської загально гарнізонної житлової комісії від 25 червня 2020 року № 8 стосовно не зарахування сім`ї ОСОБА_1 (дружини ОСОБА_3 , доньок: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) разом на квартирний облік з поліпшення житлових умов по місту Одеса з 04 квітня 2006 року у загальному порядку та щодо рішення, викладеного в протоколі засідання Одеської загально гарнізонної житлової комісії від 25 червня 2020 року № 8 стосовно зарахування ОСОБА_1 (як учасника бойових дій) та його сім`ї (дружини ОСОБА_3 , доньок: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) на квартирний облік з поліпшення житлових умов по місту Одеса з 14 квітня 2014 у пільговому порядку;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 врахувати факти та докази, повторно та достроково переглянути рішення викладене в протоколі засідання Одеської загально гарнізонної житлової комісії від 25 червня 2020 року № 8 та зарахувати ОСОБА_1 та його сім`ю у складі 4 (чотирьох) чоловік (дружини ОСОБА_3 , доньок: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) разом із ним, на квартирний облік з поліпшення житлових умов по місту Одеса з 04 квітня 2006 року у загальному порядку, а також, переглянути рішення викладене в протоколі засідання Одеської загально гарнізонної житлової комісії від 25 червня 2020 року № 8, стосовно зарахування ОСОБА_1 (як учасника бойових дій) та його сім`ї (дружини ОСОБА_3 , доньок: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) на квартирний облік з поліпшення житлових умов по місту Одеса з 07 квітня 2014 року у пільговому порядку;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 письмово нове рішення викладене в протоколі засідання Одеської загально гарнізонної житлової комісії з приводу вирішення житлового питання ОСОБА_1 та ознайомити його письмово з загальними та пільговими чергами у Одеському гарнізоні, як до урахування перегляду його житлової справи, так і після проведення нового засідання житлової комісії Військову частину НОМЕР_1 ;

ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року, яка набрала законної сили 07 червня 2021 року, закрито провадження в адміністративній справі № 200/2081/21-а за позовом ОСОБА_1 до військової частини про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії. Роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає розгляду місцевим загальним судом за правилами цивільного судочинства;

суди зробили правильний висновок про належність спору до юрисдикції адміністративного суду;

проте, закриття провадження у справі № 522/22172/21 зумовило юрисдикційний конфлікт, який поставив під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту. Тому, касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржувані судові рішення скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2022 року та постанова Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2022 рокувтрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук