ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року місто Чернівці справа №727/52/23
провадження №22-ц/822/313/23
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н. К.
суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.
секретар Скрипка С.В.

учасники справи:

позивач Чернівецький обласний центр зайнятості,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Чернівецького обласного центру зайнятості від імені Чернівецького обласного центру зайнятості - Чернівецька філія Чернівецького обласного центру зайнятості на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 16 лютого 2023 року по цивільній справі за позовом Чернівецького обласного центру зайнятості від імені Чернівецького обласного центру зайнятості - Чернівецька міська філія Чернівецького обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів, ухвалене під головуванням судді першої інстанції Літвінової О.Г.,

В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2023 року позивач Чернівецький обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів.
Посилалися на те, що 30 березня 2021 року до Чернівецької міської філії Чернівецького обласного центру зайнятості звернувся відповідач, якому надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю.
Під час перебування в статусі безробітного, спеціалістом центру зайнятості було встановлено факт отримання доходу відповідачем, а саме отримував пенсію за вислугу років. Для підтвердження даної інформації було проведено розслідування страхового випадку за результатами якого складено Акт від 10 січня 2022 року №02, яким підтверджено факт, що ОСОБА_1 є одержувачем пенсії за вислугу років з 04 березня 2021 року та отримання доходу в період перебування в статусі безробітного.
Вказували, що відповідачем було приховано інформацію, що мала суттєве значення для перебування в статусі безробітного та отримання допомоги по безробіттю. Відповідно до розрахункової довідки за період з 30 березня 2021 року по 22 листопада 2021 року відповідачу було нарахована та виплачена допомога по безробіттю в сумі 72734,16 грн., на отримання якої він не мав права.
Зазначили, що 21 січня 2022 відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення надіслано повідомлення за вих. №153/2412.003-22 від 19 січня 2022 року, в якому запропоновано добровільно повернути кошти в сумі 72734,16 грн., однак такі кошти боржником не сплачені, а тому просили такі кошти стягнути з відповідача на їх користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 16 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог Чернівецького обласного центру зайнятості від імені Чернівецького обласного центру зайнятості - Чернівецька філія Чернівецького обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів відмовлено.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги
Чернівецький обласний центр зайнятості в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове яким позов задовольнити повністю.

Посилався на те, що ОСОБА_1 зареєструвався в Чернівецькій міській філії Чернівецького обласного центру зайнятості як безробітний 30 березня 2021 року. У заяві про надання статусу безробітного від 29 березня 2021 року ОСОБА_1 підтвердив, що він не отримує заробітку, пенсії, або іншого доходу.
Вказують, що згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №10 від 06 січня 2022 року, під час перебування на обліку як безробітний в період з 30 березня 2021 року по 10 червня 2022 року ОСОБА_1 отримував пенсію з 04 березня 2021 року за вислугу років відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» по лінії Міністерства оборони України.
Вважають, що відповідач не мав законного права на реєстрацію та перебування на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю.
Вказують, що суд не врахував, що відповідач згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) №44 від 03 березня 2021 року звільнений наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 26 лютого 2021 року №63-рс у запас 03 березня 2021 року. А тому, згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відповідач мав право на призначення пенсії за вислугу років з наступного дня після звільнення з військової служби, а саме 04 березня 2021 року, однак приховав право на отримання пенсії і зареєструвався 30 березня 2021 року як безробітний.
Вважають, що відповідач під час написання заяви до ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06 грудня 2021 року знав, що йому буде призначена пенсія за вислугу років з 03 березня 2021 року, а тому такі дії відповідача є недобросовісними, оскільки відповідач зобов`язаний своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення та надання соціальних послуг.
Вказали, що суд першої інстанції не врахував вимоги ст.50 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», згідно якої визначено, що пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.
Вважають, що відповідач умисно затягував із зверненням за призначенням пенсії за вислугу років, маючи на меті отримання допомоги по безробіттю, усвідомлюючи про те, що пенсія йому буде призначена з 04 березня 2021 року.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказав, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Вважає, що позивачем не доведено умислу у ОСОБА_1 на зловживання своїми обов`язками чи свідомого надання неправдивих відомостей при поданні заяви про надання статусу безробітного, оскільки на час виплати допомоги по безробіттю йому не було відомо, що він з 04 березня 2021 року є отримувачем пенсії, оскільки він особисто не звертався із заявою про призначення пенсії до Пенсійного фонду.

Вказав, що ОСОБА_1 звільнений наказом командира із військової служби 03 березня 2021 року. Питанням призначення йому пенсії займався ІНФОРМАЦІЯ_2 в межах своїх повноважень. Заява ОСОБА_1 про призначення йому пенсії була подана до центру тільки 06 грудня 2021 року. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 на момент звернення із заявою до центру зайнятості та протягом отримання допомоги по безробіттю не було відомо про призначення йому пенсії за віком, першу виплату пенсії ОСОБА_1 отримав в січні 2022 року, що свідчить про добросовісність з боку набувача коштів.

Вважає рішення суду обґрунтованим, законним та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Судом встановлено, що 29 березня 2021 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до Чернівецької міської філії Чернівецького обласного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного, тобто як шукаючий роботу за сприянням у працевлаштуванні. Згідно даної заяви ОСОБА_1 ознайомлений з обов`язком своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати його матеріального забезпечення, надання соціальних послуг та припинення реєстрації (а.с.6).
30 березня 2021 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до Чернівецької міської філії Чернівецького обласного центру зайнятості із заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с.7).
Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» ОСОБА_1 з 30 березня 2021 року зареєстрований та отримав статус безробітного та йому призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю, відповідно до ч.ч. 1, 3,4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.8, 9).
Між центром зайнятості та ОСОБА_1 складено індивідуальний план працевлаштування безробітного №00010 від 30 березня 2021 року (а.с.8, 9).
Відповідно до нарахування щодо виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 за період з 30 березня 2021 року по 22 листопада 2021 року нарахована та виплачена допомога по безробіттю у сумі 72734,16 грн. (а.с.14).
Відповідно до Довідки №10 від 06 січня 2022 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в головному управлінні пенсійного фонду України в Чернівецькій області як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» по лінії Міністерства оборони України, пенсію призначено з 04 березня 2021 року (а.с.12).
Відповідно до Акту № 02 від 10 січня 2022 року розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до ЗУ «Про зайнятість населення» встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку як отримувач пенсії за вислугу років з 04 березня 2021 року в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (а.с.11).
Згідно Наказу №18 від 18 січня 2022 року Чернівецького обласного центру зайнятості наказано прийняти на баланс Чернівецького ОЦЗ дебіторську заборгованість ОСОБА_1 як незаконно отримане матеріальне забезпечення в сумі 72734,16 грн. (а.с.13).
19 січня 2022 року Чернівецька міська філія Чернівецького обласного центру зайнятості спрямували ОСОБА_1 претензію про повернення суми 72734,16 грн., відповідач добровільно кошти не повернув (а.с.15).
06 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про призначення йому пенсії за віком, яка була адресована Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. Вказана заява затверджена начальником ВОДВП та ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.44).
06 грудня 2021 року Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_5 звернулися до Головного управління Пенсійного фонду України з поданням про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 03 березня 2021 року. Відповідно до даного подання вбачається, що ОСОБА_1 наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади № НОМЕР_3 від 26 лютого 2021 року звільнений із військової служби в запас з 03 березня 2021 року (а.с.45).
Як вбачається з виписки по картковому рахунку ГУ з обслуговування клієнтів першу виплату пенсії за віком ОСОБА_1 отримав 05 січня 2022 року. (а.с.47-50).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване у даній справі рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент звернення до Чернівецького обласного центру зайнятості ОСОБА_1 не було відомо про призначення йому пенсії за віком, а першу виплату пенсії йому було нараховано тільки у січні 2022 року.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції відповідає установленим принципам і завданням цивільного судочинства, а також вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, відтак, скасуванню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом 7 частини другої статті 15 Закону України «Про зайнятість населення» метою державної політики у сфері зайнятості населення є забезпечення соціального захисту осіб у разі настання безробіття.
Відповідно до пунктів 2, 7 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зайнятість це не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (частина друга статті 43 вказаного Закону України «Про зайнятість населення»).
Згідно з пунктами 8, 9 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі: встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг; встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).
Згідно із частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 після звільнення із військової служби в запас з 03 березня 2021 року, звернувся 29 березня 2021 року до Чернівецької міської філії Чернівецького обласного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та з 30 березня 2021 року зареєстрований та отримав статус безробітного у центрі зайнятості, йому призначено і розпочато виплату допомоги по безробіттю.
Відповідно до нарахування щодо виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 за період з 30 березня 2021 року по 22 листопада 2021 року нарахована та виплачена допомога по безробіттю у сумі 72734,16 грн.
Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.
Відповідно до п.18 ч.2 ст.22 Закону України «Про зайнятість населення», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації від 13 лютого 2009 року №60/62 та постановою правління Пенсійного Фонду України від 13 лютого 2009 року №7-1, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року №232/16248 центрами зайнятості проводяться розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення. Для проведення зазначених розслідувань центри зайнятості взаємодіють з Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України, шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в державній службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання робіт за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно - правовими договорами, ведення особистого селянського господарства, отримання пенсії. Обмін інформацією здійснюється між Державним центром зайнятості, ДПА України та ПФУ, як центральними органами виконавчої влади. Даний обмін інформацією здійснюється з метою перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та визначення розміру матеріального забезпечення.
Із матеріалів справи вбачається та було встановлено судом, що ОСОБА_1 на момент реєстрації в Центрі зайнятості не було подано недостовірні відомості.
Крім цього, відповідної перевірки згідно зазначених вимог закону Чернівецькою міською філією Чернівецького обласного центру зайнятості для надання відповідачу статусу безробітного у березні 2021 року не було проведено, тобто не перевірено чи мав ОСОБА_1 право на отримання пенсії після звільнення з військової служби.
Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
Статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
З урахуванням зазначених вище норм закону та встановлених судом обставин колегія суддів дійшла висновку, що саме на Чернівецьку міську філію Чернівецького обласного центру зайнятості покладено обов`язок перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та визначення розміру матеріального забезпечення. У свою чергу ОСОБА_1 , у період звернення до Центру зайнятості з метою отримання статусу безробітного та фактично не маючи після звільнення з роботи джерела існування, звернувся до Чернівецької міської філії Чернівецького обласного центру зайнятості з метою отримання статусу безробітного та матеріальної допомоги, заповнивши при цьому Форму заяви, яку йому було надано. Вказана форма не містила графи у якій необхідно було вказувати будь які додаткові чи інші відомості, зокрема відомості щодо стажу роботи чи можливого права на пенсію.
Встановлено, що ОСОБА_1 на час подання заяви до Центру зайнятості про надання статусу безробітного не перебував на обліку в пенсійному фонді як одержувач пенсії. З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що вперше він отримав пенсію 05 січня 2022 року (а.с.47-50).
Більше того, ОСОБА_1 стверджує що йому не було відомо про право на пенсію за вислугу років і з заявою про отримання пенсії він звернувся тільки 06 грудня 2021 року, тобто після зняття з обліку з Центру зайнятості.
Відтак такі відомості Центр зайнятості отримав би здійснивши перевірку достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітного та визначення розміру матеріального забезпечення, чого ними зроблено не було.
Отже твердження позивача про те, що відповідач умисно приховав інформацію, яка має значення для вирішення питання щодо надання йому статуту безробітного та виплати допомоги по безробіттю не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи судом першої і апеляційної інстанції, вони повністю спростовуються встановленими судом обставинами справи. Доказів протилежного позивачами не надано.
Суд першої інстанції вірно врахував надані відповідачем пояснення, у яких він зазначив, що на момент звернення до Центру із заявою про надання статусу безробітного, залишившись без постійних засобів до існування та був готовий приступити до роботи. Матеріали справи не містять будь-яких даних щодо отримання у вказаний період будь-якого доходу окрім соціальних виплат по безробіттю.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, позивач не довів факт отримання відповідачем доходу, окрім допомоги по безробіттю, а та обставина, що ОСОБА_1 отримав пенсію за вислугу років вже після зняття з обліку не є підставою для позбавлення останнього статусу безробітного, повернення отриманої допомоги по безробіттю та не свідчить про недобросовісність дій з його боку.
Так, положеннями ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Установивши, що під час звернення ОСОБА_1 до Чернівецької міської філії Чернівецького обласного центру зайнятості ним була надана достовірна інформація, суд першої інстанції вірно вказав, що позивачами не доведено умисне невиконання ОСОБА_1 своїх обов`язків та зловживання ними. У зв`язку із цим відсутні підстави вважати, що відповідач обманним шляхом отримував допомогу по безробіттю, і суд правильно відмовив позивачу у задоволенні заявлених ним у позові вимог.
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з`ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості, окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому законом, що достеменно відображено у рішенні суду, яке оскаржується стороною позивачів. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.
Колегія суддів звертає увагу, що загалом за своїм змістом доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам, викладеним в позовній заяві, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та висновки щодо яких вмотивовано та обґрунтовано виклав у мотивувальній частині ухваленого рішення.
Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в цій частині матеріали справи не містять. Таких доказів не додано стороною позивача до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.
Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності у задоволенні позову у повному обсязі, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.
Суд у своєму рішенні навів достатні мотиви з яких прийняв до уваги заперечення відповідача та не взяв до уваги доводи позивачів щодо наявності підстав для задоволення позову.
Таким чином, під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з`ясував обставин справи, надав вірну оцінку доводам і запереченням сторін та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу позивачів без задоволення.

Щодо розподілу судових витрат
У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України зазначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням приписів цієї норми, підстав для розподілу судових витрат немає, а судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 16 лютого 2023 року, залишити без змін.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Чернівецького обласного центру зайнятості від імені Чернівецького обласного центру зайнятості - Чернівецька філія Чернівецького обласного центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 16 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Н.К. Височанська
Судді: І.М.Литвинюк
І.Б.Перепелюк