Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2495/23 Головуючий у 1-й інст. Воробйова Т.А.
Категорія 70 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Микитюк О.Ю., Трояновської Г.С.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі цивільну справу №295/2495/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Воробйової Т.А. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду і з даним позовом, в якому просила стягнути аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для кожної дитини, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до повноліття дітей та вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову зазначала, що 07.02.2003 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого народилось троє дітей, двоє з яких наразі є неповнолітніми. Влітку 2022 року вона разом з дітьми вимушено виїхала з окупованого рф Херсону. Спочатку у м. Київ, а потім у м. Житомир. Відповідач при цьому залишився у Херсоні. Діти з моменту вимушеного виїзду з міста повністю знаходяться на її утриманні та на них витрачається більш ніж 10 000 гривен на місяць, враховуючи сплату оренди квартири та покупку одягу. На прохання позивача надіслати речі дітей з Херсону, коли місто було деокуповане, відповідач надіслав декілька речей, які вважав за потрібне, але діти з них повиростали. На неодноразові прохання вислати гроші на утримання дітей, відповідач відповів відмовою, наголосив, що буде їх утримувати лише, якщо діти будуть проживати з ним в Херсоні. Наразі він дочкам нічим не допомагає, хоча продовжує працювати у приватному стоматологічному кабінеті у м. Херсоні, отримуючи дохід. Вона працює, але її заробітної плати не вистачає на повне утримання та задоволення мінімальних потреб дітей. Посилаючись на вказані обставини, просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15 травня 2023 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для кожної дитини щомісячно, починаючи з 01.03.2023 та до повноліття дітей. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми стягнення за один місяць та вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить його змінити, зменшивши розмір аліментів до 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для кожної дитини щомісячно, починаючи з моменту звернення з позовом до суду та до досягнення старшою дочкою повноліття. Також просив апеляційну скаргу розглядати без його участі.

Зазначає, що в порушення норм цивільно-процесуального закону йому не було своєчасно вручено копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, чим позбавлено можливості реалізувати свої права, передбачені ст. ст. 43, 178 ЦПК України. Так, він двічі звертався із заявою на електронну адресу Богунського районного суду м. Житомира з проханням надіслати копію позовної заяви з додатками.

Вказує, що рішення було постановлено без врахування його доводів та заперечень проти позову, а також без надання оцінки письмовим доказам, наданим ним до суду, оскільки тільки 26.04.2023 він отримав копію ухвали та копію позовної заяви з додатками.

Відзив до суду ним був направлений 08.05.2023, а 15.05.2023 його відзив прибув у точку видачі/доставки і тільки 18.05.2023 його було отримано представником суду, тобто вже після ухвалення судового рішення.

Крім того, зазначає, що старшому сину потрібно було вступати до університету, то влітку 2022 року вони з дружиною вирішили, що їй з дітьми необхідно виїзджати на територію підконтрольну Україні, а він залишився в Херсоні допомагати своїм батькам. Вони домовились з дружиною, що вона бере дітей, всі заощадження (15 тисяч доларів і коштовності) та виїжджає до м. Києва. Після того, як вона допоможе сину зі вступом до університету повернеться до Херсону. Також він віддав дружині свою банківську картку, щоб вони могли задовольняти всі свої матеріальні потреби.

Звертає увагу суду, що діти не мають будь-яких хронічних захворювань, що не вимагає постійних витрат на їх лікування. Діти хворіють не частіше та не складніше ніж всі звичайні діти. Щодо його матеріального становища на даний час, то твердження позивача щодо того, що він продовжує працювати у приватному медичному кабінеті у м. Херсоні, отримуючи дохід, є неправдивими. Наразі Херсон є зоною бойових дій, звідки виїхала більшість населення. Можливості продовжувати працювати він на даний час не має. Жодного доходу не отримує, що підтверджується деклараціями про доходи, копії яких надано до суду.

На його утриманні перебуває їх старший син, який навчається у Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця на контрактній основі. За навчання сина сплачує він, а це більше 20000 грн за семестр. Крім того, син проживає у м. Києві і йому необхідні кошти на проживання, оренду житла, харчування, канцелярію та ін. Працювати син не має можливості, оскільки навчається на денній формі. Мати жодним чином не допомагає дитині матеріально. Тому всі витрати на утримання сина лежать на ньому і в середньому становлять 5000 грн щомісячно.

Враховуючи витрати на сина та відсутність у нього на даний час доходів, після сплати позивачу аліментів у тому розмірі, що вона просить, у нього взагалі не буде коштів на проживання. Він жодним чином не відмовляється матеріально забезпечувати своїх доньок, але сплачувати аліменти в такому розмірі, як бажає позивач, не має можливості, а тому вважає, що її позов підлягає до часткового задоволення.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 13.06.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (ч.1 ст. 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, мотивуючи наступним.

Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 07.02.2003 міським відділом реєстрації актів громадянського Херсонського обласного управління юстиції (а.с.30).

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.31, 32) та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є повнолітнім (а.с.109).

Згідно з копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 17.02.2023, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.39-41).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався ст.182 СК України, та вважав, що оскільки діти проживають разом з матір`ю; враховуючи розмір витрат, необхідних для їх забезпечення повноцінним харчуванням, сезонним одягом, приладдям для розвитку, речами особистої гігієни, можливо стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх доньок у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для кожної дитини щомісячно і до повноліття дітей.

Проте повністю погодитись із такими висновками місцевого суду неможливо з огляду на наступне.

Ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.1 ст. 182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено у 2023 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2833 гривень.

За приписами ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дітей, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець у м. Херсон, що здійснює стоматологічну практику, однак протягом 2022-2023 років доходу фактично не отримує. Він несе витрати по оплаті навчання старшого сина ОСОБА_5 , який навчається на другому курсі стоматологічного факультету Національного медичного університету ім. О. Богомольця і вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 168 000 грн (по 42000 грн за рік). Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами та не спростовані позивачкою (а.с.109-144).

Таким чином відповідач одноособово несе тягар по утриманню повнолітнього сина, який продовжує навчання, що безперечно впливає на його загальну спроможність сплачувати аліменти на двох інших неповнолітніх дітей у розмірі, що заявлений позивачкою, проте дана обставина не була прийнята до уваги судом першої інстанції.

Отже, виходячи із конкретних обставин справи, матеріального становища платника аліментів та рівного обов`язку батьків по утриманню і вихованню дітей, колегія суддів вважає за доцільне зменшити розмір аліментів, що визначений у оскаржуваному судовому рішенні до частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для кожної дитини щомісячно.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 травня 2023 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення у наступній редакції:

«Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.03.2023 та до їх повноліття».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді