ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м.Суми

Справа №583/729/22

Номер провадження 22-ц/816/876/23, 22-ц/816/877/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

у присутності :

представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Цуркана Віктора Івановича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Цурканом Віктором Івановичем, на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2023 року та на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 квітня 2023 року, постановлені у складі судді Ярошенко Т.О. у м. Охтирка Сумської області,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради, про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаною позовною заявою, яку мотивувала тим, що 26 серпня 2006 року між нею та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 18 листопада 2010 року шлюб між сторонами розірвано. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За судовим рішенням з батька дітей на користь позивачки стягуються аліменти.

З вересня 2016 року діти з батьком, бабою та дідом не проживали, спільного часу не проводили.

Позивачка зазначила, що між сторонами виникали спори різноманітного характеру, однак вона ніколи не забороняла дітям спілкуватися з батьком, дідом та бабою.

З початком широкомасштабного вторгнення російської федерації на територію України, для забезпечення безпечних умов життя дітей, 17 березня 2022 року ОСОБА_1 разом з неповнолітніми дітьми виїхали в Республіку Польща. Заперечень щодо виїзду дітей за кордон з боку батька дітей не надходило.

Посилаючись на викладені обставини, остаточно уточнивши позовні вимоги позивачка просила суд визначити спосіб участі у вихованні дітей діда ОСОБА_2 , баби ОСОБА_3 та рідного батька ОСОБА_4 в період воєнного стану та на час перебування за межами України ОСОБА_1 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_2 у спосіб необмеженого і безперешкодного щоденного спілкування з неповнолітніми дітьми особисто кожним, почергово або разом (за узгодженням між собою дідом, бабою, рідним батьком) за допомогою телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку (відеозв`язку) через мережу інтернет за допомогою будь яких з технічних мобільних систем «Skype», «Viber», «Telegram», «WhatsApp», «Мessenger», «Signal», за номерами мобільного та інтернет зв`язку НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (абонент ОСОБА_1 ), НОМЕР_3 (абонент ОСОБА_2 ) та НОМЕР_4 (абонент ОСОБА_2 ) з урахуванням здоров`я, волевиявлення та збереження звичного режиму дня кожної неповнолітньої дитини індивідуально, та за умови, що такі сеанси зв`язку не порушують режиму дитини, процесу здобування освіти, позашкільних занять чи інших важливих процесів життєдіяльності дітей.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивачки про ухвалення додаткового рішення за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з такими судовими рішеннями, позивачка подала апеляційну скаргу через свого представника, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову та стягнути з відповідачів відшкодування понесених позивачкою судових витрат, як за первинним позовом, так і за зустрічним.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення не врахував, що позов заявлений ОСОБА_1 саме в інтересах неповнолітніх дітей, щодо яких допущено триваюче порушення прав.

Залишення судом без розгляду первісного позову про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми не виключає і не припиняє порушення прав та ігнорування інтересів неповнолітніх дітей з боку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Заявник наголошує, що в даному випадку простежується прояв порушення права саме неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом ігнорування особистості кожної неповнолітньої дитини та відсутності належного прояву у вихованні з боку діда, баби та рідного батька.

Порушене право у сімейних правовідносинах, у тому числі право дитини, підлягає поновленню та захисту у спосіб визначений СК України.

На переконання апелянта запропонований ОСОБА_1 графік спілкування є найкращим, таким, що враховує інтереси та дотримує права кожного з дітей. Проте суд зазначених обставин не врахував.

В частині незгоди з висновками суду першої інстанції щодо відшкодування витрат на правничу допомогу за первинним позовом, заявник зазначив, що суд дослідив та вирішив питання в цій частині спираючись на недопустимі та неналежні докази. Висновок суду першої інстанції про не співмірність витрат з обсягом наданої правничої допомоги, на переконання заявника, є безпідставним.

На думку заявника, неправомірною також є відмова суду в ухваленні додаткового рішення про компенсацію судових витрат на правничу допомогу за зустрічним позовом. Зауважує, що адвокатом проведений належний об`єм роботи та надані послуги юридичного характеру, спрямовані на надання якісної професійної правничої допомоги ОСОБА_1 , що підтверджується належними доказами - актами приймання-передачі (звіт) виконаних робіт з детальними описами.

Інші учасники справи письмових відзивів на апеляційну скаргу в установлений строк до суду не подали.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Цуркана В.І., який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість оскаржених судових рішень в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що з 26 серпня 2006 року ОСОБА_4 з відповідачкою ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 113 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народився син ОСОБА_8 (а.с. 111 том 1).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 18 листопада 2010 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 розірвано (а.с.112 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_4 та ОСОБА_7 народилась донька ОСОБА_9 (а.с. 110 том 1 ).

За наказом Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 січня 2018 року з ОСОБА_4 стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.127 том 1).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 (а.с. 6-12 том 1), відповідно доводяться дідом та бабою ОСОБА_10 та ОСОБА_6 .

Сторони визнали, що після початку військової агресії рф на території України, ОСОБА_1 разом з дітьми виїхала за кордон.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела жодними належними допустимими доказами обставин порушення її прав та інтересів відповідачами.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).

Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» (заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у постанові від 12 квітня 20221 року у справі № 638/12278/15, провадження № 61-14491сво20.

Звертаючись до суду з позовом заявниця просила визначити спосіб участі у вихованні дітей діда ОСОБА_2 , баби ОСОБА_3 та рідного батька ОСОБА_4 в період воєнного стану та на час перебування за межами України ОСОБА_1 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_2 у спосіб необмеженого і безперешкодного щоденного спілкування з неповнолітніми дітьми особисто кожним, почергово або разом (за узгодженням між собою дідом, бабою, рідним батьком) за допомогою телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку (відеозв`язку) через мережу інтернет за допомогою будь яких з технічних мобільних систем «Skype», «Viber», «Telegram», «WhatsApp», «Мessenger», «Signal», з урахуванням здоров`я, волевиявлення та збереження звичного режиму дня кожної неповнолітньої дитини індивідуально, та за умови, що такі сеанси зв`язку не порушують режиму дитини, процесу здобування освіти, позашкільних занять чи інших важливих процесів життєдіяльності дітей.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які є також законним представниками дітей, і саме на них чинне законодавство покладає обов`язок з виховання, піклування, забезпечення здобуття освіти та матеріального утримання дітей.

При цьому, чинний Сімейний кодекс України визначає право, а не обов`язок баби та діда на участь у вихованні онуків, встановлюючи можливість вирішення спору щодо участі баби, діда у вихованні дитини в судовому порядку.

Тобто у разі порушення права діда або баби на участь у вихованні онуків вони можуть звернутися до суду за захистом у порядку, визначеному статті 159 цього Кодексу.

Відповідно одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування, як з батьками, так і з іншими членами сім`ї, зокрема дідом, бабою.

Звертаючись до суду з позовом щодо встановлення судом порядку спілкування з дітьми їх батька, баби та діда за допомогою засобів зв`язку, ОСОБА_1 стверджувала, що рідний батько дітей, бабуся та дідусь спілкуються телефоном з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 безперешкодно, коли забажають. Позивачка не перешкоджала спілкуванню та не контролювала його.

В ході судового розгляду відповідачі зазначили, що спір між сторонами щодо предмету позову відсутній (а.с. 174 том 1).

Аналізуючи заяви ОСОБА_1 та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявниця не довела жодної обставини порушення прав дітей на спілкування з родичами. Про факти відмови відповідачів від спілкування ініційованого дітьми позивачка не заявляла.

Твердження заявниці про зміну емоційного стану неповнолітніх дітей після розмов з родичами, жодними доказами не доведено. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачі мають негативний вплив на онуків.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що наявність конфлікту та неприязні відносин між позивачкою та відповідачами не мають впливати на спілкування родичів з онуками.

За встановлених обставин апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позов про встановлення порядку спілкування з відповідачами був поданий ОСОБА_1 в інтересах дітей, а не у власних інтересах позивачки, тому предметом доказування у та дослідження у даній справі є обставини порушення прав дітей на спілкування з родичами, а не порушення прав власне ОСОБА_1 .

Враховуючи, що суд першої інстанції припустився порушення норм процесуального права, помилково визначивши предмет спору, апеляційний суд, керуючись частинами 1, 4 статті 376 ЦПК України змінює судове рішення по суті спору в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Щодо вирішення питання про компенсацію ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, за наслідками залишення без розгляду первинної позовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 березня 2023 року первинний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Охтирської міської ради, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми - залишений без розгляду.

Представник ОСОБА_1 адвокат Цуркан В.І. звернувся до суду із заявою про компенсацію судових витрат, понесених ОСОБА_1 , як відповідачкою за первинним позовом, який залишений судом без розгляду. До зави представник додав розрахункову квитанцію на суму 4500 грн, акт приймання-передачі (звіт) виконаних робіт від 25 березня 2023 року, ордер, договір про правничу допомогу від 12 січня 2023 року, предметом якого було надання ОСОБА_1 правничої допомоги у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Охтирської міської ради, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми (а.с.163-173 том 1).

Відмовляючи у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат за первинним позовом суд першої інстанції виходив з того, що заявник не довів заявленого обсягу витрат.

Відповідно до вимог частини 5 статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тобто, за змістом указаної норми процесуального закону право на компенсацію витрат на правничу допомогу виникає у відповідача у разі встановлення обставин необґрунтованості дій позивачів.

Проте, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , будучи відповідно дідом, бабою та батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначення способу участі у їх вихованні та спілкуванні, діяли у спосіб визначений статтею 159 СК України, вважали, що відповідач за первісним позовом порушує їх права на участь у вихованні дітей, а також на спілкування з ними, встановлені СК України. Тобто позивачі керувались своїм правом, гарантованим чинним матеріальним законодавством.

З огляду на зазначене відсутні підстави для висновку про необґрунтованість дій позивачів при зверненні з указаним позовом.

З таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку , відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу за первинним позовом, проте судове рішення необхідно змінити в частині мотивів відмови, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Заявник апеляційної скарги висловив також незгоду з ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 квітня 2023 року про відмову у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Цуркана В.І. про ухвалення додаткового рішення.

У квітні 2023 року представник позивачки - адвокат Цуркан В.І. звернувся до місцевого суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання розподілу судових витрат на загальну суму 4148 грн, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн та 148 грн поштових витрат. До заяви додав акт приймання-передачі (звіт) виконаних робіт від 01 квітня 2023 року, договір про правничу допомогу від 13 січня 2023 року, ордер, підтвердження відправлення поштової кореспонденції. Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 понесла витрати на правничу допомогу, а також витрати на поштове супроводження, які за наслідками розгляду справи необхідно стягнути з відповідачів на користь позивачки в дольовому порядку.

Суд першої інстанції відмовив в ухваленні додаткового рішення, виходячи з того, що ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову, тому понесені судові витрати залишаються за нею, підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні.

При цьому колегія суддів зазначає наступне, відповідно до п.3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в тому числі належать витрати, на правничу допомогу (ч.ч.1 та 2 ст.133 ЦПК України).

Згідно приписів ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи, що рішенням від 28 березня 2023 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 за необґрунтованістю, тому суд першої інстанції, керуючись ч.2 ст.141 ЦПК України, дійшов правильного висновку про те, що понесені витрати на правничу допомогу цій справі покладаються на позивачку, а тому обґрунтовано відмовив в ухваленні додаткового рішення.

За таких обставин апеляційна скарга в частині оскарження ухвали суду підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

За змістом п.п.3, 4 ч. 1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на зазначене на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 та її заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу, із зазначенням, що вимоги позивачки не підлягають задоволенню з підстав, викладених в даній постанові.

За змістом частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що оскаржуване рішення суду змінено апеляційним судом лише в частині мотивів, результат розгляду справи не змінився, правові підстави для відшкодування позивачці ОСОБА_1 судових витрат, понесених у зв`язку з апеляційним переглядом справи, відсутні.

Керуючись ст. 374, п.п. 3, 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Цурканом Віктором Івановичем, в частині оскарження рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2023 року задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2023 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову, мотивувальну частину рішення викласти в редакції цієї постанови.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Цурканом Віктором Івановичем, в частині оскарження ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 квітня 2023 року залишити без задоволення.

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 27 червня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов