Справа № 2-9749/10
Провадження № 6/638/64/23
УХВАЛА

Іменем України

05 квітня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Подус Г.С.

за участю секретаря Веліток Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про заміну стягувача (позивача) за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова у справі №2-9749/10, -

встановив:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із заявою, в якій просить замінити стягувача за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова у справі №2-9749/10 за позовом Акціонерного товариства «УНІВЕСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №BL5959 від 17.06.2008 року на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

В обґрунтування заяви посилається на те, що рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова у справі №2-9749/10 позовні вимоги Акціонерного товариства «УНІВЕСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №BL5959 від 17.06.2008 року задоволено. 30.04.2021 року між АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір Факторингу №30/04/21/ФК2, відповідно до умов якого АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» відступив ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні Банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло Права вимоги за Кредитними Договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Перелік Позичальників, підстави виникнення Права Вимоги до Позичальників, сума Боргу на Дату відступлення Прав Вимоги т інші дані зазначаються в реєстрі Прав Вимог, який формується згідно Додатку №1 та є невідємною частиною Договору. Відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги товариство набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №BL5959 від 17.06.2008 року в сумі 12374,64 доларів США.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про розгляд повідомлялись представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив заяву розглянути без участі заявника та задовольнити заяву. Інші учасники причини неявки суду не повідомили.

Разом із цим, у відповідності до ч.3 ст.442 ЦПК України неявка учасників справи не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Суд, розглянувши заяву, дослідивши надані докази, оглянувши відомості, які містяться в автоматизованій системі документообігу суду, дійшов наступного.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.11.2010 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Унівесал Банк» до ОСОБА_1 , стягнуто на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість в розмірі 55411, 52 грн. та судові витрати по справі 554,11 грн і витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120,00 грн. Зазначене рішення набрало законної сили 16.11.2010 року.

Розглядом заяви встановлено, що 30.04.2021 року між АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір Факторингу №30/04/21/ФК2, відповідно до умов якого АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» відступив ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні Банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло Права вимоги за Кредитними Договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Перелік Позичальників, підстави виникнення Права Вимоги до Позичальників, сума Боргу на Дату відступлення Прав Вимоги т інші дані зазначаються в реєстрі Прав Вимог, який формується згідно Додатку №1 та є невідємною частиною Договору. Відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги товариство набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №BL5959 від 17.06.2008 року в сумі 12374,64 доларів США.

Відповідно до платіжного доручення №17073 від 30.04.2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» було перераховано АТ «Універсал Банк» кошти у сумі 4748778,42 грн., що підтверджується платіжним дорученням №17073 від 30.04.2021 року.

Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу..

Відповідно до ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни боржника внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим, для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Процесуальне правонаступництво, передбачене ст.55 Цивільного процесуального кодексу України, - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.08.2020 у справі № 917/1339/16.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Отже, особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Водночас, заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, в тому числі, до відкриття виконавчого провадження.

Виконавче ж провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Відтак заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником має відбуватись з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до статті 55 Цивільного процесуального Кодексу України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (тобто, протягом невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто, таке право не є абсолютним і обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Відповідно до частин 1 та статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки, якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Заміна сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання виконавчого документу, означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість штучно збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Такі дії можуть порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/10031/13, від 30.07.2019 у справі № 5/128, від 21.08.2020 у справі № 905/2084/14-908/4066/14.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV, який був чинний на час набрання рішенням законної сили 23 липня 2010 року) виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання протягом року.

Статтею 23 Закону України «Про виконавче провадження» передбачалось, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявником по справі у відповідності до ч. 4 ст.83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані заявником разом із заявою до суду, заявником по справі подані не були. Клопотань про витребування доказів до суду не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.2, п.4, п.6 - п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч.8 ст.279 ЦПК України, судом досліджено письмові пояснення, викладені в заяві і докази, надані до суду.

Суд зауважує, що рішення суду у справі №2-9749/10 від 05.11.2010 року набрало законної сили 16 листопада 2010 року, отже виконавчі листи з урахуванням п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час набрання рішенням законної сили) повинні були бути пред`явленні до виконання не пізніше 16 листопада 2011 року. Разом із цим матеріали справи не містять та не надано заявником до судового засідання доказів звернення з виконавчими документами щодо примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у встановлені законодавством строки, а так само доказів того, що такі строки переривались.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що заявником не порушено питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документу про стягнення заборгованості ОСОБА_2 ,суд вважає передчасним вирішення питання про заміну сторони стягувача у справі №2-9749/10 у виконавчому листі стосовно ОСОБА_1 , у звязку з чим відмовляє у задоволенні заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.55, 260, 442 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про заміну стягувача (позивача) за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова у справі №2-9749/10 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Головуючий суддя: