ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №219/10006/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа Павлоградська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Мірошниченко Л.Є., -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на обліку в Бахмутсько - Лиманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду Донецької області та отримував пенсію за віком, як внутрішньо переміщена особа. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько заявника помер в смт Південна Ломуватка в м. Брянка Луганської області. ОСОБА_2 був внутрішньо переміщеною особою, перемістився з окупованої території України м. Брянка та фактично проживав за адресою, згідно довідки ВПО: АДРЕСА_1 .

Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду Донецької області, шляхом приєднання реорганізовано в Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області.

Після смерті батька, позивач як спадкоємець першої черги, звернулась до Першої павлоградської державної нотаріальної контори з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 05.09.2020 року за №757/2020 була відкрита спадкова справа на майно померлого ОСОБА_2 30.01.2021 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивачем не було надано довідку стосовно реєстрації та складу сім`ї на час смерті померлого ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що вона проживала разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 проживала за вказаною адресою без реєстрації. Вказана інформація підтверджується актом про фактичне проживання від 08.07.2021 року №565. Але нотаріусом не були прийняті до уваги вказані довідки, оскільки вони були видані на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Таким чином, не дивлячись на своєчасне звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім позивача інші спадкоємці першої черги відсутні.

До спадкового майна належить сума коштів недоотриманої спадкодавцем за життя пенсії. ОСОБА_1 зверталась до відповідача через Павлоградський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги з метою отримання інформації щодо періоду заборгованості та суми недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 . На таке звернення отримала відмову відповідача, з мотивуванням, що ця інформація є конфіденційною. Позивач зазначає, що за життя батько мав заборгованість по виплаті пенсії за період з 2016 року по день смерті. 12.07.2020 року розмір пенсії на місяць складав приблизно 4000 грн. За підрахунками позивача період недоотриманої пенсії складається 55 місяців (з 01.01.2016 року по 12.07.2020 року), приблизна пенсія складала на момент смерті 4000 грн. Отже ціна позову складає: 55 х 4000 = 220 000 грн.

Просила суд визнати за нею ( ОСОБА_1 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на спадкове майно, яке складається з суми недоотриманої пенсії.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначає, що норма статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії, регулює отримання недоотриманої пенсії з вини пенсіонера, а в даному випадку між сторонами виникли правовідносини стосовно отримання нарахованої, але неодержаної пенсії померлого пенсіонера в порядку спадкування. Сума недоотриманої пенсії змінила свій правовий статус і є вже не пенсією, недоотриманою пенсіонером, а коштами, які увійшли до складу спадщини і подальше правове регулювання переходу права на ці кошти іншим особам регулюються нормами ЦК України про спадкові відносини. Відповідно до ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч.1 ст.91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними, у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Положення частин 52 другої, третьої статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення пенсії, як відсутність у особи її реєстрації, як внутрішньо переміщеної особи, не підтвердження місця фактичного проживання, що також підтверджується практикою Верховного Суду.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначив, що ОСОБА_2 за життя не був позбавлений права на отримання пенсії, а прострочення відбулося з його вини, оскільки після призупинення нарахування та виплати пенсії жодних дій, спрямованих на відновлення її виплати, вчинено не було. З 01.03.2016 року пенсія ОСОБА_2 не нараховувалась. До складу спадщини не може бути включене майно, якого не існує та право на яке спадкодавець за життя не отримав.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 01.09.2020 року, актовий запис №227.

Зі свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_2 вбачається, що 04.11.1978 року укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , актовий запис №73.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Південна Ломуватка м.Брянка Луганської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 від 03.09.2020 року, актовий запис №1312.

З довідки від 01.09.2020 №1216- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.05.2015 року № підтверджується, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , перемістився з тимчасово окупованої території на підконтрольну: АДРЕСА_5 з січня 2015 року.

Державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А. від 30.01.2021 року №188/02-31 була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивачем не було надано довідку стосовно реєстрації та складу сім`ї на час смерті померлого ОСОБА_2 .

Листом від 09.09.2020 року Головного управління ПФУ надано відповідь на запит, яким позивачку повідомлено, що запитувана нею інформація є конфіденційною і може бути надана виключно в порядку, передбаченому приписами чинного законодавства.

Згідно довідки №1092 від 08.07.2021 року, що ОСОБА_1 на момент смерті батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації, знаходилась на його утриманні та вела спільне домогосподарство, що також зазначено в Акті №565 від 08.07.2021 року.

З посвідчення №103744 вбачається, що ОСОБА_2 призначена пенсія за віком.

На виконання ухвали Слов`янського міськрайонного суду від 30.12.2021 року Головним управлінням пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.09.2022 року надано відповідь з якої вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією в м. Бахмуті та отримував пенсію за віком. Знятий з обліку у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, пред`явив позовну вимогу про визнання права власності на суму пенсії на виплату яких мав право ОСОБА_2 , але не отримав за життя, що не відповідає способу захисту її прав як спадкоємця.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком та зазначає наступне.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Судувід 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19 (провадження № 61-7985св20).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:

- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо того, що позивач як спадкоємиця померлого ОСОБА_2 має право на отримання невиплачених йому пенсійних виплат без обмеження будь-яким строком, однак зазначає, що відповідно до даних Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області пенсія ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01.03.2016 року по 12.07.2020 року, нарахована не була.

При цьому, звертаючись з позовом, ОСОБА_1 було заявлено вимогу щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на спадкове майно, яке складається з суми недоотриманої ним пенсії. Вимог, що стосувались би оскарження дій відповідача по нарахуванню належних спадкодавцю сум пенсії за спірний період, коли це нарахування було фактично припинено, позивачем не заявлялось.

У статті 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, серед яких змагальність та диспозитивність.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Правила ЦПК України не надають суду права виходу за межі позовних вимог з власної ініціативи (постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 359/4356/18 (провадження № 61-22792св19), від 16 вересня 2020 року у справі № 754/10844/18 (провадження № 61-4071св20).

При цьому слід зазначити, що позивач не позбавлена можливості звернення до суду відповідної юрисдикції з позовом за захистом свого порушеного права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2022 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: