Справа № 350/377/23
Номер провадження 2-о/350/39/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2023 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі :

головуючого судді Бейка А.М.,

секретаря Маєвської С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про видачу обмежувального припису,

з участю сторін цивільної справи:

заявниці ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_6 ,

суд

в с т а н о в и в:

1. Стислий виклад позицій заявників та заінтересованих осіб:

представник заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Круць В.М. звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із заявою, у якій просив видати обмежувальний припис стосовно заінтересованих осіб - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 терміном на шість місяців у вигляді: - заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а саме у житловому будинку (зазначений на технічній документації як літня кухня), що за адресою: АДРЕСА_1 ; - усунення перешкод у користуванні майном, а саме: житловим будинком (зазначений в технічній документації як літня кухня), що за адресою: АДРЕСА_1 та прилеглою до нього земельною ділянкою; - заборони наближатися на 10 метрів до місця проживання заявників - житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог адвокат Круць В.М. зіслався на те, що 10.09.1998 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у виконавчому комітеті Ясенської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області було зареєстровано шлюб (актовий запис №25) від якого у подружжя народилося двоє дітей - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Зазначений шлюб розірвано рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 22.08.2019.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_9 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на сьогодні ОСОБА_9 перебуває за кордоном, а ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживають за вказаною вище адресою.

Кожного дня ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 вчиняють заявникам перешкоди у користуванні майном, погрожують їм, виганяють з житлового будинку, аргументуючи тим що документи на ціле домоволодіння належить ОСОБА_4 . Адвокат зазначає, що відносно визначення права власності на житловий будинок (зазначений як літня кухня), що за вищевказаною адресою, станом на сьогодні існує судовий спір (справа №350/919/21). Стосовно вчинення перешкод у користуванні майном станом на сьогодні у провадженні Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області також перебуває судова справа №350/919/21.

ОСОБА_1 протягом останнього року перебувала закордоном на заробітках, а по приїзду 17.02.2023 в Україну, останньою було виявлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 від`єднали житловий будинок, який є предметом позовних вимог та місцем проживання позивача і її дітей від електропостачання, що підтверджується фотографіями лічильника. Позивач залишилась без світла і тепла, у будинку неможливо проживати, іншого місця проживання у позивача немає. Крім того, повне відключення будинку від тепла призведе до сирості, появи плісняви та грибку, призведе до істотного зменшення вартості будинку, що впливатиме на виконання даного рішення в частині визначення часток співвласників, майна та наступного реального поділу об`єкту нерухомого майна. ОСОБА_1 намагалася власними силами підключити енергопостачання до будинку (зазначеному у технічному паспорті як літня кухня), однак ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх батько ОСОБА_10 чинили перешкоди, погрожували фізичною розправою. ОСОБА_4 заявляла, що вона згідно документів є власником даного житлового будинку, а тому вправі робити все, що заманеться. За даним фактом, ОСОБА_1 17.02.2023 звернулася до поліції, (копія заяви, пояснення та талону-повідомлення єдиного обліку №403 додаються). Таким чином, заявники постійно страждають від протиправних дій з боку зазначених у цій заяві заінтересованих осіб, позбавлені права проживання у житловому будинку, постійно страждають від домашнього насильства у різних його проявах.

У судовому засіданні заявниця ОСОБА_2 підтримала заявлені вимоги з підстав та мотивів, викладених у заяві про видачу обмежувального припису.

Заявниця ОСОБА_1 та заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_4 - адвокат Родіков І.С. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису у зв`язку з її безпідставністю та необґрунтованістю.

2. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

04.04.2023 представник заявників - адвокат Круць В.М. направив до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести у його відсутності, а також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

24.03.2023 представник заінтересованої особи ОСОБА_4 - адвокат Родіков І.С. подав до суду заяву, у якій зазначив, що доводів, викладених у заяві про видачу обмежувального припису не визнає та просить відмовити в її задоволенні.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 22.08.2019 (а.с.23) суд ухвалив розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 10.09.1998 у виконавчому комітеті Ясенської сільської ради Рожнятівського району за актовим записом №25, а неповнолітню дочку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати з матір`ю, що підтверджено копією такого судового рішення.

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видано 29.05.2021 органом реєстрації актів цивільного стану (а.с.24), ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 29.05.2021 зареєструвала шлюб із ОСОБА_13 , про що зроблено відповідний актовий запис №80. На підставі реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище ОСОБА_12 було зміно на « ОСОБА_14 ».

З копій витягів з реєстру територіальної громади №2023/001489941 від 17.02.2023 (а.с.26) та №2023/001490452 від 17.02.2023 (а.с.27) вбачається, що місце проживання заявниць ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім цього, до матеріалів справи долучено копію витягу реєстру територіальної громади №2023/001490642 від 17.02.2023 (а.с.25), з якого вбачається, що за вищевказаною адресою також зареєстровано місце проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Копією постанови Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12.09.2017 (а.с.28) у справі №350/1340/17, окрім іншого, встановлено що ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді громадських робіт строком на 30 годин, оскільки він 02.09.2017 біля 17.00 год. по місцю проживання у АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння вчинив насильство в сім`ї відносно дружини ОСОБА_1 , а саме виражався в її сторону нецензурними словами принижуючи її честь та гідність. Неправомірними діями ОСОБА_3 завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої.

Копією постанови Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 04.07.2019 (а.с.29), постановленої у справі №350/1206/19, підтверджено, що ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч. 1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, оскільки він 20 квітня 2019 року приблизно о 15 годині по місцю свого проживання вчинив насильство у сім`ї, тобто умисно ображав свою дружину ОСОБА_1 , висловлюючись в її адресу нецензурною лайкою. Неправомірними діями ОСОБА_3 могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої.

Копією постанови Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18.06.2021 (а.с.30), постановленої у справі №350/825/21 підтверджено, що ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень, оскільки він 13 травня 2021 року, приблизно о 04 год. 00 хв., по місцю свого проживання в АДРЕСА_1 , вчинив насильство у сім`ї відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , а саме ображав її нецензурними словами, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої.

Заявниці неодноразово звертались до правоохоронного органу із зверненнями про вчинення заінтересованими особами, щодо них, як вони вважають, протиправних дій, що підтверджено відповіддями уповноваженої особи про розгляд відповідних звернень заявниць (а.с.5-15), рапортами уповноваженої особи відділення поліції (а.с.16-12), а також письмовими заявами та поясненнями (а.с.36, 39-40).

Між сторонами виник спір з приводу видачі обмежувального припису з метою запобігання вчиненню домашнього насильства.

4. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування:

відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти).

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Згідно з ч. 2 та ч.3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18).

Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Щодо вимог заявниці ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 , суд зазначає таке.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі за № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Так, матеріалами справи підтверджено, що 12.09.2017, 04.07.2019, а також 18.06.2021 ОСОБА_3 , який є однією із заінтересованих осіб у цій справі, притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки він вчиняв домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , яка є заявницею у цій справі.

Важливо звернути увагу, що з дати останнього вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства щодо ОСОБА_1 пройшло більше півтора року, тобто після 18.06.2021 ОСОБА_3 не вчиняв домашнього насильства відносно своєї колишньої дружини.

Отже, враховуючи характер правопорушень, їх періодичність та сплив понад півтора року з дати вчинення зазначених дій ОСОБА_3 на момент звернення заявниці до суду із цією заявою, суд приходить до висновку, що докази, надані в обґрунтування заявлених вимог, не підтверджують наявності обгрунтованих ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного, психологічного чи матеріального насильства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 , як і не підтверджують чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між цими сторонами.

Отже, суд вважає, що вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 на час звернення заявниці до суду з заявою про видачу обмежувального припису є недоведена.

Щодо вимог заявниці ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також вимог заявниці ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , суд зазначає таке.

Заявниця ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 систематично вчиняють відносної неї домашнє насильство у різних його проявах.

Водночас заявницею ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 насильства щодо неї, а самі лише її твердження про те, що вони таке насильство вчиняють, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Про факт вчинення домашнього насильства заінтересованими особами щодо себе також стверджує ОСОБА_2 .

Разом із тим, будь-яких даних про притягнення ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до будь-якого виду юридичної відповідальності щодо вчинення домашнього насильства відносно заявниці ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

При цьому, заявниці зазначили, що декілька разів зверталась із заявою до органів поліції щодо факту вчинення відносно неї домашнього насильства зі сторони заінтересованих осіб.

Долучені до матеріалів справи відповіді уповноваженої особи про розгляд відповідних звернень заявниць (а.с.5-15), як і рапорти уповноваженої особи відділення поліції (а.с.16-12), а також письмові заяви та пояснення (а.с.36, 39-40) не підтверджують вчинення заінтересованими особами домашнього насильства щодо заявниць, як і ризиків настання насильства у майбутньому.

Такі документі підтверджують тільки той факт, що між сторонами у цій справі виникли неприязні відносини, на основі яких між ними регулярно виникають конфліктні ситуації.

Водночас, сам факт неприязних відносин чи тривалого конфлікту між заявниками та заінтересованими особами не підтверджує факту того, що ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вчинили домашнє насильство щодо ОСОБА_2 , як і того факту, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вчинили домашнє насильство щодо ОСОБА_1 .

Існування між сторонами будь-яких суперечностей або ж цивільно-правового спору не може бути вирішений шляхом застосування вказаних заявниками заходів обмежувального припису відносно заінтересованих осіб.

Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

У зв`язку із наведеним, суд приходить висновку що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису на даний час слід відмовити.

5. Розподіл судових витрат:

з огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису відносно заінтересованих осіб, судові витрати, від яких заявники були звільнені при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 1-4, 19, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 294, 350-6 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 10.04.2023.

Суддя А.М. Бейко