Справа № 2-2100/09
Провадження № 4-с/638/41/23
УХВАЛА

Іменем України

04 квітня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Подус Г.С.

за участю секретаря Веліток Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), -

встановив:

16.02.2022 року до Дзержинского районног суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), яка мотивована тим, що на виконанні Дзержинського ВДВС Харківського управління юстиції перебувало зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів №2-2266/08, №2-2100/08, №2-2100/08. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2009 року ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за межі України. Вказує, що наразі виконавчі провадження завершені, однак державний виконавець не скасував тимчасові обмеження, чим порушив права ОСОБА_1 .

В судове засідання скаржник не зявився, повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Від державного виконавця надійшов лист, в якому у вирішенні скарги по суті покладався на розсуд суду, просив слухати справу за його відсутності.

Від Представник ТОВ «Вердикт Капітал» надійшли письмові заперечення Вх. №24627 від 16.11.2022 року, в якому проти задоволення скарги заперечували, вказали, що наразі зобовязання за кредитними договорами не виконані.

Суд, дослідивши матеріали скарги дійшов наступних висновків.

таттею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 3 своєї постанови № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» наголошує, що «при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12)».

З аналізу статті 11 Закону «Про виконавче провадження» випливає, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2009 року, тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, до виконання ним своїх зобов`язань покладених на нього рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.08.2009 року та рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03.11.2008 року.

З наданої ОСОБА_1 роздруківки вбачається, що не всі виконавчі провадження завершено.

Також жодних відомостей про виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.08.2009 року та рішення Подільського районного суду м. Києва від 03.11.2008 року, до суду не було надано.

Окрім того, державний виконавець Дзержинського ВДВС Харківського управління юстиції тимчасово обмежив ОСОБА_1 в праві виїзду з України на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2009 року.

ОСОБА_1 звертався до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, однак ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.11.2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

Враховуючи вищевикладене законних підстав у державного виконавця скасовувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 не було, а тому і незаконної бездіяльності з боку державного виконавця вчинено не було.

Так, у відповідності до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд, керуючись ст. 447 ЦПК України, -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Суддя