Справа № 195/1682/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

03.04.2023 року с-ще Томаківка

Дніпропетровської області

Суддя Томаківського районного суду Дніпропетровської області Колодіна Л.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", в інтересах якого дії представник - Балагурак Вероніка Василівна, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором зі спадкодавців,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що громадянин ОСОБА_3 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 24 травня 2012 року. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Банком зобов`язання по договору були виконані у повному обсязі, відповідач у порушення ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України свої зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав та станом на дату смерті громадянина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заборгованість відповідача за Договором склала 5 726 грн. 48 коп., яка складається з наступного: 5 726 грн. 48 коп. - заборгованість за тілом кредиту; у т. ч. 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 5 726 грн. 48 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 00 грн. 00 коп. - нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії. При цьому, представник в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до п.1.1.6.1 договору, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Оскільки, громадянин ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, а тому у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, за даними зобов`язаннями повинна відповідати особа, яка на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем. Оскільки відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час відкриття спадщина проживали разом з ОСОБА_3 , то вони повинні відповідати за зобов`язання спадкодавця. Таким чином, на підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 5 726 грн. 48 коп. та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2022 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачам було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Однак, Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року здійснено перехід від розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його присутності, вказав, що позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою (в електронній формі звернення) про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством не скористалася, конверт, який був направлений за адресою відомого її місця проживання, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», будь-які заяви чи клопотання на адресу суду від неї не надходили. Крім того, відповідач ОСОБА_2 повідомлялася про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади».

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 п.1 ч.2 ст.76 , ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст.95 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Частиною 1, 3 ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Як вбачається з ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Як встановлено судом, громадянин ОСОБА_3 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 24 травня 2012 року. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. У подальшому кредитний ліміт збільшувався до 10 000 грн. 00 коп., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що до прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Банком зобов`язання по договору були виконані у повному обсязі. Відповідач у порушення вимог ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України свої зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав та станом на дату смерті громадянина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заборгованість за Договором склала 5 726 грн. 48 коп., яка складається з наступного: 5 726 грн. 48 коп. - заборгованість за тілом кредиту; у т. ч. 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 5 726 грн. 48 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 00,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 00,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 00 грн. 00 коп. - нарахована пеня; 00,00 грн. нараховано комісії. При цьому, представник в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до п.1.1.6.1 договору, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення даного договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Згідно копії свідоцтва про смерть громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено актовий запис № 775 від 01.09.2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро ).

Відповідно до повідомлення Старости Вищетарасівського старостинського округу Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та за цією ж адресою був зареєстрований померлий ОСОБА_3 .

Позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора, яка зареєстрована в книзі обліку спадкових справ 29.07.2021 року за № 289.

Згідно відповіді на претензію щодо спадкової справи після померлого Боржника Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою повідомлено позивача, що спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 не відкривалась. Спадкова справа № 123/2021 була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».

Статтею 25 ЦК України встановлено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до вимог статей 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв`язку із смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно зв`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, в той час, як в результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися унаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1213 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, однак зобов`язання за кредитним договором серед визначеного переліку відсутні, таким чином такі зобов`язання входять до складу спадщини.

Частинами 1, 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Зі змісту зазначених норм видно, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України строк.

Згідно із статтею 1281 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав i не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.32 Постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке: з урахуванням положення статті 1282 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому, спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Спадкоємці несуть відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця в межах дійсної вартості спадкового майна, що перейшло до них. За наявності кількох спадкоємців кожен з них відповідає за борги спадкодавця пропорційно до одержаної ними частки у спадковому майні. Якщо до спадкоємців перейшли не ідеальні (у дробах) частки у спадщині, а реальні (чітко визначене у заповідальному розпорядженні майно), потрібна пропорція вираховується шляхом встановлення того співвідношення, у якому вартість цієї речі знаходиться із вартістю спадкової маси.

Таким чином, відповідальність спадкоємців за борги спадкодавця носить частковий характер і обмежується вартістю майна, успадкованого цією особою.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про те, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачі отримали у спадщину будь-яке майно, що належало померлому ОСОБА_3 за життя, оскільки як вбачається з відповіді Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області (виконувач обов`язків Марганецької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області) від 27.10.2022 року, після померлого ОСОБА_3 була заведена спадкова справа за претензією кредитора з вимогами до спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , що свідчить про те, що відповідачі не зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 і відомості про склад спадкового майна відсутні.

Крім того, обґрунтовуючи вимоги обов`язком спадкоємців сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, позивач АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13 лютого 2019 року у цивільній справі № 336/5443/16 та від 13 березня 2019 року у цивільній справі № 360/1568/16-ц, що відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судами нижчих інстанцій.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з недоведеністю позивачем обґрунтованості позовних вимог, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 13, 76-78, 81, 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволені позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", в інтересах якого дії представник - Балагурак Вероніка Василівна, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором зі спадкодавців - відмовити.

Повний текст судового рішення виготовлено 07.04.2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: https://court.gov.ua/sud0442/.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні дані сторін та інших учасників справи:

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: Л. В. Колодіна