Ухвала

Іменем України

04 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 752/13014/21

провадження № 61-3763ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року у справі за позовом компанії «Sunny Financial PTE.LTD» до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди та виселення,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року компанія «Sunny Financial PTE.LTD» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому посилалася на те, що 19 травня 2020 року позивач набув у власність квартиру АДРЕСА_1 , що раніше належала ОСОБА_2 . В квартирі, відповідно до договору оренди, проживає відповідач. У добровільному порядку припинити договір та виселитись відповідач відмовляється, орендну плату не сплачує, борг за комунальні послуги становить більше 100 000,00 грн, тому просив розірвати договір оренди та виселити відповідача зі спірної квартири.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 вересня 2022 року позов компанії «Sunny Financial PTE.LTD» задоволено частково.

Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовлено. Стягнено з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що строк договору оренди сплив 16 квітня 2022 року, а тому станом на момент ухвалення рішення суду втратив свою дію, що унеможливлює його розірвання в судовому порядку. Разом з цим, відповідач продовжує користуватися спірною квартирою без належних правових підстав, що є достатнім для його виселення.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 5 вересня 2022 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовлено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь компанії «Sunny Financial PTE.LTD» судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

Апеляційний суд встановивши, що відповідач не повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції, при цьому погодився з висновком суду першої інстанції про те, що строк дії договору оренди закінчився, тому вважав, що немає підстав для його розірвання. Відхилив доводи апеляційної скарги про те, що у справі не залучено іншу сторону договору ОСОБА_2 зазначивши, що судом вирішується питання щодо порушення права на користування належним позивачу на праві власності майном.

16 березня 2023 року засобами електронного зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Нечитайло О. В. подав касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року, справу передати на новий апеляційний розгляд, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, що апеляційний суд ухвалив рішення без урахування висновків Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 1316/364/12, від 28 жовтня 2020 року у справі 761/23904/19, від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд у порушення норм процесуального права не звернув увагу на те, що у справі не залучено співвідповідачем іншу сторону спірного договору - ОСОБА_2 ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу у його відсутності з порушенням норми статті 372 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких мотивів.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Суди встановили, що 16 квітня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір оренди, згідно з умовами якого ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняв у строкове платне користування квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктами 3.1., 11.1. договору оренди встановлено, що розмір орендної плати за орендне користування приміщенням складає 8 000 грн за один місяць орендного користування. Договір вступає в силу з 16 квітня 2020 року і діє до 16 квітня 2022 року. Договір може бути пролонгований за взаємною згодою сторін, яка оформлюється додатковою угодою.

26 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю. Н. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за компанією «Sunny Financial PTE.LTD» на підставі договору іпотеки № 371 від 20 березня 2014 року.

29 березня 2021 року компанія «Sunny Financial PTE.LTD» направила ОСОБА_1 вимогу про надання доступу до квартири, дострокове розірвання договору оренди та звільнення квартири.

Відповідно до частин першої та другої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 169 ЖК УРСР, у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 у справі № 152/34/17 зазначено «Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки відповідачі займають спірну квартиру на підставі договору найму строк якого закінчився, не маючи будь-яких прав на неї, чим порушують права власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном та відмовляються виселитись зі спірного житла у добровільному порядку, порушене право позивача підлягає захисту, в зв`язку з чим апеляційний суд правомірно вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом виселення відповідачів зі спірного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення.».

Встановивши, що 16 квітня 2022 року закінчився строк дії договору оренди, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , суди дійшли обґрунтованого висновку про виселення відповідача із спірної квартири, оскільки він проживає у належній позивачу квартирі без законних підстав, чим створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном.

Посилання на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 1316/364/12, від 28 жовтня 2020 року у справі 761/23904/19, від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 колегія суддів відхиляє, оскільки у всіх наведених справах, окрім справи № 1316/364/12 (провадження №61-7023св20), предметом позову не були вимоги про виселення. У справі № 1316/364/12 (провадження №61-7023св20) предметом позову були вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення іпотекодавця (позичальника) та інших мешканців з переданого в іпотеку житлового будинку. Підставами позову стало те, що відповідач (позичальник-іпотекодавець) не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, з повернення кредиту і сплати відсотків. Отже, спірні правовідносини у цій справі і справі, що переглядається, є неподібними. Оскільки в них відмінні предмет, підстави позову, фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин.

Відповідно до правил статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Арґументи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції вимог наведеної норми права, яке полягає в тому, що апеляційний суд не відклав розгляд справи за клопотанням представника відповідача за наявності поважних причин неявки (хвороби представника), є неприйнятними, оскільки колегія суддів мотивувала відхилення цього клопотання, зазначивши, що «[…] з метою дотримання розумних строків розгляду даної справи клопотання представника скаржника не підлягає задоволенню. При цьому суд враховує, що розгляд справи неодноразово відкладався саме у зв`язку із неявкою скаржника та його представника».

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Отже, сам по собі розгляд судом апеляційної інстанції справи за відсутності учасника справи, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, який подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з поважною причиною, не є підставою для скасування судового рішення, якщо це не призвело до ухвалення незаконного рішення (частина друга статті 412 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року у справі за позовом компанії «Sunny Financial PTE.LTD» до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди та виселення.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко І. О. Дундар