Постанова

Іменем України

29 березня 2023 року

м. Київ

справа № 234/520/21

провадження № 61-10252св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любов Іванівна,

боржник - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 22 березня 2021 року у складі судді Переверзевої Л. І.та постанову Донецького апеляційного суду від 18 травня 2021 рокуу складі колегії суддів: Кішкіної І. В., Азевича В. Б., Халаджи О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)(далі - ВДВС) Коваль Л. І. про зупинення вчинення виконавчих дій.

Скарга обґрунтована тим, що02 жовтня 2018 року Краматорський міський суд Донецької області видав виконавчий лист у справі № 234/4868/18 про стягнення з Державного підприємства «Донецька залізниця» (далі - ДП «Донецька залізниця») на користь ОСОБА_1 заборгованості зі заробітної плати в розмірі 12 098,10 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 березня 2016 року до 31 березня 2018 року - 201 211,62 грн, інфляційних збитків - 3 266,49 грн, всього 216 576,21 грн.

На виконання цього виконавчого листа 19 жовтня 2018 року Слов`янський відділ державної виконавчої служби відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1.

Ухвалою Краматорського міського суду від 04 жовтня 2020 року у справі № 234/4868/18 заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено, замінено боржника ДП «Донецька залізниця» на його правонаступника Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»).

У зв`язку з цим було замінено боржника у виконавчому проваджені та направлено його до Печерського ВДВС.

08 грудня 2020 року при перегляді Автоматизованої системи виконавчого провадження стягувач виявив постанову державного виконавця ВДВС Коваль Л. І. від 04 грудня 2020 року про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № НОМЕР_1 згідно зі заявою АТ «Українська залізниця»за вх. № 41497 від 13 листопада 2020 року про зупинення вчинення виконавчих дій відповідно до пункту 11 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон). Цю постанову винесено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підприємств залізничного транспорту, майно яких розташоване на території проведення антитерористичної операції».

Цю постанову 10 грудня 2020 року стягувач оскарживначальнику ВДВС відповідно до статті 74 Закону, проте станом на 13 січня 2021 року відповіді про результат розгляду скарги він не отримав.

Державний виконавець та начальник ВДВС безпідставно, необґрунтовано та незаконно зупинили вчинення виконавчих дій у ВП № НОМЕР_1 та відхилили скаргу стягувача, тому порушені його права і законні інтереси.

Просив скасувати постанову державного виконавця ВДВС Коваль Л. І. від 04 грудня 2020 року про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № НОМЕР_1, зобов`язати державного виконавця ВДВС Коваль Л. І. провести виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа Краматорського міського суду Донецької області від 02 жовтня 2018 року № 234/4868/18.

Короткий зміст судових рішень судів першої апеляційної інстанцій

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 22 березня 2021 року, яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного суду від 18 травня 2021 року, скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця ВДВС Коваль Л. І. про зупинення вчинення виконавчих дій задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця ВДВС Коваль Л. І. від 04 грудня 2020 року про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № НОМЕР_1. Зобов`язано державного виконавця ВДВС Коваль Л. І. провести виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа Краматорського міського суду Донецької області від 02 жовтня 2018 року № 234/4868/18.

Задовольнивши скаргу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що АТ «Українська залізниця»є правонаступником ДП «Донецька залізниця» з дати державної реєстрації АТ «Українська залізниця» - 21 жовтня 2015 року, яке як єдиний правонаступник прийняв усе майно та усі зобов`язання підприємств, які припиняються шляхом злиття. Постановою державного виконавця ВДВС Коваль Л. І. у ВП № НОМЕР_1 порушено права та інтереси ОСОБА_1 , оскільки всі зобов`язання, що виникли після 21 жовтня 2015 року є зобов`язаннями не підприємств залізничного транспорту, а безпосередньо АТ «Українська залізниця». Тому відсутні підстави для зупинення вчинення виконавчих дій відповідно до пункту 11 частини першої статті 34 Закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2021 року АТ «Українська залізниця» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 22 березня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 18 травня 2021 року, просило їх скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Суди дійшли помилкового висновку, зобов`язавши державного виконавця провести виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа, оскільки це є втручанням суду у дискрецію (вільний розсуд) державного виконавця, а така вимога скарги не визначена Законом як обов`язок державного виконавця.

Не застосувавши пункти 51, 52 розділу ІІІ «Перехідні та прикінцеві положення» Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» (далі - Закон № 4442-VI) у взаємозв`зку зі статтею 18, пунктом 11 частини першої статті 34 Закону, суди дійшли помилкового висновку, що всі зобов`язання, які виникли після 21 жовтня 2015 року, є зобов`язаннями не підприємств залізничного транспорту, а безпосередньо АТ «Українська залізниця».

Суди неповно з`ясували обставини справи, які мають значення для правильного вирішення скарги, помилково визначили характер спірних правовідносин, не врахували встановлений Законом № 4442-VI мораторій на звернення стягнення на активи АТ «Українська залізниця».

Мораторій, передбачений пунктом 51 розділу ІІІ «Перехідні та прикінцеві положення» Закону № 4442-VI, поширюється на примусове виконання рішень -стягнення на активи АТ «Українська залізниця» за зобов`язаннями підприємств, визначених Законом № 4442-VI, зокрема, за зобов`язаннями ДП «Донецька залізниця».

Отже, постанова державного виконавця ВДВС Коваль Л. І. від 04 грудня 2020 року про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № НОМЕР_1 є законною.

Крм того, встановлений державою мораторій на виконання зобов`язань ДП «Донецька залізниця» його правонаступником є беззаперечним фактом, що підтверджується у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17, провадження № 12-98гс19, Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 905/1987/19, які суди не врахували.

Суди не надали оцінку наданимАТ «Українська залізниця» доказам, не витребували матеріали виконавчого провадження.

Аргументи інших учасників справи

Відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу мотивований тим, що оскаржувані судові рішення є законними, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги в частині ненадання судами оцінки доказам АТ «Українська залізниця» є безпідставними, оскільки не зазначено, яким саме доводам не надано оцінки.

Витребування матеріалів виконавчого провадження не було необхідним, оскільки до скарги додано копію оскаржуваної постанови.

Твердження АТ «Українська залізниця» про створення судового преценденту та знівелювання дії встановленого Законом мораторію зводяться до його власного тлумачення та застосування без урахування всіх фактичних обставин справи.

ОСОБА_1 у скарзі не заперечував щодо мораторію, але зазначав, що він не може застосовуватися автоматично без з`ясування всіх обставин справи.

Вирішальним для застосування мораторію щодо зобов`язань АТ «Українська залізниця» є встановлення дати виникнення таких зобов`язань.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17, провадження № 12-98гс19, АТ «Українська залізниця»є правонаступником ДП «Донецька залізниця» з дати державної реєстрації АТ «Українська залізниця». Згідно з записом в ЄДРПОУ АТ «Українська залізниця»зареєстровано як юридичну особу 21 жовтня 2015 року.

Отже, дія мораторію розповсюджується на всі зобов`язання ДП «Донецька залізниця», які виникли до 21 жовтня 2015 року. Всі зобов`язання, що виникли після 21 жовтня 2015 року, є зобов`язаннями безпосередньо АТ «Українська залізниця», які утворилися в результаті господарської діяльності створеного товариства.

Тому відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підприємств залізничного транспорту, майно яких розташоване на території проведення антитерористичної операції» та Закону № 4442-VIдія мораторію на ці зобов`язання не розповсюджується.

Предметом позову у справі № 234/4868/18 є стягнення заборгованості зі заробітної плати за лютий - березень 2016 року, яка утворилася після державної реєстрації боржника і є його зобов`язанням, а не зобов`язанням ДП «Донецька залізниця», тому державний виконавець незаконно ухвалив оскаржувану постанову про зупинення вчинення виконавчих дій.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи. У задоволенні заяви АТ «Українська залізниця» про зупинення дії ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 22 березня 2021 року та постанови Донецького апеляційного суду від 18 травня 2021 року відмовлено.

У січні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (абзац другий частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги,які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, пунктами 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 04 вересня 2020 року у справі № 234/4868/18 задоволено заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні; замінено боржника ДП «Донецька залізниця» на його правонаступника АТ «Українська залізниця».

Постановою Донецького апеляційного суду від 24 березня 2021 року ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 04 вересня 2020 року у справі № 234/4868/18 залишено без змін.

Державну реєстрацію АТ «Українська залізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року.

Згідно зі статутом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 735, АТ «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, серед яких ДП «Донецька залізниця». Товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації в установленому законом порядку.

Суд першої інстанції встановив, що 04 грудня 2020 року на підставі заяви представника АТ «Українська залізниця» від 13 листопада 2020 року за вх. № 41497 про зупинення вчинення виконавчих дій державний виконавець ВДВС Коваль Л. І. у ВП № НОМЕР_1 винесла постанову про зупинення вчинення виконавчих дій відповідно до пункту 11 частини першої статті 34 Закону, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підприємств залізничного транспорту, майно яких розташоване на території проведення антитерористичної операції», згідно з яким до проведення відповідно до законодавства інвентаризації і оцінки майна підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, та затвердження передавального акта цього майна АТ «Українська залізниця» як правонаступнику прав і обов`язків зазначених підприємств, встановлено мораторій на звернення стягнення на активи АТ «Українська залізниця» за зобов`язаннями таких підприємств, зокрема, ДП «Донецька залізниця».

10 грудня 2020 року ОСОБА_1 цю постанову оскаржив начальнику ВДВС відповідно до статті 74 Закону. Відповідь про результат розгляду скарги ОСОБА_1 не отримав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У цій справі ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця ВДВС Коваль Л. І. про зупинення вчинення виконавчих дій.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом.

Згідно зі статтею 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Суди встановили, що 04 грудня 2020 року на підставі заяви представника АТ «Українська залізниця» від 13 листопада 2020 року про зупинення вчинення виконавчих дій державний виконавець ВДВС Коваль Л. І. у ВП № НОМЕР_1 винесла постанову про зупинення вчинення виконавчих дій відповідно до пункту 11 частини першої статті 34 Закону, керуючись Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підприємств залізничного транспорту, майно яких розташоване на території проведення антитерористичної операції».

Задовольнивши скаргу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що АТ «Укрзалізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця» з дати державної реєстрації АТ «Українська залізниця»- 21 жовтня 2015 року, яке як єдиний правонаступник прийняв усе майно та усі зобов`язання підприємств, які припиняються шляхом злиття. Постановою державного виконавця ВДВС Коваль Л. І. у ВП № НОМЕР_1 порушено права та інтереси ОСОБА_1 , оскільки всі зобов`язання, що виникли після 21 жовтня 2015 року є зобов`язаннями не підприємств залізничного транспорту, а безпосередньо АТ «Укрзалізниця», тому відсутні підстави для зупинення вчинення виконавчих дій відповідно до пункту 11 частини першої статті 34 Закону.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

У розумінні практики Європейського суду з прав людинипункт 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання завданняшкоди одній із сторін.

Відповідно до пункту1 частини першої статті 3 Закону України підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно зчастиною першою статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Крім того, дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню

Відповідно до частини першої статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

20 грудня 2016 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підприємств залізничного транспорту, майно яких розташоване на території проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1787-VIII) (набрав чинності 17 лютого 2017 року), згідно з яким розділ III«Перехідні та прикінцеві положення» Закону № 4442-VI доповнено пунктами 51 та 52 такого змісту: до проведення відповідно до законодавства інвентаризації і оцінки майна підприємств залізничного транспорту, що розміщене на території проведення антитерористичної операції, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та затвердження передавального акта щодо цього майна Товариству як правонаступнику прав і обов`язків зазначених підприємств встановити мораторій на звернення стягнення на активи Товариства за зобов`язаннями таких підприємств. Мораторій на звернення стягнення на активи Товариства, встановлений згідно з пунктом 5-1 цього розділу, втрачає чинність після проведення відповідно до законодавства інвентаризації і оцінки майна підприємств залізничного транспорту, що розміщене на території проведення антитерористичної операції, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та затвердження передавального акта щодо цього майна Товариству, але не пізніше ніж через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції.

Цим Законом також внесенозміни до Закону, зокрема, частину першу статті 34 доповнено пунктом 11 і визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі встановлення мораторію на звернення стягнення на активи боржника за зобов`язаннями підприємств залізничного транспорту,майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження; розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 101 такого змісту: на період дії мораторію, встановленого згідно з пунктом 51 розділу III «Перехідні та прикінцеві положення» Закону № 4442-VI, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо звернення стягнення на активи публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі, за зобов`язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

18 жовтня 2018 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене в районі відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 2604-VIII) (набрав чинності 12 січня 2019 року), яким внесені зміни до наведених вище положень законів № 4442-VI та Закону, зокрема після слів «що розміщене на території проведення антитерористичної операції» доповнено словами «здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях», а також уточнено, що мораторій втрачає чинність не пізніше ніж через шість місяців з дня припинення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та відновлення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей.

Отже, вказаними законами визначено такі умови мораторію: строк мораторію починається з 17 лютого 2017 року і завершується (залежно від того, яка подія настане раніше): 1) після проведення відповідно до законодавства інвентаризації і оцінки майна підприємств залізничного транспорту, що розміщене на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та затвердження передавального акта щодо цього майна АТ «Укрзалізниця» як правонаступнику прав і обов`язків зазначених підприємств; 2) через шість місяців з дня припинення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та відновлення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей; предмет мораторію - звернення стягнення на активи АТ «Укрзалізниця». Норми чинного законодавства України включають гроші до складу активів товариства (пункт 3 розділу І «Загальні положення» Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року № 73); мораторій стосується не всіх зобов`язань АТ «Укрзалізниця», а лише зобов`язань підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень. Вказане місцерозташування майна стосується ідентифікації підприємств залізничного транспорту, за зобов`язаннями яких встановлений мораторій на звернення стягнення на активи АТ «Укрзалізниця», а не безпосередньо майна АТ «Укрзалізниця». При цьому в указаних законах немає вказівки про те, що на непідконтрольній території має бути розміщене все майно підприємств залізничного транспорту; наслідками встановлення мораторію є: зупинення виконавчих проваджень та заходів примусового виконання рішень щодо звернення стягнення на активи АТ «Укрзалізниця» за зобов`язанням таких підприємств, а також зупинення вчинення виконавчих дій.

Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Судувід 07 вересня 2022 року у справі № 910/22858/17, провадження № 12-5гс22.

Підстави зупиненнявиконавчого провадження передбачені статтею 34 Закону.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 34 Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі встановлення мораторію на звернення стягнення на активи боржника за зобов`язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Зупинення виконавчого провадження - це припинення вчинення виконавчих дій, обумовлене обставинами, що перешкоджають у їх вчиненні, передбаченими у нормах Закону, які не можуть бути усунені виконавцем чи учасниками виконавчого провадження, протягом певного проміжку часу.

Із зупиненням виконавчого провадження виконавець не має права вчиняти будь-які виконавчі дії у такому виконавчому провадженні поки існують обставини, якими обумовлено зупинення виконавчого провадження, до того моменту, поки останнє не буде відновлено на підставі постанови виконавця.

Подібні правові висновки викладені у постановах ВерховногоСуду від 18 червня 2020 року в справі № 796/165/18, провадження № 61-2247ав20, від 11 січня 2023 рокуу справі № 346/434/20, провадження № 61-15636св21.

Отже, статтею 34 Закону унормовано обов`язок державного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій, зокрема у разі встановлення мораторію на звернення стягнення на активи боржника за зобов`язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно з частиною п`ятою статті 35 Закону після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 910/22858/17, провадження № 12-5гс22, дійшла висновку, що оскільки майно ДП «Донецька залізниця» знаходиться на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, то відповідно норм Закону № 4442-VI та Закону на період дії мораторію підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо звернення стягнення на активи АТ «Укрзалізниця» за зобов`язаннями ДП «Донецька залізниця», а також зупиняється вчинення відповідних виконавчих дій.

20 жовтня 2019 року набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» (далі - Закон № 145-ІХ), відповідно до пункту 3 Розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» якого заборонено вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліку, затвердженого Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Згідно з додатком 2 «Перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані» до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» станом на 20 жовтня 2019 року до вказаного переліку включено АТ «Укрзалізниця».

Дія норм пункту 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 145-ІХ стосовно заборони вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», розповсюджується на АТ «Укрзалізниця» та всі її регіональні філії, проте не стосується стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Проте норми пунктів 51 та 52 розділу ІІІ «Перехідні та прикінцеві положення» Закону № 4442-VI розповсюджуються лише на чітко визначені підприємства залізничного транспорту, а саме що розміщені на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, проте стосуються всіх активів АТ «Укрзалізниця».

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Враховуючи те, що касаційну скаргу АТ «Українська залізниця» подало у червні 2021 року, а висновок щодо застосування норм права викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 вересня 2022 року після подання касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне застосувати вказаний висновок та вийти за межі касаційної скарги.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17, провадження № 12-98гс19, дійшла висновку, що АТ «Укрзалізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця» з дати державної реєстрації АТ «Українська залізниця» - 21 жовтня 2015 року.

Отже, наведені вище норми свідчать про перехід майна (прав та обов`язків) підприємств залізничного транспорту, розміщених на території проведення антитерористичної операції до АТ «Українська залізниця». Якщо вважати, що обов`язки таких підприємств не перейшли до АТ «Українська залізниця», то введення мораторію позбавлене юридичного змісту.

З огляду на викладене державний виконавець дійшов правильного висновку про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № НОМЕР_1 відповідно до пункту 11 частини першої статті 34 Закону.

Суди, вважаючи неправомірними дії державного виконавця, свого висновку належним чином не мотивували, не зазначили, яку норму Закону або положення Інструкції з організації примусового виконання рішень порушив державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови, не звернули уваги на те, що законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 11 частини першої статті 34 Закону покладено принцип обов`язковості зупинення вчинення виконавчих дій у разі встановлення мораторію на звернення стягнення на активи боржника за зобов`язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Суди неповно з`ясували обставини справи, які мають значення для правильного вирішення скарги, помилково визначили характер спірних правовідносин, не врахували встановлений Законом № 4442-VI мораторій на звернення стягнення на активи АТ «Українська залізниця».

Мораторій, передбачений пунктом 51 розділу ІІІ «Перехідні та прикінцеві положення» Закону № 4442-VI поширюється на примусове виконання рішень -стягнення на активи АТ «Українська залізниця» за зобов`язаннями підприємств, визначених Законом № 4442-VI, зокрема, за зобов`язаннями ДП «Донецька залізниця».

Отже, суди дійшли помилкового висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки державний виконавець при зупинені виконавчого провадження № НОМЕР_1 винесла постанову відповідно до вимог Закону.

У лютому 2022 року АТ «Українська залізниця» звернулося до Верховного Суду з клопотанням про зупинення касаційного провадження у справі, оскільки на розгляді Великої Палати Верховного Суду перебуває справа № 908/1525/16, провадження № 12-65гс21, за аналогічних предмета та підстав позову.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

З огляду на те, що Верховний Суд, вийшовши за межі касаційної скарги, застосував у справі правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 910/22858/17, провадження № 12-5гс22, то немає підстав для вирішення клопотання АТ «Українська залізниця».

Клопотання АТ «Українська залізниця» про розгляд справи у судовому засіданні за участю сторін суд касаційної інстанції відхилив, з огляду на відсутність необхідності заслухати пояснення сторін (статті 43, 402 ЦПК України).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, оскаржувані судові рішення скасувати з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З урахуванням сплаченого АТ «Українська залізниця» судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 6 810,00 грн, з ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» підлягають стягненню судові витрати у розмірі 6 810,00 грн.

Керуючись статтями 400, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 22 березня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 18 травня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любові Іванівни, заінтересована особа, - Акціонерне товариство «Українська залізниця», про зупинення вчинення виконавчих дій, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» сплачений судовий збір за подання касаційної скарги в сумі 6 810 (шість тисяч вісімсот десять) грн 00 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко