КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року місто Київ

Справа №755/5759/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4314/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

за участі секретаря Ковальової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 серпня 2022 року (постановлена у складі судді Висоцької Г. В., інформація щодо дати складання повного судового рішення відсутня) про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на будівництво та ремонт

ВСТАНОВИВ

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на будівництво та ремонт садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з позовом позивачі подали заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину квартири АДРЕСА_2 та заборону іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної частини квартири. Оскільки відповідачка може вчинити перепродаж даної квартири, що унеможливить подальше виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12 серпня 2022 року задоволено заяву про забезпечення позову.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 06 вересня 2022 року, згідно поштової відмітки, направила на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 серпня 2022 року про забезпечення позову.

Аргументуючи апеляційну скаргу, зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що порушує її законні права та інтереси. Зазначає, що оскаржувана ухвала не мітить мотивувальної частини, не обґрунтовано зв`язок між реальними, а не потенційними ризиками позивачів при ухиленні відповідачки від відшкодування витрат на ремонт садового будинку та арештом іншого відмінного нерухомого майна.

Апелянт вважає, що крім іншого судом невірно визначена територіальна підсудність, оскільки позови до фізичної особи пред`являються за місцем її реєстрації або проживання, позови, що виникають із приводу нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням нерухомого майна або його частини. Оскільки садовий будинок за адресою - АДРЕСА_1 був відчужений апелянтом у 2020 році, до даного спору не застосовується положення ст. 30 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року у складі суддів Сліпченко О. І., Суханової Є. М., Сушко Л. П. відкрито апеляційне провадження у даній справі.

У зв`язку з поданням заяви про відставку суддею-доповідачем ОСОБА_4 та його неможливістю продовжувати розгляд судової справи № 755/5759/22, 10 березня 2023 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено новий склад колегії суддів у складі головуючого судді Желепи О. В., суддів Кравець В. А., Мазурик О. Ф.

В судовому засіданні 04 квітня 2023 року представник відповідача ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримала. Крім того надала пояснення, що позов, який забезпечено оскаржуваною ухвалою вже вирішено судом і в його задоволенні відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення скарги. Представник послався на те, що ними можливо буде оскаржуватись рішення в справі, а тому відмова в задоволенні позову не має правового значення для вирішення питання про законність вжиття заходів забезпечення .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

З огляду на те, що ухвала суду оскаржена лише відповідачем в частині задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову у виді арешту 1/2 частини квартири, колегія суддів зазначає, що в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони проводити відчуження, вона не переглядається.

Частиною 1 статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №910/1200/20.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, в обґрунтування наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову суд лише зазначив, що позивачі обґрунтовують заяву тим, що в разі задоволення позовних вимог виконання судового рішення буде утрудненим чи неможливим та навів норми процесуального законодавства, якими врегульовано порядок вирішення процесуального питання про вжиття заходів забезпечення позову.

Разом з тим, зі змісту заяви вбачається, що позивач не обґрунтував, а суд першої інстанції не перевірив у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду у справі про відшкодування витрат на будівництво і ремонт, та не надав оцінки співмірності обраних заявником заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, не мотивував, яка реальна загроза існує невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не співвідніс негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів; не з`ясував чи вжиття заходів забезпечення позову стосується прав та інтересів інших осіб.

Фактично в мотивувальній частині ухвали наведено загальні формулювання, які враховуються при вирішенні питання про забезпечення позову, в той же час не наведено мотивів для вжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Отже при поданні заяви про забезпечення позову недостатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові від 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Предметом спору в даній справі є відшокодування витрат на будівництво та ремонт.

Мотивуючи клопотання про забезпечення позову, позивач зазначав, що відповідачка згідно договору купівлі-продажу від 30.01.2020 продала садовий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок був побудований в основному за кошти позивачів. За усною домовленістю будинок будувався для користування із сім`єю позивачів та відповідача сім`єю, але без відома позивачів відповідачкою був проданий. Грошей від продажу будинку відповідачка позивачам не передала. Крім того, 1/2 частина земельної ділянки та на 1/2 будівлі, які на ній знаходяться, фактично належали позивачу-2 ОСОБА_3 після смерті батька ОСОБА_7 в порядку спадкування за законом. Частина спадщини, а саме - 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 була оформлена ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.09.2009 серії ВМІ №217195.

Такими діями продажу будинку позивачам була нанесена шкода. Згідно експертизи від 30.06.2022 №25/06-2022 розмір витрат на будівництво та ремонт складає 587467,00 грн.

Зазначають, що відповідачка запевняла позивачів, що продаватиме також належну їй 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . На думку позивачів, вона діє під впливом свого нового чоловіка ОСОБА_8 , а також під дією свого стану здоров`я, обумовленого психічними захворюваннями.

Свої доводи, наведені в клопотанні, позивачі не підкріплюють ніякими доказами, що не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, а самі доводи базуються на припущеннях та недоведених обставинах.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

Таким чином, колегія суддів вважає, що знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду про забезпечення позову постановлена з порушенням норм процесуального права.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є, зокрема, неправильне застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що питання забезпечення позову судом першої інстанції вирішено з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, які мають значення для вирішення даного процесуального питання, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 серпня 2022 року про забезпечення позову скасувати та ухвалити нову.

В задоволенні заяви ОСОБА_9 , ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину квартири - відмовити

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2023 року.

Судді: О.В. Желепа

В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик