Провадження № 2/357/570/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Пустовій Ю. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Біла Церква, в залі суду № 5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 05.08.2021 року вона позичила відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1100 Євро, про що сторони уклали договір та, позичальником додатково було написано розписку про отримання цих коштів. Позика надавалася на п`ять календарних місяців з моменту укладення договору позики, тобто борг мав бути повернутий ОСОБА_1 до 06.01.2022 року, але позичальник порушив свої зобов`язання, кошти не повернув. Також, 05.08.2021 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки №308, згідно якого поручитель ОСОБА_3 зобов`язався перед позикодавцем відповідати за виконання ОСОБА_2 по всім його зобов`язанням, що виникли з процентної позики №308-08 від 05.08.2021р. Отже, відповідальність позичальника і поручителя є солідарною, відповідачі не реагують на надіслані позивачем письмові претензії, борг не погашений, тому позивач просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість, яка складається з: суми позики 1100 Євро, відсотків, нарахованих за Договором процентної позики - 593,10 Євро; 3% річних -29,65 Євро; та 7372,62 грн. - пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ; вирішити питання відшкодування судових витрат.

До початку розгляду справи по суті, представник позивача, адвокат Усаченко М.О., подав заяву про збільшення позовних вимог, в частині розміру нарахованої пені, та просив стягнути з відповідачів, окрім основного боргу і відсотків, 13673,71 грн. - пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідач ОСОБА_2 , який діяв в судовому процесі через адвоката Семенюту Р.А., позов не визнав, мотивуючи тим, що отримав від позивача кошти для сплати їх ФОП ОСОБА_4 , який був організатором та ініціатором отримання позики у позивача на виконання умов договору №1023 про надання послуг. ОСОБА_4 не виконав умови договору, не надав очікуваних послуг, а тому відповідач ОСОБА_2 вважає, що відсутні підстави для повернення позивачу коштів. Також, представник відповідача ОСОБА_2 заперечив нарахування відсотків у розмірі 60 % річних, оскільки строк дії позики закінчився 06.01.2022 р. і позикодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Та при цьому, враховуючи встановлений та діючий на час спірних правовідносин воєнний стан, карантинні заходи в зв`язку із запобіганням поширенню на території України короновірусної хвороби, та відповідними обмеження встановлені Законом, сторона відповідача вказує, що позивач безпідставно нарахував 3 % річних та пеню.

Ухвалою суду від 17.01.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. (а.с. 45)

Ухвалами суду від 10.02.2023 р. було задоволено клопотання представника позивача про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 53-54).

16.02.203 року представник позивача направив суду заяву про збільшення позовних вимог (а.с.56-58)

15.03.2023 року представник відповідача ОСОБА_2 подав відзив на позов та заяву про поновлення процесуального строку (а.с. 90-92, 93-94).

28.03.2023 року позивач направила суду відповідь на відзив (а.с. 106-108).

Представник позивача, адвокат Усаченко М.О. в судовому засіданні підтримав уточнений позов.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Семенюта Р.А., в судовому засіданні позов не визнав.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином за адресом реєстрації його місця проживання, причини неявки суду невідомі, відзиву, клопотань, чи заяви щодо розгляду справи без участі відповідача до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що 05.08.2021 року позивач ОСОБА_1 позичила відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1100 Євро, строком на п`ять місяців, тобто до 06.01.2022 року, про що сторони уклали Договір №308-08 від 05.08.2021 року. Наведене підтверджено копією договору про надання процентної позики №308-08 від 05.08.2021 року (а.с. 7-9).

Відповідач ОСОБА_2 написав розписку в підтвердження отримання коштів 1100 Євро відповідно Договору про надання процентної позики №308-08 від 05.08.2021 року. Також, ОСОБА_5 , як дружина позичальника, написала розписку-згоду на укладення договору позики її чоловіком (а.с.10,11).

Встановлено, що 05.08.2021 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки №308, згідно якого поручитель ОСОБА_3 зобов`язався перед позикодавцем відповідати за виконання ОСОБА_2 по всім його зобов`язанням, що виникли з процентної позики №308-08 від 05.08.2021р. (а.с.12-13).

Згідно п.2.2. вказаного Договору позики та згідно самої назви цього договору - цей Договір є процентним.

Згідно п.2.3., п.2.4. у випадку порушення позичальником п.4.1. цього Договору позичальник зобов`язаний сплачувати проценти в розмірі 60 % річних від суми позики. Проценти нараховуються щомісячно, починаючи з наступного дня після прострочення строку повернення позики і до дня фактичного повернення позики.

Пунктом 4.1. цього Договору позики передбачено, що строк повернення позики становить 5 календарних місяців з моменту, що обумовлений п. 3.3. цього Договору, тобто з моменту передання позичальнику коштів.

Розділом 5 Договір позики №308-08 від 05.08.2021 року передбачені умови забезпечення повернення позики. Зокрема, позичальник зобов`язався сплатити неустойку якщо своєчасно не поверне кошти, сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, і пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення повернення позики.

Встановлено, що 20.07.2022 р. засобами поштового зв`язку позивач направила відповідачам претензію про повернення коштів та 28.07.2022р. відповідач ОСОБА_3 особисто отримав дану претензію ( а.с.26-29).

Позивач навела свій розрахунок боргу, зазначивши, що відсотки згідно п.2.3., п.2.4. Договору позики за користування позикою у випадку порушення строків повернення позики становлять 593,10 Євро, за період з 07.01.2022р. по 30.11.2022р., 3 % річних становлять 29,65 Євро, а також, пеня - 1673,71 грн., що з урахуванням обмінного валютного курсу НБУ складає 360 Євро.

Задовольняючи позов частково, суд виходить з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За частиною 2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов`язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/.

Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 погодили, що в разі порушення позичальником зобов`язання в частині повернення боргу, позичальнику нараховуються відсотки 60 % річних.

Позивач, провів розрахунок таких відсотків та на власний розсуд зменшив період нарахування таких відсотків.

Таким чином, 60 % за період з 05.11.2021р. по 04.10.2022 р., за порушення позичальником строку повернення коштів становлять суму 19746,08 грн.

Згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, між сторонами існують договірні правовідносини з позики, встановленим є порушення позичальником зобов`язання щодо повернення боргу. Наданий суду договір позики і розписка про позику не містять жодних відміток про повернення хоч частини коштів. Також, відсутня будь-яка інформація щодо оскарження позичальником договору позики, чи окремих його умов.

Отже, заборгованість виникла з вини відповідача ОСОБА_2 . Суду не надано доказів зворотного, тоді як за ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо нарахованої позивачем пені і 3 % річних (ст. 625 ЦК), за період з 07.01.2022р. по 30.11.2023р., суд не може погодитися з такими вимогами і нарахуваннями, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, лише, при відсутності в договорі позики домовленості сторін про виплату процентів , їх розмір визначається в розмірі 3 % річних, але в даному випадку, сторони договору позики погодили, що проценти за користування позикою, після 06.01.2022року становлять 60 % від суми боргу (п.2.3. Договору), а тому є безпідставним посилання позивача на норму ч.2 ст. 625ЦК України.

Крім того, згідно п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Також, згідно п. 15 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 (зі змінами) з 12.03.2020 р. на усій території України було встановлено карантин, який рішенням уряду неодноразово було продовжено зі встановленням певних обмежень, та зазначений карантин діяв як на період нарахування неустойки, так і на період звернення позивача до суду з даним позовом.

З огляду наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідачів як 3 % річних, так і неустойки за неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань щодо повернення позики.

Крім того, чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти. Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. (Позиція ВП ВС у справі № 464/3790/16-ц).

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Такий правий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

З огляду наведеного, суд прийшов до висновку, що підлягає до стягнення з відповідачів, в солідарному порядку, на користь позивача заборгованість за договором позики від 05.08.2021 року в сумі 1693,10 Євро, що включає : позика - 1100 Євро + 60 % - 593,10Євро за період з 07.01.2022р. по 30.11.2022р.

На підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача сплачений останнім судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Ціна уточненого позову - 79017,61 грн., задоволено позовні вимоги на 81,28 % (64226,73 Х 100 : 79017,61 грн. ), а отже судові витрати становлять 806,62 грн., та підлягають стягненню з відповідачів по 403,31 грн., з кожного.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 509, 524, 526, 533, 536, 543, 552, 610, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 158, 258- 265, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ), зареєстрованого за адресом : АДРЕСА_1 , та з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ), зареєстрованого за адресом : АДРЕСА_2 , в солідарному порядку, на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) заборгованість за договором позики та борговою розпискою від 05.08.2021 року в сумі 1693, 10 Євро (одна тисяча шістсот дев`яносто три Євро 10 євроцентів).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ), зареєстрованого за адресом : АДРЕСА_1 , та з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ), зареєстрованого за адресом : АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) судові витрати по справі в сумі 806 грн. 62 коп. (вісімсот шість гривень шістдесят дві копійки), тобто по 403 грн. 31 коп. з кожного відповідача.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

З урахуванням ч. 3 ст. 124, ч. 6 ст. 259 ЦПК України, повний текст рішення виготовлений 10.04.2023 року.

Суддя О. Я. Ярмола