Ухвала

29 червня 2023 року

м. Київ

справа № 686/9360/22

провадження № 61-8859ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Ададєєва Віталія Вікторовича на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 лютого 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що 17 грудня 2021 року близько 15 год

у м. Хмельницькому по вул. Свободи ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, у результаті чого здійснив наїзд на ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину дороги зліва направо по ходу руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому правої ноги зі зміщенням. У зв`язку з цією дорожньо-транспортною пригодою було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань

за № 0002574 від 19 грудня 2021 року. Постановою слідчого ВРЗСТ СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області від 27 квітня 2022 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю у діях водія ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

Після зазначеного ДТП неповнолітній ОСОБА_4 перебував 9 тижнів на лікарняному, не міг відвідувати навчальний заклад, на реабілітацію його здоров`я були витрачені значні для його сім`ї кошти.

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом та просив стягнути на його користь солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 29 675,03 грн та моральну шкоду у розмірі 70 000 грн, а всього 99 675,03 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 15 лютого 2023 року первісний позов ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , 20 000 грн моральної шкоди.

Решту позовних вимог за первісним та зустрічним позовами залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2023 року заяви представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , адвоката Кеміня С. В. про ухвалення додаткового рішення та включення до судових витрат ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу та заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Афадєєва В. В. про включення до складу судових витрат у справі витрат на професійну правничу допомогу, задоволено частково.

Доповнено резолютивну частину рішення від 15 лютого 2023 року:

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

У задоволенні решти вимог заяв про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 09 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , задоволено частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 15 лютого 2023 року залишено без змін.

Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2023 року скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 10 000 грн понесених витрат на правничу допомогу.

У червні 2023 року до Верховного Суду представник ОСОБА_1 -

Ададєєв В. В. подав касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 лютого 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 травня 2023 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного.

Представник заявника посилається на те, що підставою касаційного оскарження судового рішення є пункти 1 (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку), 2 (якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні) та 3 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).

Щодо необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, представник заявника зазначає, що наведені апеляційним судом висновки Верховного Суду не стосуються аналогічних правовідносин.

Представник заявника повинен чітко зазначити норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, зазначити сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

Представник заявника зазначає про помилкове та необґрунтоване посилання суду апеляційної інстанції на постанови Верховного Суду, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається можливим встановити у чому полягає необхідність відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду та застосованих судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, представник не деталізує, щодо якої саме норми права у подібних до зустрічного позову ОСОБА_1 правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

Пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1

частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

У поданій касаційній скарзі заявник вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо відшкодування майнової та моральної шкоди.

Разом з тим, таке обґрунтування касаційної скарги не можна визнати належним, оскільки при касаційному оскарженні судових рішень з підстав відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України) має зазначатися конкретна норма права, що регулює спірні правовідносини, з приводу застосування якої відсутній висновок Верховного Суду. Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права, без зазначення конкретної норми права, яку неправильно застосували суди попередніх інстанцій, не дає підстав для вирішення питання про відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Системний аналіз наведених положень ЦПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, в касаційній скарзі має обов`язково наводитися обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у взаємозв`язку з посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу (підстави) для касаційного оскарження судового (судових) рішення (рішень).

Тобто, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі

№ 922/2383/16, від 20 червня 2018 року у справі № 755/7957/16-ц,

від 26 червня 2018року у справі № 2/1712/783/2011, від 26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 у справі № 522/2732/16-ц);

пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення;

пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 листопада

2020 року у справі № 904/3807/19); пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - Ададєєва В. В. не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Враховуючи викладене, представнику заявника необхідно надати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали із зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга з відповідним обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав).

Згідно частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму

для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, -

у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позовної заяви)

за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у цій справі становить 199 675,03 грн.

Заявник за подання касаційної скарги сплатив 1 993,50 грн, проте необхідний розмір судового збору за подання цієї касаційної скарги становить

3 993,50 грн.

Враховуючи викладене, за подання касаційної скарги необхідно доплатити

2 000 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у

м. Києві/Печерс.р-н/22030102, , банк отримувача:

Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати оригінал квитанції про сплату судового збору.

Згідно з частиною другою та частиною третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Ададєєва Віталія Вікторовича на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 лютого 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 травня 2023 року залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення зазначених вище недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта