Постанова

Іменем України

29 березня 2023 року

м. Київ

справа № 317/2973/17

провадження № 61-5818св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

суб`єкт подання - приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович,

стягувач - ОСОБА_1 ,

боржник - ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від

13 січня 2022 року у складі судді Ткаченко М. О. та постанову Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2022 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Дашковської А. В., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст подання

У січні 2022 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області

Сколибог О. С. (далі - приватний виконавець Сколибог О. С.) звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

На обґрунтування подання приватний виконавець зазначав, що на його виконанні перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_6, до складу якого входять:

виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №317/35/16-ц, виданого 10 листопада 2016 року Запорізьким районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 4 217 583,78 грн;

виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 317/2973/17, виданого 24 липня 2019 року Запорізьким районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору у розмірі 448,70 грн;

виконавче провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 317/2973/17, виданого 24 липня 2019 року Запорізьким районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 89 693,43 грн;

виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 317/3680/19, виданого 08 жовтня 2020 року Комунарським районним судом міста Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору у розмірі 384,20 грн.

Під час виконання зазначених судових рішень встановлено, що боржнику належить майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Боржник ОСОБА_2 ухиляється від реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно, рішення суду не виконує та жодних заходів для його виконання не вживає. Ці обставини стали підставою звернення приватного виконавця до суду із вказаним поданням.

Приватний виконавець Сколибог О. С. просив задовольнити його подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , що знаходиться на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на території садівничого товариства «Колос», ділянка № НОМЕР_1 , а саме: споруду, право власності на яку не зареєстровано в установленому законом порядку, яка знаходиться на земельній ділянці площею 0,0540 га, кадастровий номер :06:002:0084.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 13 січня 2022 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2022 року, подання приватного виконавця Сколибога О. С. задоволено.

Звернено стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , що знаходиться на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, на території садівничого товариства «Колос», ділянка № НОМЕР_1 , а саме: споруду, право власності на яку не зареєстроване в установленому законом порядку, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0540 га, кадастровий номер :06:002:0084.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що боржник у добровільному порядку судові рішення не виконує, сума його заборгованості перед стягувачем є значною. Під час здійснення приватним виконавцем заходів щодо пошуку майна боржника, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, виявлено належність боржнику на праві власності земельної ділянки, на якій розташована споруда, право на яку не зареєстровано в установленому законом порядку за боржником. Тому суди зробили висновок про наявність правових підстав для задоволення подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Апеляційний суд також зазначив, що доводи апеляційної скарги про те, що будинок, на який суд звернув стягнення, є самочинним будівництвом, і що судовим рішенням порушено право власності ОСОБА_4 на частку цього будинку, є неспроможними. Можливість звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано, передбачена частиною десятою статті 440 ЦПК України. При цьому ОСОБА_4 не позбавлена можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права на частку нерухомого майна у спосіб, передбачений законом.

Аргументи учасників справи

У червні 2022 року ОСОБА_2 і ОСОБА_4 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суди попередніх інстанцій звернули стягнення на споруду, хоча в акті приватного виконавця вказано, що на земельній ділянці ним було виявлено будівлю. При цьому невідомо з яких фактів, доказів, документів, мотивів виходив приватний виконавець і суди, зазначаючи, що об'єкт, який віднайшов виконавець на земельній ділянці, є саме спорудою, а не будівлею (як вказав виконавець в акті від 29 листопада 2021 року). Жодної технічної та інвентарної документації щодо вказаної будівлі / споруди в матеріалах справи немає, оскільки такої документації не існує, адже цей об'єкт є самочинним будівництвом, а будівництво об'єкта не завершене. Суди попередніх інстанцій також не визначили на який саме об'єкт повинен звернути стягнення приватний виконавець, хоча від встановлення цих обставин залежить подальша доля об'єкта, зокрема: визначення його вартості, реалізація на торгах, набуття у власність третьою особою;

суди посилались на статті 440 ЦПК України, 50 Закону України «Про виконавче провадження», проте фактично не встановили, що та споруда, яку віднайшов приватний виконавець на земельній ділянці боржника, є саме об`єктом нерухомого майна. На думку скаржника, оскільки спірний об'єкт є самочинним будівництвом, він не може мати статус об'єкта нерухомого майна та бути об`єктом права власності в розумінні норм законодавства;

сам по собі факт розміщення об`єкту незавершеного будівництва на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні боржника, не є беззаперечним підтвердженням факту виникнення та наявності права власності боржника на такий об`єкт;

подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, може бути задоволено судом, а виконавець може звернути стягнення на таке майно за наявності у сукупності наступних умов: на момент звернення державного виконавця до суду з поданням майно повинне мати статус нерухомого майна, яке прийняте в експлуатацію в установленому законом порядку; на момент звернення державного виконавця до суду із поданням таке нерухоме майно повинне належати на праві власності боржнику за виконавчим провадженням, тобто у боржника на цей момент має виникнути право власності на нерухоме майно; належність боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна має бути документально підтверджено; право власності боржника на таке майно не зареєстровано в установленому законом порядку. Разом з тим приватний виконавець не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження всіх наведених вище умов;

звернення стягнення на об'єкт права спільної сумісної власності без попереднього визначення частки боржника є незаконним, оскільки такі дії суперечать нормам статті 73 СК України, частині 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», статті 371 ЦК України, порушують право ОСОБА_4 (дружини боржника) щодо володіння, користування та розпорядження майном як об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суди безпідставно надали дозвіл на звернення стягнення на спірне майно без виділення частки боржника та частки ОСОБА_4 як співвласника. Крім того, ОСОБА_4 не є зобов'язаною стороною (боржником) за договорами позики та у виконавчому провадженні, тому звернення стягнення на її майно є протиправним;

суд першої інстанції не залучив до участі у розгляді подання приватного виконавця ОСОБА_4, чим порушив її право на судовий захист.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2022 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції. Цією ж ухвалою

у задоволенні клопотання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про зупинення виконання та дії ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від

13 січня 2022 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2022 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2022 року зупинено дію та виконання ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 13 січня 2022 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права).

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що на виконанні у приватного виконавця Сколибога О. С. перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_6, до складу якого входять:

виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №317/35/16-ц, виданого 10 листопада 2016 року Запорізьким районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 4 217 583,78 грн;

виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 317/2973/17, виданого 24 липня 2019 року Запорізьким районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору у розмірі 448,70 грн;

виконавче провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 317/2973/17, виданого 24 липня 2019 року Запорізьким районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 89 693,43 грн;

виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 317/3680/19, виданого 08 жовтня 2020 року Комунарським районним судом міста Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору у розмірі 384,20 грн.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 27 травня

2021 року у справі № 317/35/16-ц звернено стягнення на земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:002:0084, яка зареєстрована за ОСОБА_3 , з метою виконання рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28 квітня 2016 року у справі № 317/35/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено заборгованість у сумі 4 217 583,78 грн та судові витрати у розмірі 6 699,85 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2021 року вказана ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

У вказаних судових рішеннях суди встановили, що зазначену земельну ділянку незаконно виведено з власності боржника, а перехід права власності до інших осіб відбувся з порушенням норм законодавства.

Крім того, набули чинності судові рішення, якими фактично повернено право власності на земельну ділянку боржникові, позаяк визнані недійсними правочини щодо спірного об`єкту та скасовано державну реєстрацію за іншими особами, на підставі судового рішення визнано незаконним перехід права до ОСОБА_4 та здійснення нею відчуження земельної ділянки ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 06 червня 2017 року.

Відповідно до акта приватного виконавця Сколибога О. С. від 29 липня 2021 року у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_6 в ході проведення опису та арешту земельної ділянки АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:002:0084, приватним виконавцем встановлено, що на її території знаходиться будівля, право власності на яку не зареєстровано.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій реалізації права на доступ до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірку, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстроване в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

За змістом статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

суди встановили, що ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 27 травня 2021 року у справі № 317/35/16-ц, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2021 року, звернено стягнення на земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:002:0084, яка зареєстрована за ОСОБА_3 . У цих судових рішеннях суди встановили, що зазначену земельну ділянку незаконно виведено з власності боржника, а перехід права власності до інших осіб відбувся

з порушенням норм законодавства. Крім того, набули чинності судові рішення, якими фактично повернено право власності на земельну ділянку боржникові, позаяк визнані недійсними правочини щодо спірного об`єкта та скасовано державну реєстрацію за іншими особами;

відповідно до акта приватного виконавця Сколибога О. С. від 29 липня

2021 року у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_6 в ході проведення опису та арешту земельної ділянки АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:002:0084, приватним виконавцем встановлено, що на її території знаходиться будівля, право власності на яку не зареєстровано;

ОСОБА_2 , ОСОБА_4 не надали доказів на підтвердження того, що будівля (споруда) є самочинним будівництвом;

боржник ОСОБА_2 у добровільному порядку рішення судів про стягнення коштів на користь стягувача ОСОБА_1 не виконує, сума заборгованості є значною.

За таких обставин, суди зробили обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

Аргумент ОСОБА_4 про те, що спірна споруда (будівля / будівельні матеріали) є об`єктом спільної власності її та боржника, є необґрунтованим, оскільки предметом розгляду справи не було встановлення факту приналежності майна. Питання, які пов`язані з дотриманням прав заявника на спірне майно можуть бути вирішені в ході виконання судового рішення. При цьому

ОСОБА_4 не позбавлена можливості звернутися до суду за захистом, як вона вважає, порушеного права.

Посилання на висновки, які викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі № 2-119/12 (провадження № 61-10330св21), колегія суддів відхиляє через неподібність спірних правовідносин за фактичними обставинами справи, оскільки у зазначеній справі було встановлено, що об`єкт, на який виконавець просив звернути стягнення, є самочинним будівництвом, а у справі, що переглядається, такого факту не встановлено.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлення обставин справи, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального

і процесуального права. Таким чином, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Оскільки підстав для задоволення касаційної скарги немає, то на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України виконання ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 13 січня 2022 року необхідно поновити.

З огляду на результат касаційного розгляду справи підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 13 січня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2022 року залишити без змін.

Поновити виконання ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 13 січня 2022 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук