провадження № 22-ц/824/5255/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з Державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України кошти, за період з 27 вересня 2019 року по 29 серпня 2022 року в загальному розмірі 4 460 586 грн. 47 коп., з яких: 3 613 045 грн. 69 коп. - інфляційні втрати; 847 540 грн. 78 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою про відшкодування шкоди СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 27 вересня 2019 року стягнуто з Державної казначейської служби України на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду 9 664 242 грн. 27 вересня 2019 року позивач подала до Державної казначейської служби України вказану постанову, однак, відповідачем вона не виконана, та кошти не сплачені. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2021 року у справі 640/1234/20 визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, що полягає у невиконанні постанови старшого слідчого Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області Говорун К.О. від 27 вересня 2019 року та зобов`язано відповідача виконати вказану постанову, а саме: списати у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на її користь матеріальну шкоду в розмірі 9 664 242 грн. На підставі наведеного, а також з огляду на те, що вимога, направлена Державній казначейській службі України про сплату 3 % та інфляційних втрат, залишена без виконання, позивач просить позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушенням норм матеріального права, неповне встановлення судом обставини, що мають значення для справи та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо невиконання постанови слідчого. Вказує, що виконання постанови слідчого поза чергою є неможливим, оскільки це призведе до перевищення повноважень працівників Казначейства та порушення принципу рівності стягувачів перед законом, адже будуть порушені права осіб, які подали виконавчі листи до Казначейства раніше, ніж позивач. Також, законодавством України не передбачено будь-яких виключень, які можуть вплинути на зміну черговості при виконанні виконавчих документів у таких категоріях справ. Казначейство, відповідно до наданих повноважень, не має права законодавчої ініціативи, а також не має можливості встановлювати або змінювати бюджетні призначення. Відповідно до встановленого законом порядку Казначейством постійно направлялися листи до Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504030. На листи Казначейства щодо збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504030 Міністерством фінансів України надавались відповіді, в яких зазначено, що «питання збільшення бюджетних призначень Казначейству для виконання судових рішень може бути розглянуто у разі внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та виходячи з можливостей дохідної частини державного бюджету». Таким чином, твердження суду першої інстанції про невиконання постанови слідчого є безпідставним та необґрунтованим. Зазначена позиція Казначейства підтверджується позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 826/17656/16. Оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням постанови слідчого, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Крім того, Державний бюджет України (ані за КПКВК 3504030, ані за будь-якою іншою бюджетною програмою) не передбачає асигнувань для виплати інфляційних втрат та трьох процентів річних за «прострочення» виконання рішення суду про відшкодування шкоди Державою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує про те, що Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників не передбачено строку виконання рішень суду про стягнення відшкодування з державного бюджету, однак, це не дає право відповідачу ігнорувати загальні приписи чинного законодавства України. З 27 вересня 2019 року Державна казначейська служба України так і не виконала постанову СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області про відшкодування шкоди. Зазначена постанова є чинною, не скасовувалася та не змінювалася. Відтак, твердження відповідача, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано зазначив про невиконання постанови слідчого є абсурдним, так як відповідач і в подальшому не виконує постанову. Позивач також посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №757/21050/16-ц, від 08 квітня 2020 року у справі №339/400/16-ц, від 06 липня 2020 року у справі №522/16531/17, від 12 серпня 2020 року у справі №757/28275/17-ц, від 27 січня 2021 року у справі №569/6045/17, де суди дійшли висновку про задоволення вимог заявників щодо стягнення з Державної казначейської служби України індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, постановою СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області від 27 вересня 2019 року стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, в загальному розмірі 9 664 242 грн.

Вказану постанову вперше отримано відповідачем 27 вересня 2019 року.

Листом від 22 жовтня 2019 року № 5-11-11/18047 Державна казначейська служба України повернула постанову старшого слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 27 вересня 2019 року про відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 без виконання.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року в справі № 640/1234/20 визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, що полягає у не виконанні постанови старшого слідчого Києво-Святошинського відділу поліції ГУНП в Київській області Говорун К.О., від 27 вересня 2019 року. Зобов`язано Державну казначейську службу України виконати постанову старшого слідчого Києво-Святошинського відділу поліції ГУНП в Київській області Говорун К.О. від 27 вересня 2019 року, а саме: списати у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 9 664 242 грн.

29 серпня 2022 року ОСОБА_1 направила до Державної казначейської служби України лист-вимогу про сплату 3% річних та інфляційних втрат. Вимога залишена відповідачем без виконання.

На момент звернення до суду з позовною заявою постанову старшого слідчого Києво-Святошинського відділу поліції ГУНП в Київській області Говорун К.О. від 27 вересня 2019 року Державною казначейською службою України не виконано.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з невиконанням постанови про відшкодування шкоди СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 27 вересня 2019 року, відповідач не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та з урахуванням висновків, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зобов`язання виникають і із завдання шкоди.

Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, оскільки одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу.

У разі виникнення спору щодо відшкодування шкоди та вирішення його у судовому порядку, визначення конкретного розміру шкоди, тобто грошового зобов`язання здійснюється судом у порядку, передбаченому, у разі, якщо позивачем є фізична особа, ЦПК України.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

В постанові слідчого визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою про відшкодування шкоди СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 27 вересня 2019 року стягнуто з Державної казначейської служби України на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду 9 664 242 грн.

27 вересня 2019 року позивач подала до Державної казначейської служби України вказану постанову. Із зазначеної дати Державна казначейська служби України повинна була виконати вказану постанову та списати в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 9 664 242 грн., однак, відповідачем постанова не виконана та кошти не сплачені.

Отже, доводи відповідача про вживання ним заходів для виконання постанови слідчого є безпідставним та не звільняють останнього від обов`язку по сплаті інфляційних втрат та 3 % процентів річних за період його невиконання.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі про те, що порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845, не передбачає строку для виконання рішень суду про стягнення відшкодування шкоди з державного бюджету та нарахування 3% річних, інфляційних втрат за несвоєчасне виконання також є необґрунтованими та не звільняють відповідача від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України.

Неправомірність дій Державної казначейської служби України щодо повернення та не виконання постанови слідчого, що встановлена, в тому числі, й рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року в справі № 640/1234/20, не скасовує обов`язку по її виконанню саме з 27 вересня 2019 року - коли ОСОБА_1 вперше звернулася до Державної казначейської служба України за відшкодуванням шкоди.

Відтак, встановивши, що 27 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Державної казначейської служби України про виконання постанови про відшкодування шкоди СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 27 вересня 2019 року, яка фактично не виконана, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність підстав, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, для стягнення з ДКСУ на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат у сумі 3 613 045 грн. 69 коп. та 3% річних від несплаченої суми у розмірі 847 540 грн. 78 коп. за період: з дня пред`явлення постанови до виконання до пред`явлення позивачем вимоги, тобто з 27 вересня 2019 року до 29 серпня 2022 року.

Наведений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат перевірений апеляційним судом, та є таким, що відповідає вимогам ст. 625 ЦК України, є вірним та не спростовується відповідачем.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 16 червня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.