Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1074/23 Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №296/1074/23 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Анциборенко Н.М.

встановив:

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначив, що постановою Житомирського апеляційного суду від 25.01.2022 у справі №296/5268/20 визнано неправомірними дії виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо невнесення ОСОБА_1 та членів його сім`ї у список осіб для отримання житла із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи. Зобов`язано виконавчий комітет Житомирської міської ради внести ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи.

При цьому зазначає, що такі неправомірні дії відповідача спричинили йому моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях. Так з вини відповідача було створено перешкоди та незручності протягом тривалого часу, які позивач змушений був долати аби відновити та захистити порушені права, тому, зважаючи на тривалу протиправну поведінку відповідача, направлену на позбавлення гарантованих законодавством України прав позивача щодо невнесення його та членів сім`ї у списки осіб для отримання житла, відповідач намагався і продовжує намагатися завдати позивачу душевні страждання, принизити як людину.

Також зазначає, що через неправомірні дії відповідача позивач перебував у психологічній напрузі, піддавався душевним стражданням, переживанням, незручностям, що безперечно вплинуло на стан здоров`я, самопочуття. У зв`язку з цим він був позбавлений можливості своєчасно та у повній мірі вирішувати свої побутові проблеми й задовольняти життєво-необхідні потреби. Перенесений у зв`язку з неправомірними діями відповідача сильний психологічний стрес, постійне напруження під час судового врегулювання спору призвели до погіршення стосунків з оточуючими людьми, негативно вплинули на його психологічний стан й стосунки у сім`ї.

З урахуванням вищевикладеного ОСОБА_1 просив стягнути з Виконавчого комітету Житомирської міської ради на свою користь 50000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира 30 березня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції, встановивши протиправність дій відповідача, прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди. При вирішенні спору суд також не врахував положення ст.23,1167 ЦК України та залишив поза увагою його доводи щодо спричинення моральної шкоди внаслідок неправомірних дій органу державної влади, а також надані на підтвердження вказаних обставин докази у справі.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому відповідач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки матеріали справи не містять доказів спричинення позивачу моральної шкоди. Одна лише наявність вказаного рішення не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено наявності такої шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 1987 року перебував у загальній черзі для отримання житла в УМВС України в Житомирській області. З 1990 року разом із сім`єю у складі дружини та двох доньок був внесений у списки осіб для першочергового отримання житла, а з 1992 року - у списки осіб для позачергового отримання житла як ліквідатор аварії на ЧАЕС.

14 травня 2004 року на підставі рішення ЖПК УМВС України в Житомирській області від 26 лютого 2002 ОСОБА_1 було видано ордер на вселення чотирьох осіб (в тому числі колишньої дружини та двох дочок) у трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим його було знято з квартирного обліку.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 6 лютого 2017 року вказане рішення житлово-побутової комісії УМВС України від 26 червня 2002 року скасовано в частині зняття ОСОБА_1 та його сім`ї з квартирного обліку.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 ліквідовано УМВС України в Житомирській області та утворено Головне управління Національної поліції в Житомирській області.

На підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 15 березня 2016 року №89 УМВС України в Житомирській області виключено з переліку підприємств, установ, організацій, які здійснюють квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем їх роботи.

6 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Житомирської міської ради із заявою про внесення його разом із членами сім`ї у списки осіб, які потребують поліпшення житлових умов, із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку.

Своїм листом від 2 вересня 2019 року відповідач відмовив йому у задоволенні заяви з тих підстав, що позивач вже отримав житло.

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира та просив визнати неправомірними дії та бездіяльність виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області щодо невнесення його (його сім`ї) в списки для отримання житла (поліпшення житлових умов) відповідно із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи; зобов`язати виконавчий комітет Житомирської міської ради Житомирської області внести його з сім`єю в списки для отримання житла (поліпшення житлових умов з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи (загальну чергу з 1987 року; зобов`язати відповідача забезпечити житловою площею протягом року відповідно до приписів ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01.07.2021 по справі №296/5268/20 у задоволенні позову відмовлено (а.с.24-28).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 25.01.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01.07.2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Визнано неправомірними дії виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо невнесення ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи. Зобов`язано виконавчий комітет Житомирської міської ради внести ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи. У задоволенні решти вимог відмовлено (а.с.15-16).

На виконання рішення у справі №296/5268/20 Корольовським районним судом видано виконавчий лист та зобов`язано виконавчий комітет Житомирської міської ради внести ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи (а.с.14).

Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 01.03.2023 №188 виконавчий комітет міської ради вирішив внести ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла у виконавчому комітеті міської ради з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи. Підстава: постанова Житомирського апеляційного суду від 25.01.2022 у справі №296/5268/20 (а.с.50).

Листом №25/В-2033 від 02.03.2023 з питання перебування на квартирному обліку у виконавчому комітеті міської ради позивачу повідомлено, що на виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 25.01.2022 у справі №296/5268/20 виконавчий комітет вирішив внести ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла у виконавчому комітеті міської ради з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи. Водночас роз`яснено, що облікові справи зберігаються протягом 5 років після одержання громадянами жилих приміщень (зняття їх з квартирного обліку). Після закінчення вказаного строку справи знищуються в установленому порядку. У зв`язку з чим позивачу запропоновано надати документів для формування облікової справи (а.с.51-52).

Як вбачається з листа управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 16.02.2023 №10-10/800/2023 за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстроване місце проживання: з 26.09.2007 ОСОБА_3 ; з 26.09.2007 ОСОБА_4 ; з 26.09.2007 ОСОБА_1 (а.с.36).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.02.2023 квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 29.12.2008 ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_1 . Загальна площа квартири АДРЕСА_3 складає 61,95 кв.м., житлова площа - 35, 60 кв.м., квартира складається з 3-х жилих кімнат та службових приміщень (а.с.33-34, 35).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що наявність судового рішення про визнання неправомірними дії виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо невнесення ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи та зобов`язання виконавчого комітету Житомирської міської ради внести ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи, не може бути безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено всіх складових цивільно-правової відповідальності, а саме наявності такої шкоди. Позивачем не надано суду доказів, що вказували б на факт заподіяння йому фізичних чи душевних страждань, або інших втрат немайнового характеру та не доведено як самого факту завдання моральної шкоди, настання відповідних негативних наслідків, так і причинного зв`язку між зазначеними фактами та наслідками.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Як визначено ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (за змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 визначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.

Згідно ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Так звертаючись з позовом до суду про відшкодування моральної шкоди

позивач посилався на ту обставину, що протиправність дій відповідача встановлена Постановою Житомирського апеляційного суду від 25 січня 2022 року.

Разом з тим, одна лише наявність судового рішення не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки останнім не доведено всіх складових цивільно-процесуальної відповідальності, а саме наявності такої шкоди.

Обґрунтування розміру моральної шкоди за недоведеністю спричинення останньої не має правового значення для вирішення спору.

Із врахуванням правових норм, слід дійти висновку, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про її відшкодування.

При цьому вказаним судовим рішенням Житомирський апеляційний суд, визнавши неправомірними дії виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо невнесення ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла, зобов`язав виконавчий комітет Житомирської міської ради внести позивача та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи.

Отже, цим судовим рішенням були відновлені порушені права позивача у відповідності до вимог законодавства.

Таким чином, встановивши, що позивачем під час розгляду справи не надано суду доказів, які б вказували на факт заподіяння йому моральної шкоди, сильних душевних страждань чи інших втрат немайнового характеру, понесених матеріальних збитків та не доведено як самого факту завдання моральної шкоди, настання відповідних негативних наслідків, так і причинного зв`язку між зазначеними фактами та наслідками, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 березня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді