ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/53/22 Номер провадження 22-ц/814/2614/23Головуючий у 1-й інстанції Мороз Т.М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі :

головуючого судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянула в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 серпня 2022 року, ухвалене суддею Мороз Т.М., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення боргу,

колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2022 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, посилаючись на те, що з липня 2014 року по липень 2021 року він дав у борг відповідачці 6100 євро (191 440,00 гривень). До липня 2021 року договір про надання та повернення грошового боргу між позивачем та відповідачем був в усній формі. 02.07.2021 року відповідачем було підписано боргову розписку, договір про повернення боргу, договір застави, де зазначено суму повернення грошового боргу 6100 євро (191 440,00 гривень).

У липні 2021 року відповідачка звернулася до ГУ ПФУ Полтавської області з проханням переказувати на рахунок позивача пенсію за період з липня 2015 року по липень 2021 року, однак одержала відмову. Також на виконання договору про повернення боргу відповідач підписала довіреність від 19.11.2021 року, де надала можливість позивачеві отримувати через банківський рахунок гроші, переведені ГУ ПФУ Полтавської області.

У зв`язку з тим, що відповідач прострочила грошове зобов`язання, 17.11.2021 року позивач надіслав їй претензію про повернення боргу. ОСОБА_1 у відповіді на зазначену претензію вказала, що не змогла повернути грошовий борг, оскільки ГУ ПФУ Полтавської області не перерахувало їй пенсію за період з 01.07.2015 року по 31.07.2021 року.

Тому позивач просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на його користь борг у розмірі 6100 євро або 191 440,00 грн.; застосувати стягнення на закладене майно грошовий борг у розмірі 6100 євро або 191 440,00 грн., що перебуває у заставі у ГУ ПФУ Полтавської області, за неотриманою відповідачем пенсією за період з 01.07.2015 року по 31.07.2021 року; перерахувати на банківський рахунок позивача неотриману відповідачем пенсію за період з 01.07.2015 року по 31.07.2021 року.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17.08.2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовлено.

З даним рішенням суду не погодилась відповідачка ОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вказувала, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки правовідносинам, що склались між нею та позивачем, а саме існування боргових зобов`язань, які вона бажає погасити за рахунок неотриманої нею пенсії.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 погодився із доводами апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частини четверта, шоста статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до боргової розписки від 02.07.2021 року ОСОБА_1 отримала від позикодавця ОСОБА_2 борг шість тисяч сто євро, що отримувала з 01.07.2015 по 01.07.2021. Зобов`язується віддати шість тисяч сто євро через ПФУ після оформлення відповідних документів на отримання пенсії від ПФУ за період з 01.07.2015 по 01.07.2021 (а.с.9).

Пунктом 2 договору про повернення боргу від 02.07.2021 передбачено термін та спосіб повернення шість тисяч сто євро не пізніше 30.07.2021 шляхом списання коштів з рахунку ПФ України (а.с.26).

Також судом встановлено, що між сторонами укладено договір застави від 01.06.2011 року, предметом якого є неотримана відповідачем ОСОБА_1 пенсія з 01.07.2016 по 30.07.2021 (а.с.27).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено існування між сторонами боргових зобов`язань, визначених договором позики. Натомість справжньою правовою природою правовідносин між сторонами є отримання від Пенсійного фонду невиплаченої ОСОБА_1 пенсії за період з 01.07.2015 по 01.07.2021.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Як встановлено судом, відповідачка ОСОБА_1 з 2014 року отримувала від відповідача грошові кошти, продукти харчування та матеріальні цінності, які були включені позивачем у суму боргу.

Також судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що в період з 01.01.2015 по 01.07.2021 ОСОБА_1 припинено нарахування та виплата пенсії, в зв`язку з чим сторони уклали договори, дійсною метою яких було отримання нарахованих Пенсійним фондом та невиплачених грошових коштів.

Проаналізувавши пояснення сторін та надані ними докази, суд першої інстанції правильно встановив, що справжньою правовою природою правовідносин, що виникли між сторонами, є не боргові зобов`язання, а отримання від Пенсійного фонду заборгованості з невиплаченої ОСОБА_1 пенсії. В зв`язку з чим прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики.

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що дійсність боргу перед ОСОБА_2 підтверджується розпискою, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки боргова розписка може бути підставою для стягнення грошей лише за умови, якщо між сторонами виникли правовідносини позики і кошти реально передавались боржнику.

Інші доводи апеляційної скарги, які фактично дублюють обґрунтування позовних вимог, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому не заслуговують на увагу.

Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук