Справа № 944/945/20
Провадження №2/944/168/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Яворові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну спра ву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист честі, гідності і ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

17 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 , в якому просить: зобов`язати відповідача публічно вибачитися перед ним за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать його честь і гідність, на загальних зборах працівників Новояворівського НВК ЗОШ II ступеня ліцей, з відповідною відеофіксацією такої процесуальної дії та розміщенням відео в одній із соціальних мереж; стягнути з відповідача на його користь 100000,00 грн моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей, що паплюжать його честь і гідність, спричинили його звільнення з роботи, заподіяли істотну шкоду його здоров`ю, що в подальшому спричинили встановлення статусу особи з інвалідністю.

Позов мотивує тим, що 27 грудня 2019 року на особистому прийомі заступника голови Львівської ОДА він ознайомився із текстом «Звернення педагогів та батьків учнів Новояворівського НВК ЗОШ II ст.-ліцей від 13.09.2019 № ЗВГ- 50-КО-3983/19», яке було скеровано на ім`я тодішнього голови Львівської ОДА М.Мальського та передане на вивчення та перевірку у Департамент освіти та науки ОДА. Ознайомившись з текстом звернення та переліком осіб, які підписали вищевказане звернення, серед яких є також і відповідач ОСОБА_4 , він дізнався, що є «прихильником ставлення до методів Гітлера та ОСОБА_8 », а відтак його звинувачують у пропаганді нацизму і більшовизму. Проте він ніколи не перебував в Комуністичній партії, не брав участі у будь-яких громадських організаціях чи рухах правого, ультраправого та лівого спрямування. Вважає, що його умисно хочуть зробити пропагандистом одночасно і ультраправих і ультралівих поглядів, що є образливим для нього. Також позивач зазначає, що впродовж тривалого часу він був очільником даного навчального закладу. У своїй багаторічній діяльності сповідує демократичний стиль управління, заснований на дотриманні законності та встановлених правилах внутрішнього трудового розпорядку. Фраза «Жменька холуїв і підлабузників», про яких йдеться в цьому зверненні, це 2/3 учасників зборів трудового колективу, вищого органу громадського самоврядування, які, в тому числі, висловили довіру йому, як керівнику закладу. Крім того, у зверненні зазначено, що «під тиском директора ОСОБА_1 звільнилось багато вчителів», через те, що «несила більше терпіти злісне порушення ОСОБА_1 елементарних етичних правил і норм поведінки, для якого, крики, погрози та приниження стали звичним в його арсеналі. З НВК в школи переводилися кращі учні, інколи за пів року до випускного». Позивач зазначає, що під час перебування на займаній посаді він діяв виключно в межах повноважень наданих керівнику навчального закладу Законом України «Про освіту», та виконував організаційно-розпорядчі функції, в рамках і в порядку повноважень визначених нормативно правовими актами, що регулюють правовідносини в сфері загальної середньої освіти. Вважає зазначені судження некоректними, оскільки, він не претендує на те, щоб всім сподобатись і вгодити та сповідує принцип «Закон суворий але він закон» і «Перед законом всі рівні». На час подачі позову в суд жодного вироку суду, який вступив у законну силу не має. Його стиль поведінки не виходить за межі пристойності та його освітнього рівня, на диспансерному обліку у психіатра він не перебуває. Думка авторів звернення: «Характер і стиль поведінки ОСОБА_9 примушує сумніватися у його цілковитому психічному здоров`ї», на його переконання, є образливою, а публічні поширення слухів про його психічне здоров`я є болючим. Автори звернення хочуть переконати Львівську ОДА, що він психічно не здорова людина з обмеженою психіатричною дієздатністю і правоздатністю, та повісити на нього ярлик психопата чи хворого на параноїдальний психоз. Водночас, протягом 34 років, працюючи в сфері освіти, він перебував на посаді директора школи, ліцею, керівника відділу освіти, навчав дітей біології та паралельно займався науковою роботою. Являється автором і співавтором 26 наукових статей в галузі теорії інвестицій і інновацій та консалтингу, захистив дисертаційну роботу, є доктором філософії з економіки (кандидат економічних наук), має вищу кваліфікаційну категорію як вчитель біології та екології, педагогічне звання «вчитель-методист», нагороджений міжнародною премією з фонду ОСОБА_10 , як вчитель біології. Особливим цинізмом і наклепом вважає також твердження авторів, проте, що він «регулярно на уроках розповідав дітям про методи вживання наркотичних речовин з мінімальними подальшими наслідками». Наклепницькі та провокативні викладені в зверненні тези, критично вплинули на стан його здоров`я та спричинили психоемоційний шок, внаслідок цього, він змушений був звернутися за медичною допомогою у Львівський обласний ендокринологічний центр, оскільки, впродовж 12 років хворіє на цукровий діабет. Протягом трьох місяців він перебував на лікуванні в різних медичних та реабілітаційних установах, в результаті чого йому була встановлена третя група, а в подальшому друга група інвалідності. 05 лютого 2021 року під тиском і шантажем начальника відділу освіти Яворівської РДА Львівської області ОСОБА_11 він звільнився з посади директора Новояворівського НВК ЗОШ ІІ ступеня-ліцей, причиною звільнення, були викладені у зверненні голослівні обвинувачення групи педагогічних працівників, в тому числі і відповідача, відносно нього. Безпідставні звинувачення зазначені у зверненні, позбавили його засобів для існування. У нього погіршилися стосунки з оточуючими, оскільки, в соціальних мережах активно обговорювали його зміст, а 11 лютого 2020 року на загальних зборах трудового колективу таке було зачитано і більшістю членів трудового колективу піддано осуду. Вказане звернення позивач вважає таким, що принижує його честь, гідність, ділову репутацію людини та громадянина України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 лютого 2020 року головуючим суддею визначено Кондратьєву Н.А.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 16 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

25 березня 2020 року ОСОБА_1 на виконання даної ухвали подав додаток до позовної заяви.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 26 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

19 червня 2020 року відповідач ОСОБА_4 подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, просить у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування заперечень проти позову зазначає, що позовна заява є надуманою необґрунтованою. ОСОБА_1 намагається знищити її як жінку-педагога, яка дає йому відсіч вже декілька років і не схиляється перед його діями і спробами відверто вижити із школи. Також звільнення її із займаної посади не дали очікуваного позивачем результату, і він вбачає в ній конкурента і тому упереджено ставиться до неї. Зокрема упереджене ставлення ОСОБА_1 до неї свідчить той факт, що позивач будучи на посаді директора НВК «ЗОШ ІІ ст.ліцей» звільнив її з посади заступника директора з навчально-виховної роботи за вчинення працівником, який виконує виховні функції, морального вчинку спроби зриву зборів трудового колективу та поширення у письмовій формі інформації, що містить ознаки наклепу та порочить честь і гідність працівника, що є порушенням педагогічної етики та вчинку несумісного з перебуванням на даній посаді. Відповідні відомості були занесені в трудову книжку. В даному випадку вже вбачається, що позивач упереджено відноситься до неї, оскільки жодного належного та допустимого доказу не зазначив як це робить і в позовній заяві. В позовній заяві позивач неодноразово вдається до припущень, оскільки жодного належного та допустимого факту не наводить, не надає належні та допустимі докази та зазначає, як слід розуміти ті чи інші тези, які зазначені у зверненні до голови Львівської облдержадміністрації п. ОСОБА_12 педагогів та батьків учнів. В доданих позивачем документах не вбачається підтвердження її авторства даного звернення і жодного підпису не спостерігається. Посилання позивача на те, що 11 лютого 2020 року на загальних зборах трудового колективу було зачитано звернення та фактично поширено недостовірну інформацію, яка була засуджена більшістю трудового колективу по позивач упускає той факт, що саме він і розповсюдив інформацію, яка викладена у зверненні, яке було адресоване голові Львівської облдержадміністрації ОСОБА_12 . Під час зачитування даного звернення було видно, що позивач жартував, та таке звернення веселить його, що в свою чергу породжує питання, яка моральна шкода йому була завдана і чим? Жодного належного доказу завдання йому моральної шкоди, крім позовної заяви позивач не надав. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про публічне вибачення. Вважає, що інформація, яка викладена у зверненні, яке було адресоване голові Львівської облдержадміністрації ОСОБА_12 не є фактичними твердженнями, а є оціночним судженням педагогів та батьків учнів. Позивачем не доведені обставини, що викладені в позовній заяві, не надано доказів підтвердження її авторства звернення до голови Львівської облдержадміністрації Мальського М.М., не підтверджено розмір моральної шкоди та завдання такої взагалі, інвалідність про яку згадує позивач, отримана ним в наслідок хвороби, якою хворіє давно, а тому позовна заява не підлягає задоволенню.

20 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 в якому просить: зобов`язати відповідача публічно вибачитися перед ним за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать його честь і гідність, на загальних зборах працівників Новояворівського НВК ЗОШ II ступеня ліцей, з відповідною відеофіксацією такої процесуальної дії та розміщенням відео в одній із соціальних мереж; стягнути з відповідача на його користь 100000,00 грн моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей, що паплюжать його честь і гідність, спричинили його звільнення з роботи, заподіяли істотну шкоду його здоров`ю, що в подальшому спричинили встановлення статусу особи з інвалідністю.

Позовні вимоги до ОСОБА_5 ОСОБА_1 обґрунтовує мотивами, аналогічними до обґрунтування вимог до ОСОБА_4 , які описано вище.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 лютого 2020 року головуючим суддею визначено Кондратьєву Н.А.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 16 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

25 березня 2020 року ОСОБА_1 на виконання даної ухвали подав додаток до позовної заяви.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 26 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

19 червня 2020 року відповідач ОСОБА_5 подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, просить у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування заперечень проти позову зазначає, що позовна заява є надуманою необґрунтованою, і позивач по справі намагається знищити її як жінку-педагога, яка дає йому відсіч вже декілька років і не схиляється перед його діями і спробами відверто вижити із школи. Також звільнення її із займаної посади не дали очікуваного позивачем результату, і він вбачає в ній конкурента і тому упереджено ставиться до неї. Зокрема, упереджене ставлення ОСОБА_1 до неї свідчить той факт, що позивач будучи на посаді директора НВК «ЗОШ ІІ ст.ліцей» звільнив її з посади заступника директора з навчально-виховної роботи за прогул. Відповідні відомості були занесені в трудову книжку. В даному випадку вже вбачається, що позивач упереджено відноситься до неї, оскільки жодного належного та допустимого доказу не зазначив як це робить і в позовній заяві. В позовній заяві позивач неодноразово вдається до припущень, оскільки жодного належного та допустимого факту не наводить, не надає належні та допустимі докази та зазначає, як слід розуміти ті чи інші тези, які зазначені у зверненні до голови Львівської облдержадміністрації ОСОБА_12 педагогів та батьків учнів. В доданих позивачем документах не вбачається підтвердження її авторства даного звернення і жодного підпису не спостерігається. Посилання позивача на те, що 11 лютого 2020 року на загальних зборах трудового колективу було зачитано звернення та фактично поширено недостовірну інформацію, яка була засуджена більшістю трудового колективу по позивач упускає той факт, що саме він і розповсюдив інформацію, яка викладена у зверненні, яке було адресоване голові Львівської облдержадміністрації ОСОБА_12 . Під час зачитування даного звернення було видно, що позивач жартував, та таке звернення веселить його, що в свою чергу породжує питання, яка моральна шкода йому була завдана і чим? Жодного належного доказу завдання йому моральної шкоди, крім позовної заяви позивач не надав. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про публічне вибачення. Вважає, що інформація, яка викладена у зверненні, яке було адресоване голові Львівської облдержадміністрації ОСОБА_12 не є фактичними твердженнями, є оціночним судженням педагогів та батьків учнів. Позивачем не доведені обставини, що викладені в позовній заяві, не надано доказів підтвердження її авторства звернення до голови Львівської облдержадміністрації Мальського М.М., не підтверджено розмір моральної шкоди та завдання такої взагалі, інвалідність про яку згадує позивач, отримана ним в наслідок хвороби, якою хворіє давно, атому позовна заява не підлягає задоволенню.

02 вересня 2020 року представник відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвокат Тимощук О.І. подав клопотання про об`єднання в одне провадження справ за позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та до ОСОБА_4 .

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 18 червня 2021 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди № 944/945/20 та цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди № 944/1027/20, присвоївши справі єдиний унікальний № 944/945/20.

Також ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 18 червня 2021 року закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 грудня 2021 року головуючим суддею визначено Поворозника Д.Б.

Крім того, 26 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Яворівського районного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_3 , в якому просить винести рішення, яким зобов`язати відповідача публічно вибачитися перед ним за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать його честь і гідність, на загальних зборах працівників Новояворівського НВК ЗОШ II ступеня ліцей, з відповідною відеофіксацією такої процесуальної дії та розміщенням відео в одній із соціальних мереж; стягнути з відповідача на його користь 100000,00 грн моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей, що паплюжать його честь і гідність, спричинили його звільнення з роботи, заподіяли істотну шкоду його здоров`ю, що в подальшому спричинили встановлення статусу особи з інвалідністю.

Свої позовні вимоги до ОСОБА_3 ОСОБА_1 обґрунтовує мотивами, аналогічними до обґрунтування вимог до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які описано вище.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 18 лютого 2022 року відкрито провадження та призначено судове засідання.

16 березня 2022 року представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Тимощук О.І. подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем не доведені обставини, що викладені в позовній заяві, не надано доказів підтвердження авторства ОСОБА_3 звернення до голови Львівської облдержадміністрації Мальського М.М., не підтверджено розмір моральної шкоди та завдання такої взагалі, інвалідність про яку згадує позивач отримана ним в наслідок хвороби, якою хворіє давно. Крім того, інформація, яка викладена у зверненні, яке було адресоване голові Львівської облдержадміністрації ОСОБА_12 не є фактичними твердженнями, є оціночним судженням педагогів та батьків учнів. Тому така позовна заява не підлягає доказуванню. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 04 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 27 липня 2022 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 944/329/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування шкоди, завданої поширенням неправдивої інформації та наклеп у зверненні до органів влади, з цивільною справою № 944/954/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням неправдивої інформації та наклеп у зверненні до органів влади. Об`єднаній справі присвоєно єдиний унікальний номер справи № 944/954/20, провадження № 2/944/228/22.

Крім того, 29 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 , в якому просить зобов`язати відповідача публічно вибачитися перед ним за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать його честь і гідність, на загальних зборах працівників Новояворівського НВК ЗОШ II ступеня ліцей, з відповідною відеофіксацією такої процесуальної дії та розміщенням відео в одній із соціальних мереж; стягнути з відповідача на його користь 50000,00 грн моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей, що паплюжать його честь і гідність, спричинили його звільнення з роботи, заподіяли істотну шкоду його здоров`ю, що в подальшому спричинили встановлення статусу особи з інвалідністю.

Позовні вимоги до ОСОБА_6 ОСОБА_1 обґрунтовує мотивами, аналогічними до обґрунтування вимог до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які описано вище.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 15 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 направлено за підсудністю до Залізничного районного суду м. Львова.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова цивільну справу № 944/6543/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди повернуто до Яворівського районного суду Львівської області за підсудністю.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду справа передана судді Поворознику Д.Б. та була призначено до судового розгляду.

12 квітня 2022 року представник відповідача ОСОБА_6 адвокат Тимощук О.І. подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, позивачем не доведені обставини, що викладені в позовній заяві, не надано доказів підтвердження авторства ОСОБА_6 звернення до голови Львівської облдержадміністрації Мальського М.М., не підтверджено розмір моральної шкоди та завдання такої взагалі, інвалідність про яку згадує позивач отримана ним в наслідок хвороби, якою хворіє давно, а тому така позовна заява не підлягає доказуванню. Крім того, інформація, яка викладена у зверненні, яке було адресоване голові Львівської облдержадміністрації ОСОБА_12 не є фактичними твердженнями, є оціночним судженням педагогів та батьків учнів. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 17 серпня 2022 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 944/6543/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування шкоди, завданої поширенням неправдивої інформації та наклеп у зверненні до органів влади, з цивільною справою № 944/945/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням неправдивої інформації та наклеп у зверненні до органів влади. Об`єднаній справі присвоєно єдиний унікальний номер справи № 944/945/20.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні наведеним у позовній заяві. Додатково зазначив, немає жодних доказів правдивості викладених у зверненні педагогів та батьків учнів Новояворівського НВК ЗОШ ІІ ст.-ліцей від 13 вересня 2019 року. В даному звернені не конкретизовано, кого він залякував чи кого звільнив під тиском. Немає доказів порушення ним професійної етики чи приниження працівників. На дане звернення Львівська ОДА не надала відповіді через очевидний наклеп та стиль листа. Все викладене в листі не підтверджено та є звичайним наклепом. Щодо оціночного судження зазначив, що оціночним є судження за виключенням наклепу, який має місце у спірному випадку. У відзивах чомусь не враховано про наклеп в розумінні ст. 30 Закону України «Про інформацію». При цьому, раніше була ст. 151 Кримінального кодексу України, однак така була декриміналізована, тому він не може звернутись із заявою про вчинення злочину, тому змушений звернутися в суд за захистом свого порушеного права. Право на поширення інформації, свобода думки і слова є обмежене щодо поширення недостовірної інформації та наклепу. Негативна інформація є достовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Після ознайомлення у Львівській ОДА із зверненням, через душевні переживання він потрапив до лікарні, тривалий час лікувався, у зв`язку із чим йому було встановлено третю групу інвалідності, пізніше другу. Висновок експертизи лікарів встановив заподіяння шкоди здоров`ю, а саме психічні переживання, що відобразилось на фізичному здоров`ї. Окремі особи, які писали звернення, вибачились перед ним та відкликали свої підписи, однак відповідачі відмовилися. Ініціатором звернення була ОСОБА_13 . Дехто дане звернення підписав, не читаючи його. Не має підтверджень, що із зверненням ознайомився весь Департамент освіти Львівської ОДА, знає лише, що дане звернення було розписане в цей департамент. Йому невідомо, хто склав таке звернення, вважає, що хто його підписав, той і є автором. На звороті є підписи всіх відповідачів. Підпис особи має наслідком відповідальність особи за його зміст і надає йому юридичного статусу. В листі немає застережень, що підтримується лише частина його змісту.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_2 , позовні вимоги ОСОБА_1 заперечив, підтримав письмові відзиви на позовні заяви, просить відмовити у задоволенні позову.

Додатково пояснив, що до позовних заяв до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позивач додав копії звернення педагогів та батьків учнів Новояворівського НВК ЗОШ ІІ ст.-ліцей від 13 вересня 2019 року без прізвищ та підписів. До позовних заяв до інших відповідачів додвні копії цього звернення з прізвищами і підписами, однак вони завірені належним чином як копії (відсутні відмітка з оригіналом згідно, дата, посада, підпис, печатка), тому ці копії є неналежними доказами. Ще в одній аналоігічній справі є інший (третій) екземпляр варіант цього листа. Тому є обґрунтовані сумніви щодо належності т допустимост цього доказу. Даний лист-звернення позивач сам зачитав на засіданні трудового колективу, при тому сміявся з цього листа. Це підтверджує, що у ОСОБА_1 не було жодних переживання щодо змісту листа. Тому немає жодних доказів завдання моральної шкоди (погіршення здоров`я, психологічний стрес тощо). Також озивач не довів, що відповідачі є авторами листа. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підписали даний лис, а ОСОБА_3 написала лише прізвище, ім`я по батькові і посаду, але не поставила свого підпису.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, оцінивши доводи сторін, викладені у поданих ними заявах по суті, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, зважаючи на таке.

Суд встановив, що 28 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в Департамент освіти і науки Львівської ОДА із клопотанням, в якому просив надати копію звернення педагогів та батьків учнів Новояворівського НВК «ЗОШ II ступеня-ліцей» від 13 вересня 2019 року № ЗВГ-50-КО-3983/19, яке було скеровано в Департамент освіти і науки Львівської ОДА для вивчення та проведення перевірки.

З відповіді, наданої на його запит Департаментом освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації, слідує, що його звернення розглянуто та повідомлено позивача про те, що звернення від педагогічного колективу Новояворівського НВК «ЗОШ II ступеня-ліцей», батьків чи окремих осіб від 19 вересня 2019 року на ім`я голови Львівської обласної адміністрації чи структурних підрозділів до департаменту освіти і науки не надходило. Однак Департамент скерував на адресу позивача копію звернення педагогів та батьків учнів Новояворівського НВК «ЗОШ II ст.-ліцей» від 13 вересня 2019 року № ЗВГ-50-КО-3983/19. Також додатково його було проінформовано про те, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про звернення громадян» не допускається розголошення одержаних із звернень відомостей про особисте життя громадян без їх згоди чи відомостей, що становлять державну або іншу таємницю, яка охороняється законом, та інше інформації, якщо це ущемлює права і законні інтереси громадян. Не допускається з`ясування даних про особу громадянина, які не стосуються звернення. На прохання громадянина, висловлене в усній формі або зазначене в тексті звернення, не підлягає розголошенню його прізвище, місце проживання та роботи. Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст. ст. 3, 28 Конституції України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Разом із тим, ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

А відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Статтею 297 Цивільного кодексу України визначено право кожного на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно з ч. 1 ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Згідно із ст. 280 Цивільного кодексу України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

У п. п. 15, 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з положеннями ст. 277 Цивільного кодексу України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст. 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч. 1 ст. 277 Цивільного кодексу України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи, у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією.

Враховуючи положення ст. 10 цієї Конвенції на підставі своєї практики застосування Конвенції, Європейський суд з прав людини встановив, що норма статті обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів.

Так, в рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до інформації чи ідей, які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе демократичне суспільство. Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд, при визнанні поширеної інформацію недостовірною, бере до уваги відсутність достатнього балансу для необхідності втручання суду у процес реалізації особою права на свободу вираження поглядів.

Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого ст. 10 Конвенції.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

У рішенні від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» Європейський суд з прав людини також зазначив про необхідність розрізняти факти та оціночні судження, оскільки наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень ні. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Крім того, відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Оцінивши зміст зазначеного вище звернення та доводи сторін, суд вважає, що інформація, яка викладена у зверненні, яке було адресовано до голови Львівської ОДА М.М.Мальському, не є фактичними твердженнями, а являється оціночними судженнями педагогів та батьків учнів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Суд зазначає, що не може бути предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи висловлюванням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Аналогічні висновки висловлені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2023 року у справі № 592/11666/20.

Також суд враховує, що зазначене звернення не було вирішено по суті, зокрема, не проводилося службове розслідування, опитування та відібрання пояснень.

Крім того, слід зазначити, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Аналогічний висновок висловлений в постанові Верховного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 207/1161/17.

Також суд враховує, що відповідно до ч. ч. 1 4 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім, випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Однак позивачем не доведено факту, що внаслідок надіслання зазначеного вище Звернення педагогів та батьків учнів Новояворівського НВК ЗОШ II ст.-ліцей тодішньому голові Львівської ОДА М.М.Мальському, йому було заподіяно моральну шкоду, зокрема, спричинено душевні страждання, приниження честі, гідності та ділової репутації, чи інші негативні наслідки немайнового характеру.

Всі описані вище доводи, якими ОСОБА_1 обґрунтовує факт заподіяння йому моральної шкоди, зокрема, щодо приниження честі, гідності та ділової репутації, погіршення стану здоров`я, що в підсумку призвело до встановлення йому інвалідності, суд вважає необґрунтованими і відхиляє, оскільки вони не підтверджені жодними доказами, є лише суб`єктивними твердженнями позивача, а також не прослідковується причинно-наслідкового між надісланням зазначеного звернення, яке було серед інших осіб підписано відповідачем ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та погіршенням стану здоров`я позивача, яке в тому числі призвело до встановлення йому інвалідності.

Крім того, суд враховує, що в наданій позивачем копії звернення педагогів та батьків учнів Новояворівського НВК «ЗОШ II ст.-ліцей» від 13 вересня 2019 року відсутній підпис ОСОБА_3 , тобто вона даного звернення не підписувала, в зв`язку з чим не можна вважати її автором такого.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що ОСОБА_1 не довів належними і достатніми доказами факту заподіяння йому у спірному випадку моральної шкоди.

Враховуючи наведені вище обставини, норми законодавства та висновки Верховного суду, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 10 квітня 2023 року.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ;

відповідач ОСОБА_6 , АДРЕСА_5 .

Суддя Д.Б. Поворозник