Справа №461/2556/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі :

головуючого - судді Радченка В.Є.,

при секретарі - Бобик Д.

з участю:

представника відповідача - Яворського Я.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у м.Львові цивільну справу за позовом адвоката Тріпника Миколи Богдановича в інтересах ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Державної Казначейської служби України (адреса: 01601, Київська область, м.Київ, вул.Бастіонна,6, ), Прокурора Львівської області ( адреса: 79005, м.Львів, пр. Шевченка,17-19, ), ГУНП у Львівській області (адреса: 79007, м.Львів, пл. Григоренка,3, ) про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

Адвокат Тріпник Микола Богданович в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної Казначейської служби України, Прокурора Львівської області, ГУНП у Львівській області, в якому просив стягнути з державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 300 000,00 гривень.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.12.2018 року Пустомитівським ВП ГУНП у Львівській області відкрито кримінальне провадження №0002094. 05.11.2021 Пустомитівським районним судом Львівської області розглянуто вищевказане кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, яким визнаним невинуватим за ч.1 ст.382 КК України та виправданий за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. 04.03.2022 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Пустомитівського районного суду без змін. Позивач зазначає, що під слідством перебував та судом 37 місяців. Увесь час перебуваючи під слідством був обмежений у вільному пересуванні, по першому виклику був зобов`язаний з`являтись до слідчого, прокурора та суду. Вважає, що це негативно позначилось на звичайному способі його життя та обмежувало його життєві зв`язки, для поновлення яких необхідно докласти значних зусиль, безпідставно був обмежений у вільному пересуванні більше трьох років, не мав можливості належно використовувати та реалізовувати свої права. Відчував приниження і зневагу з боку оточуючих втратив довіру до правоохоронних органів держави, перебував у стані безперервного нервового стресу, втратив нормальні життєві зв`язки. Просить позов задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 30.05.2022 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового засідання.

20.06.2022 року представником Львівської обласної прокуратури Яворським Я. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що прокурор не погоджуючись з рішення прийнятим апеляційним судом подано до Верховного суду касаційну скаргу. Станом на день подання відзиву по справі результатів касаційного розгляду не було. Зазначає, що наведений в позовній заяві розмір відшкодування позивачем необґрунтований та безпідставний. Наголошує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою. Просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 21.06.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи телефонограмою, яка знаходиться в матеріалах справи. До суду 27.02.2023 року подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи у відсутності представника позивача.

Представник Державної Казначейської служби України в судове засідання не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення повідомлення на електронну адресу, що підтверджується довідкою від 02.03.2023 року.

Представник прокуратури Львівської області в судовому засіданні заперечив проти позову. Надав аналогічні пояснення викладені в відзиві. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник ГУНП у Львівській області в судове засідання не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення повідомлення на електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 28.02.2023 року.

Заслухавши думку представника прокуратури Львівської області, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи); учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Згідно зі ст.80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно з ч.2 ст.48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

В силу вимог ч.3 ст.58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Судом встановлено, що вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.11.2021 року ОСОБА_1 визнано не винуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду від 04.03.2022 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Лушанець Х.М. залишити без задоволення, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.11.2021 року без змін.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон), моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають такі обставини: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У п. 9 вищезазначеної постанови передбачено, що суд визначає розмір моральної шкоди в залежності від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат. Зокрема, враховуються стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відтак, позивач повинен обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Також він повинен надати суду обґрунтований та у відповідності до вимог закону розрахунок суми, яку він просить стягнути.

Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш, ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави.

Окрім цього, відповідно до п.3 ст.13 Закону, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом провадиться не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. В позовній заяві цей розрахунок є явно позивачем завищений без належної доказової аргументації здійснення такого завищення.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян. Суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2023», розмір мінімальної заробітної плати установлено у місячному розмірі: з 1 січня 6700 гривень.

Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави.

Згідно з п. 5 ст. 38 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі про Державний бюджет на відповідний рік.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 за № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 01.01.2017) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, при розрахунку моральної шкоди за час перебування під слідством та судом необхідно застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб .

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023» розмір мінімальної заробітної плати становитиме 6700 гривень, а розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи встановлено у розмірі 2684 гривні.

Розмір відшкодування моральної шкоди кожному позивачу за один місяць перебування під слідством та судом не може бути більшим ніж розмір прожиткового мінімум уму для працездатних осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду від 27.06.2018 у справі за № 497/2885/15-ц, рішенні апеляційного суду Волинської області від 26.06.2017 у справі за №158/2689/16-ц, рішенні апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.07.2017 у справі за №214/5262/15-ц.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів які діють на час розгляду справи.

Більше того, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA &62,ЄСПЛ від 12.07.2007).

Відтак, розмір відшкодування, наведений у позовній заяві, є необґрунтованим і безпідставним.

Крім того в даній категорій справ саме на позивача покладено обов`язок щодо доказування факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем в недостатній мірі наведені докази завдання йому душевних та психічних страждань, а саме щодо погіршення стану здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, в стосунках з іншими людьми, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану і інші негативні моменти та впливи, спрямовані на порушення стосунків з оточуючими людьми, а також суттєве обмеження прав та можливостей, які потребують додаткових матеріальних затрат для їх відновлення до попереднього стану, що передував моменту притягнення до кримінальної відповідальності.

Також жодним документом не доведено позивачем і тому факту, що він був обмежений у вільному пересуванні більше трьох років, оскільки запобіжний захід стосовно ОСОБА_1 не обирався, будь яких інших обмежувальних процесуальних дій в межах розслідування згаданого кримінального провадження відносно позивача не було застосовано.

Поряд з цим, відповідно до ч. 4 ст. 1176 ЦК України, якщо фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Допитаний під час досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_1 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, визнав повністю, надав визнавальні показання, щиро покаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що згідно з обвинувальним актом було враховано як пом`якшуючі вину та покарання обставини.

Відтак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою.

Окрім цього, пунктом 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі Закон) встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

У наведених у статті 1 Закону № 266/94-ВР випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Таке відшкодування провадиться за рахунок коштів державного бюджету (пункт 1 статті 3, частина перша статті 4 цього Закону).

Статтею 11 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

За змістом положень частини першої статті 12 зазначеного Закону розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення), пунктом 6 якого встановлено, що суд, одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили, направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які цей громадянин має право претендувати.

Згідно з пунктами 11, 12 Положення для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

У місячний термін з дня звернення громадянина суд витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР ухвалу. Пункт 12 Положення містить вимоги щодо змісту такої ухвали. У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду вищої інстанції в касаційному порядку.

Тобто, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України)).

Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Надання особі статусу виправданого зумовлює появу у такої особи певних прав. Ні в КПК України 1960 року, ні в чинному КПК України немає окремої статті, яка б безпосередньо визначала права виправданого.

Проте частина третя статті 43 КПК України передбачає, що виправданий має права обвинуваченого, передбачені статтею 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для захисту на відповідній стадії судового провадження.

У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не виправдалися. У чинному КПК України це право закріплене вперше.

У КПК України 1960 року у статті 53-1 передбачалося лише те, що у разі постановлення виправдувального вироку орган дізнання, слідчий, прокурор і суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав і вжити необхідних заходів для відшкодування шкоди, завданої особі внаслідок незаконних притягнення як обвинуваченого, затримання, застосування запобіжного заходу.

Також однією з новел чинного КПК України є глава: «Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов», згідно зі статтею 130 якої шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

На теперішній час єдиним таким законом є Закон № 266/94-ВР, прийнятий ще у 1994 році, сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі на виправданих.

Отже, внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР.

Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі ухвалення виправдувального вироку покладається на суд, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом.

Крім цього, представником Львівської обласної прокуратури Яворським Я. надано суду копію постанови Верховного суду від 27.02.2023 року, якою касаційну скаргу прокурора Яворського С.М. задоволено. Ухвалу Львівського апеляційного суду від 04.03.2022 року щодо ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, станом на день розгляду цивільної справи про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 неможливо вважати таким, що не притягувався до кримінальної відповідальності чи таким, який є не винуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, а також таким якого виправдано.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку, що позивачем не доведено факту завдання йому шкоди, внаслідок порушення відносно нього кримінального провадження №0002094 від 15.12.2018 , а тому відсутні підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 11, 15-16, 202-203, 215, 216, 234, 377, 526, 575, 610-612, 638-640, 717-719 ЦК України, ст.ст.1, 2, 3, 13, 19, 42, 43, 48, 49, 59, 76-81, 82, 89, 95, 141, 209, 210, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову адвоката Тріпника Миколи Богдановича в інтересах ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Державної Казначейської служби України (адреса: 01601, Київська область, м.Київ, вул.Бастіонна,6, ), Прокурора Львівської області ( адреса: 79005, м.Львів, пр. Шевченка,17-19, ), ГУНП у Львівській області (адреса: 79007, м.Львів, пл. Григоренка,3, ) про відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати з оплати судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського Апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Є.Радченко