Дата документу 12.04.2023 Справа № 335/7858/22
Запорізький апеляційний суд
Єдинийунікальний№335/7858/22 Головуючий у 1-й інстанції: Шалагінова А.В.
Провадження №22-ц/807/820/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2023 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води),-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року Концерн «Міські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води.

В обґрунтування позову зазначено, що Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води). Концерном «Міські теплові мережі» надаються послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води до квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач, на ім`я якої відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 скориставшись послугами Концерну, не здійснила жодної оплати за надані позивачем послуги. За період з 01 лютого 2018 року по 31 жовтня 2021 року загальна сума заборгованості за надані комунальні послуги становить 15966,35 грн.

На підставі зазначеного Концерн «Міські теплові мережі» просило суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 лютого 2018 року по 31 жовтня 2021 року в сумі 15966,35 грн та судові витрати в сумі 2481 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2023 року позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» задоволенні повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період 01 лютого 2018 року по 31 жовтня 2021 року в розмірі 15966,35 грн, а також судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким залишити без задоволення позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставитни, що мають значення для справи, не враховано, що вона на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 25 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. продала ОСОБА_2 кв. АДРЕСА_1 , отже з дати укладення цього договору ОСОБА_1 не є власником вказаної квартири. 29 грудня 2015 року ОСОБА_1 знято з реєстрації місця проживання за адресою спірної квартири, з 25 вересня 2017 року місце її проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 . Вказані обставини підтверджуються копією договору купівлі-продажу та копією паспорту громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання, які вона не мала змоги надати до суду першої інстанції, оскільки не отримала позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження у справі, тому в неї немає зобов`язань зі сплати послуг перед позивачем за вищевказаною квартирою.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, Концерн «Міські теплові мережі», зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення ( ч.9 ст. 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2023 року це 268400 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684,00 грн (2684,00 грн Х 100 = 268400 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 15966,35 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 лютого 2018 року по 31 жовтня 2021 року, що становить 15966, 35 грн, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_3 , які надавались Концерном «Міські теплові мережі», проте надані їй послуги відповідач не оплачувала, а позивачем доведено наявність такої заборгованості за вказаний період.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може погодитись, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб.

Позивачем надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ..

Факт надання послуг підтверджується відкритим на ім`я ОСОБА_1 особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до якого Концерном «МТМ» надавалися послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в квартиру за вищевказаною адресою (а.с.6).

Відповідно до розрахунку суми заборгованості, за період з 01 лютого 2018 року по 31 жовтня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 за надані послуги з централізованого опалення складає 15966,35 грн (а.с.7).

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, сформованого суддею 28 листопада 2022 року.

Так, статтею 67 ЖК Української РСР установлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно дост. 1 Закону України від 9 листопада 2017 року №2189-VІІІ "Про житлово-комунальні послуги"(далі - Закон №2189-VІІІ) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Одним із різновидів комунальних послуг є послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (ст. 5 Закону №2189-VІІІ).

Стаття 5 Закону №2189-VІІІ передбачає перелік житлово-комунальних послуг.

Так, відповідно до частини 2 цієї статті комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до статті 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:

1)споживачі (індивідуальні та колективні);

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

2)управитель;

3)виконавці комунальних послуг(суб`єкти господарювання, що надають комунальні послуги споживачу відповідно до умов договору).

За змістом п. 5 ч. 2ст. 7 Закону №2189-VІІІ індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

В силуст. 9 Закону №2189-VІІІ споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч. 6ст. 19 Закону України від 2 червня 2005 року № 2633-ІV "Про теплопостачання"споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Із положень ч. 1 ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Обов`язок споживача оплачувати послуги передбачений також пунктом 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку) квартиру, користуються ним ( нею) для особистого проживання і проживання членіів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно др ст. 151 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схороність, проводити за свій рахунок поточний капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує.

Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник Концерну «Міські теплові мережі» в позовній заяви зазначав, що ОСОБА_1 є споживачем послуги, які надає позивач за адресою: АДРЕСА_3 , проте ухиляється від сплати наявної в неї заборгованості.

Доказів того, що ОСОБА_1 є власником або за згодою власника користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб за адресою: АДРЕСА_3 , Концерном «Міські теплові мережі» ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.

Напроти, до апеляційної скарги ОСОБА_1 було надано копію договору купівлі-продажу від 25 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. та зареєстрований в реєстрі за №474, з якого вбачається, що ОСОБА_1 продала квартиру за адресою: АДРЕСА_3 - ОСОБА_2 (а.с.30-31).

Відповідно до п. 3.2.1 договору зазначено, що продавець ОСОБА_1 зобов`язується передати квартиру покупцю ОСОБА_2 для вільного користування і безперешкодного володіння нею не пізніше двадцять дев`ятого лютого 2016 року у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень, а також звільнити квартиру від наявних в ній речей домашнього вжитку, передати покупцю ключі від квартири, технічні документи, документи з оплати комунальних паослуг, вартості використаної електроенергії та інших обов`язкових платежів, а також повністю сплатити всі комунальні витрати за час перебування в проданій квартирі. При цьому зняти з реєстрації осіб, які в ній зареєстровані, не пізніше двадцять дев`ятого лютого дві тисячі шістнадцятого року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 зареєстровано 25 лютого 2016 року ( а.с. 61-62 ).

Відповідно до ксерокопії паспорту громадянина України серії та номер НОМЕР_2 , вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знята з реєстрації місця проживання за адресою спірної квартири з 29 грудня 2015 року, та з 25 вересня 2017 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.32-33).

Зазначені обставини також підтверджуються Витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, сформованого суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В. 28 листопада 2022 року (а.с.13).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас, позивачем не доведено, що ОСОБА_1 , є власником або за згодою власника користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб за адресою: АДРЕСА_3 , у період за який виникла заборгованість з 01 лютого 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 15966,35 грн та покладення на відповідача обов`язків щодо сплати цієї заборгованості.

Таким чином, доказів того, що відповідач фактично отримує послуги з теплопостачання та постачання гарячої води, які надає позивач, але оплату їх не проводить, матеріали справи не місять.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позовом є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову), є предмет і підстава.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Частина 1 ст. 48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - цеособа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч. 3 ст. 51 ЦПК України).

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року в справа N 344/17464/15-ц (провадження N 61-11184св20) вказано, що "відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі N 523/9076/16-ц (провадження N 14-61цс18) зроблено висновок, що "пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження".

Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі N 457/726/17 (провадження N 61-43201св18).

З урахуванням вказаного, визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ухвалою Орджонікідзевського рвайонного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2022 року було відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін ( а.с.14).

Зазначену ухвалу суду та позовну заяву з додатками до неї ОСОБА_1 не отримала, оскільки конверт із зазнченими документами повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» ( а.с. 170), що свідчить про те, що остання не знала про наявність заявленого до неї позову Концерном «Міські теплову мережі» та не могла надати свої заперечення проти позову та докази на його спростування.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 надала договір купівлі- продажу від 25 лютого 2016 року, посвідченого нотаріально, з якого вбачається, що власникоим квартири за адресою: АДРЕСА_3 , є ОСОБА_2 . Право державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2 25 лютого 2016 року ( а.с. 30-31, а.с. 61-62).

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на зазначене, колегія суддів приймає докази, які надані до апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_1 , оскільки остання не мала можливості їх надати до суду першої інстанції з причин, що не залежали від неї.

Водночас, звертаючись до суду з даним позовом, позивачем не надав до позовної заяви доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 є споживачм послуг за адресою: АДРЕСА_4 , не звертався до суду першої інстанції з клопотанням про залучення до участі у справі як відповідача ОСОБА_2 .

Не залучення до справи в якості відповідача ОСОБА_2 , яка по закону несе відповідальність за сплату житлово-комунальних послуг у належній їй на праві власності квартирі, позбавило останню права подати до суду заяви, заперечення, а тому рішення у даній справі безпосередньо впливатиме на права та обов`язки останньої.

Отже, коло осіб - учасників справи позивачі визначили з порушенням норм процесуального права. Пред`явлення позову до неналежного відповідача та/або до частини відповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

З огляду на зазначене,суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанці невідповідають обставинам справи, тому прийшов до помилкового висновку про доведеність Концерном «Міські теплові мережі» своїх позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення з неї на користь позивача заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надавалися ними у квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за період з 01 лютого 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 15966,35 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2023 року скасуванню з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Відповідно до п.п. б,в п. 4 ч. 1 ст 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з нормами ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

При подачі апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 3721,50 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 0.0..1 від 16 березня 2023 року (а.с.49).

За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено, рішення суду скасовано та ухвалене нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3721,50 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2023 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води - відмовити.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3721,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадкуякщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цьогоКодексупозбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 12 квітня 2023 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.