КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 357/6384/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2021/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Цукурова В.П., у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Маловільшанської сільської територіальної громади в особі Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили визнати за ними по частині за кожною право власності в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на земельну ділянку розміром 0,3480 га, кадастровий номер :03:018:0008, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати - ОСОБА_3 . Після її смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 та земельні ділянки розміром 0,1365 га, розміром 0,0911 га та розміром 0,3480 га, які розташовані біля житлового будинку та знаходяться за цією ж адресою.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері є позивачі. У передбачений ст. 1269 ЦК України шестимісячний строк після смерті матері вони прийняли спадщину. Однак, на даний час позивачі не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку розміром 0,3480 га, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку (а.с. 3-4).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Маловільшанської сільської громади про визнання права власності на спадкове майно - відмовлено (а.с. 111-115).

Не погодившись з рішенням районного суду, 22 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с. 116-119).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд відмовляючи у позові помилково дійшов висновку, що позов пред`явлено до неналежного відповідача - Маловільшанської сільської громади. Посилаючись на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 14 листопада 2022 року у справі № 450/3887/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц, від 10 листопада 2021 року у справі № 759/19779/18, вказувала, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець, а у випадку його відсутності належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Також сільські, селищні ради можуть бути залучені в якості третіх осіб у спорах щодо земельних ділянок, які знаходяться на території відповідної ради. Вказувала, що спадкова земельна ділянка розміром 0,3480 в с. Черкас Білоцерківський район, яке наразі входить в склад Маловільшанської сільської громади.

У відзиві представник Маловільшанської сільської ради - адвокат Новогребельська І.М. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін, розгляд скарги провести за відсутності представника Маловільшанської сільської ради за наявними матеріалами. На обґрунтування відзиву зазначено, що позивачка не заявила вимог до Маловільшанської сільської ради, територіальна громада Маловільшанської сільської ради є неналежним відповідачем у справі, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові (а.с. 142-149).

Особи, якіберуть участьу справідо судуне прибули,про часта місцерозгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень про що у справі є докази. Так, апелянт ОСОБА_1 була сповіщена врученням повідомлення особисто 23 березня 2023 року про що є відмітка працівників пошти про вручення поштового відправлення. ОСОБА_2 була сповіщена 29 березня 2023 року із відміткою працівників пошти про вручення адресату повідомлення суду. Відповідач Маловільшанська сільська територіальна громада була сповіщена 09 березня 2023 року і 23 березня 2023 року врученням повідомлення уповноваженій особі органу місцевого самоврядування, який здійснює представництво територіальної громади, - Маловільшанській сільській раді про що у справі є докази. Представник Маловільшанської сільської ради - адвокат Новогребельська І.М. подала письмову заяву в якій просила розгляд скарги провести за відсутності представника Маловільшанської сільської ради за наявними матеріалами (а.с. 137-149).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

При цьому, суд апеляційної інстанції відкладав розгляд справи призначеної на 16 березня 2023 року, повторно сповістивши учасників справи та забезпечивши реалізацію процесуальних прав сторін по справі висловити доводи і заперечення з приводу суті спору між сторонами (а.с. 130-136).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки сама по собі територіальна громада (невизначене коло жителів) не може фізично відповідати за позовом.

Колегія суддів визнала такий висновок районного суду передчасним і помилковим виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Биковогребельської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 8 (а.с. 7).

За заявою ОСОБА_2 від 14 жовтня 2011 року у Білоцерківській районній державній нотаріальній конторі Київської області було заведено спадкову справу № 395/2011 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 32-33).

08 вересня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом у розмірі частки кожній (а.с. 38-39).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,1365 га, кадастровий номер :03:018:0007, яка розташована в АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,0911 га., кадастровий номер :03:027:0004, яка розташована в АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 8,4017 га, кадастрові номери :05:002:0016 і :05:002:0017, яка розташована в межах Биковогребельської сільської ради, Білоцерківського району Київської області; грошових вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, які видані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кожній про право на спадщину по частки спадкового майна (а.с. 65-79).

15 липня 2022 року постановою державного нотаріуса Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори Карпусь І.О. було відмовлено ОСОБА_1 в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, площею 0,3480 га, кадастровий номер :03:018:0008, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказане майно (а.с. 11).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі статтею 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відтак, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Зазначений висновок висловлено Великою Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Відповідачами у справі про визнання права власності в порядку спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14 листопада 2022 року у справі № 450/3887/19).

Відповідно до статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад.

За змістом статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, селищ, міст, що мають єдиний адміністративний центр. Районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст.

Згідно з частиною першою, другою статті 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста. Територіальні громади в порядку, встановленому законом, можуть об`єднуватися в одну сільську, селищну, міську територіальну громаду, утворювати єдині органи місцевого самоврядування та обирати відповідно сільського, селищного, міського голову.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (стаття 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» саме територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Звертаючись з позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просили визнати за ними по частині за кожною право власності в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на земельну ділянку розміром 0,3480 га, кадастровий номер :03:018:0008, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У поданій в цій справі позовні заяві відповідачем зазначено Маловільшанську сільську громаду, вказано адресу місцезнаходження відповідача: 09175, Київська обл., Білоцерківський район, с. Мала Вільшанка, вул. Перемоги, буд. 24, тобто адресу Маловільшанської сільської ради.

Спадщина після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відкрилася в с. Черкас, Білоцерківського району, Київської області, де вона постійно проживала.

Село Черкас, Білоцерківського району, Київської області входить до складу Маловільшанської сільської територіальної громади, вказана інформація є загальнодоступною на офіційному веб-сайті Маловільшанської громади та сторонами по справі не заперечувалалсь.

Маловільшанська сільська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє Маловільшанську сільську територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування визначені Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими нормативно - правовими актами та Регламентом Маловільшанської сільської ради.

Тобто правильним було б зазначення в позовній заяві відповідачем - Маловільшанської сільської територіальної громади в особі Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Як вказує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Частинами першою та п`ятою статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В позовній заяві позивачі зазначили відповідачем Маловільшанську сільську територіальну громаду вказавши адресу органу представництва територіальної громади - Маловільшанську сільську раду Білоцерківського району Київської області (а.с. 3-4).

Саме на адресу Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області районний суд направляв повідомлення про розгляд справи районним судом (а.с. 85, 94-99, 104-109).

Поряд з цим, суд першої інстанції на вищевказані вимоги законодавства і обставини справи уваги не звернув, не вирішив питання про залишення позовної заяви без руху з метою зазначення в позові повного найменування відповідача, із зазначенням особи, яка в силу Закону мала б здійснювати представництво інтересів відповідача у справі (ст. 48, п. 2 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 185 ЦПК України), на стадії підготовчого судового засідання цього не з`ясував і не вирішив (ч. 1 ст. 189, ст. 197 ЦПК України), під час розгляду справи відмовив (не приєднав, про що свідчить протокол судового засідання від 29 листопада 2022 року) в заяві Маловільшанської сільської ради, яка була подана останньою як органом місцевого самоврядування, що представляє Маловільшанську сільську територіальну громаду, та ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову з посиланням на неналежного відповідача у справі (а.с. 110-111).

Зіславшись на те, що належним відповідачем мала б бути Маловільшанська сільська рада, районний суд не дав жодної правової оцінки наведеній заяві, поданою останньою в судовому засіданні 29 листопада 2022 року, не з`ясував, чи не свідчить дана заява про намір ради приймали участь у процесі. Не вжив жодних дій для з`ясування даної обставини, зокрема, не заслухав думку позивача, і не надав належної оцінки з цього приводу.

Наведені конкретні обставини у даній справі вплинули на порушення гарантованого статтею 6 Конвенції права на справедливий судовий розгляд та не відповідає ефективності цивільного судочинства, завданням цивільного судочинства та принципу пропорційності у цивільному судочинстві (статті 2, 11 ЦПК України).

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 318/1274/18 (провадження №61-6807св19).

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що районним судом не дотримано вищевказаних положень процесуального закону, а помилка у застосуванні норм процесуального права призвела до неправильного вирішення справи по суті спору.

Суд апеляційної інстанції зауважив, що позивачами визначено належного відповідача у справі - Маловільшанську сільську територіальну громаду, а відтак, не зазначення в позовній заяві органу представництва цієї територіальної громади - Маловільшанської сільської ради не дає підстав для висновку про заявлення позову до неналежного відповідача, оскільки суб`єктом права власності на спадщину, яка перебуває в с. Черкас, Білоцерківського району Київської області і може бути визнана відумерлою, за вищевказаним Законом, є саме Маловільшанська сільська територіальна громада.

Таким чином, помилковим є висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті спору, а неповнота судового розгляду, яка допущена районним судом має бути усунута судом апеляційної інстанції.

За змістом частини першої статті 1218 ЦК України (у редакції, чинній на час прийняття спадщини) до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України (у редакції, чинній на час прийняття спадщини) у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України (у редакції, чинній на час прийняття спадщини) передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України (у редакції, чинній на час прийняття спадщини) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом статті 1296 ЦК України (у редакції, чинній на час прийняття спадщини) спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з частинами першою, другою статті 1297 ЦК України (у редакції, чинній на час прийняття спадщини) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України (у редакції, чинній на час прийняття спадщини) незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Встановлено, що спадкоємцями померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 за законом є позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які мають право успадкувати майно, що залишилось після її смерті, що підтверджується витребуваними районним судом і належно завіреними матеріалами спадкової справи № 395/2011 Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області (а.с. 30-82).

Позивачі посилалися на те, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа наземельну ділянку розміром 0,3480 га, кадастровий номер :03:018:0008, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вони позбавлені можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01 квітня 2021 року земельна ділянка площею 0,3480 га, кадастровий номер :03:018:0008, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, належить ОСОБА_3 на підставі державного акта від 01 січня 2006 року КВ 000000, який виданий на підставі рішення Биковогребельської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 11 березня 1997 року № 16 (а.с. 13-15).

Право власності на земельну ділянку площею 0,3480 га, кадастровий номер :03:018:0008, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстроване (а.с. 12).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1299 ЦК України (у редакції, чинній на час прийняття спадщини) якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

До 01 січня 2013 року частина перша статті 126 ЗК України була викладена у наступній редакції «Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті».

Таким чином, наявні у матеріалах справи докази свідчать, що спірна земельна ділянка площею 0,3480 га, кадастровий номер :03:018:0008, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, належала померлій ОСОБА_3 на праві власності на підставі державного акта від 01 січня 2006 року КВ 000000, який виданий на підставі рішення Биковогребельської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 11 березня 1997 року № 16.

Доказів відчуження вказаної земельної ділянки за життя ОСОБА_3 до суду не надано.

Факт реєстрації права власності на вищевказану земельну ділянку за життя спадкодавця ОСОБА_3 , тобто у порядку визначеному чинним законодавством до 2013 року, підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01 квітня 2021 року, за яким земельна ділянка площею 0,3480 га, кадастровий номер :03:018:0008, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, належить ОСОБА_3 на підставі державного акта від 01 січня 2006 року КВ 000000, який виданий на підставі рішення Биковогребельської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 11 березня 1997 року № 16 (а.с. 13-15).

Цих обставин і доказів відповідач по справі не заперечував і не спростував. Суд апеляційної інстанції відклавши розгляд справи призначеної на 16 березня 2023 року, забезпечив реалізацію права відповідача навести обґрунтування і докази по суті предмета спору у цій справі, проте будь-яких доводів та (або) заперечень з приводу належності спадкодавцю ОСОБА_3 за життя спірної земельної ділянки площею 0,3480 га, кадастровий номер :03:018:0008, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу відповідач не зазначив (а.с. 142-145).

Таким чином, земельна ділянка площею 0,3480 га, кадастровий номер :03:018:0008, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом спадкування після померлої ОСОБА_3 та спадкоємці можуть заявляти вимоги щодо визнання за ними права власності на цей об`єкт.

При цьому, відсутність правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Виходячи з того, що власником земельної ділянки площею 0,3480 га, кадастровий номер :03:018:0008, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, є спадкодавець ОСОБА_3 , а позивачами надано суду витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, враховуючи, що за життя ОСОБА_3 не встигла зареєструвати право власності за земельну ділянку, а позивачі підтвердили факт того, що є спадкоємицями померлої ОСОБА_3 , колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, не перевірив доводів позивача, а тому дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені вище порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з Маловільшанської сільської територіальної громади в особі Маловільшанської сільської ради слід стягнути 992,40 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1488,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги (а.с. 1, 118).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2022 року - скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Маловільшанської сільської територіальної громади в особі Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на частку земельної ділянки площею 0,3480 га, кадастровий номер :03:018:0008, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, у порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на частку земельної ділянки площею 0,3480 га, кадастровий номер :03:018:0008, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, у порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Стягнути з Маловільшанської сільської територіальної громади в особі Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області () на користь ОСОБА_1 992,40 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1 488,60 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 07 квітня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова