ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4203/23 Справа № 932/6826/22 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Зайцевої С.А., Новікової Г.В.

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представників ОСОБА_1 адвокатів В`язового Вячеслава Вікторовича, ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2023 року за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_3 , Відділ опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, про продовження дії обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И Л А:

10.11.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про продовження дії обмежувального припису, в якій заінтересованими особами зазначила ОСОБА_3 , Відділ опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради. В обгрунтування заяви посилається на те, що вона зареєстрована у м.Нікополь, але проживає у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Раніше вона зустрічалася з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , деякий час вони спільно проживали, разом з ним вони мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вона фактично не мешкає і не живе разом, вчиняє агресивні дії та психологічний тиск на неї та на їх неповнолітню дитину. Відносини вони не реєстрували, разом фактично не проживали, дитина знаходиться у неї на утриманні, вона дозволяє зустрічі і не забороняє ОСОБА_5 спілкуватись з їх дитиною, але через його агресивний стан та незрозумілі їй перепади настрою його погрози та агресивну поведінку щодо неї та щодо дитини у неї є реальні обґрунтовані побоювання за психологічний стан дитини, яка знаходиться поряд, такі агресивні дії носять сталий характер, він дзвонить, погрожує за телефоном, здійснює психологічний тиск та насильницькі дії до неї, постійно погрожує забрати дитину.

ОСОБА_1 в заяві вказує на те, що вона зверталася до суду та за її заявою рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11.08.2022 року у справі № 932/4337/22 видано обмежувальний припис, за яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборонено перебування в місці її проживання та дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 ; обмежено (заборонено) спілкування з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; заборонено наближатися на відстань до 200 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 , та місця їх частого відвідування комунального підприємства «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради за адресою вул.Космічна, буд.13, м.Дніпро; заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці, не відомому ОСОБА_3 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонено вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Знаючи про винесення ухвали та заборонний припис, ОСОБА_3 ігнорує ці заборонні приписи, продовжує тероризувати її та дитину, постійно переслідує її, намагається відібрати дитину.

ОСОБА_1 також зазначає в заяві, що погрози ОСОБА_3 виливаються в реальні систематичні дії щодо викрадення дитини 02.08.2022 р., що стало останньою підставою для звернення до суду. За час дії обмежувального припису вона неодноразово піддавалася агресивним діям з боку ОСОБА_3 . Так, 07 вересня 2022 р. ОСОБА_3 наніс їй легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком СМЕ № 2462 від 09.09.2022 р. Надалі 04 жовтня 2022 р. вона з дитиною вийшла на прогулянку біля свого будинку за адресою АДРЕСА_2 приблизно в 17:30. Через деякий час до них під`їхав ОСОБА_3 на транспортному засобі Таврія білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , деякий час вони спілкувалися. З рештою під психологічним тиском та погрозами щодо дитини ОСОБА_3 посадив її та дитину разом з коляскою в машину та повіз до себе додому. Вона була на задньому сидінні автомобіля, дитину з коляскою він поклав біля себе на переднє сидіння, дорогою вони сперечалися. При виїзді з міста Дніпра за заправкою «НЕФТЕК» на Полтавському шосе ОСОБА_3 звернув праворуч на другорядну дорогу без освітлення, проїхавши приблизно 100 метрів, зупинив автомобіль та заявив: «Виходь я буду тебе бити», вона відповіла, що не хоче виходити, тим більше без дитини. Тоді ОСОБА_3 вийшов з машини, відхилив водійське сидіння та почав примусово витягувати її з автомобіля, хаотично хапаючи за руки, одяг та волосся. Вона намагалася завадити йому, але він фізично сильніше, тому він, застосувавши до неї фізичну силу, витягнув її силком з машини, своїми діями ОСОБА_3 наніс їй тілесні ушкодження. В цей час дитина почала плакати, вона взяла дитину на руки, щоб заспокоїти. Коли дитина трохи заспокоїлась, ОСОБА_3 забрав дитину з її рук, поклав в люльку на переднє сидіння, сів за кермо автомобіля та поїхав з дитиною, залишивши її одну в безлюдному незнайомому для неї місці та в темряві, це відбувалося приблизно в 20:15 год. Вона негайно зателефонувала в поліцію за телефоном 102 та повідомила де знаходжусь і про те, що ОСОБА_3 забрав грудну дитину та поїхав у невідомому напрямку. Через деякий час приїхали працівники поліції і вона разом з ними поїхала за адресою, де проживає ОСОБА_3 , а саме АДРЕСА_3 . Разом з працівниками поліції вони забрали дитину та її працівники поліції відвезли з дитиною додому.

Крім того, за спричиненням їй тілесних ушкоджень отримано висновок СМЕ № 2777 від 06.10.2022 р., у якому зазначено, що діями ОСОБА_3 їй спричинені легкі тілесні ушкодження. За даними подіями нею подано заяву про злочин, яка зареєстрована у Дніпровському РУП ГУНП в Дніпропетровській області 05.10.2022 р. за журналом ЄО № 26532 та передана для організації досудового розслідування у ВП № 8 ДРУГІ ГУНП, де відкрито кримінальне провадження за фактом спричинення тілесних ушкоджень та проводиться досудове розслідування. Усі ці діяння відбуваються в присутності малолітньої дитини, вона вважає, що протиправна поведінка ОСОБА_3 підпадає під ознаки домашнього насильства, визначені ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Посилаючись на зазначене, заявник ОСОБА_1 просить винести ухвалу, якою продовжити щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обмежувальний припис, встановивши для нього тимчасові обмеження строком на шість місяців у спілкуванні з заявницею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачені п.п. 1, 3, 4, 5, 6 частини 2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме:

-заборонити перебувати в місці проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ;

-обмежити (заборонити) спілкування, з постраждалою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-заборонити наближатися на відстань до 200 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , та місць частого відвідування постраждалою особою - КП «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» ДОР за адресою: вул.Космічна, буд.13, м.Дніпро;

-заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

-заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Бабушкінського районного суду від 10 лютого 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_3 , Відділ опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, про продовження дії обмежувального припису відмовлено.

В апеляційній скарзі представники заявниці, посилаючись на те, що судом не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду, викладених у рішення обставинам справи, а також на порушення норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про продовження дії обмежувального припису в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги вказують на те, що суд зробив хибний висновок стосовно того, що між батьками дитини є наявність спору про спосіб участі батька дитини у її вихованні та зводяться до незгоди заявниці з формою участі батька дитини у вихованні дитини та є по суті намаганням в межах даної справи створити йому перешкоди в спілкуванні з дитиною, яка проживає разом з нею і наведені нею обставини не можуть розцінюватися як насильство в сім`ї. Вважають, що дане твердження суперечить дійсності. Так як заявниця маючи обмежувальний припис, вірячи обіцянкам та вмовлянням ОСОБА_3 надавала можливість батьку дитини спілкуватися із сином, не перешкоджала бачитися останньому з дитиною, до моменту застосування вже фізичної сили до заявниці.

Зазначають, що суд не надав належної оцінки наданим медичним документам про стан здоров`я дитини ОСОБА_4 , а саме тому що дитина має діагноз ураження центральної нервової системи та потребує додаткового спостереження лікарів та спокою.

Також, зазначають те, що судом порушено строки розгляду дано справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Єремчук К.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована у АДРЕСА_4 , проте проживає у належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 народила дитину ОСОБА_4 , батьком якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 128 від 05.04.2022 року, виданим 05.04.2022 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знайомі близько 9 років, з 2014 року зустрічалися, підтримували близькі стосунки, які періодично припиняли та поновлювали, згодом вони деякий час спільно проживали разом однією сім`єю у вказаній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі під час вагітності ОСОБА_1 , а також на час та після народження сина ОСОБА_6 .

За пропозицією ОСОБА_3 та за домовленістю з ОСОБА_1 , для допомоги у здійсненні догляду за дитиною, до заявниці з м. Нікополя в липні 2022 року приїхала її мати ОСОБА_7 , яка із вказаного часу стала проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Зважаючи на те, що вказана квартира є однокімнатною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 , після переїзду ОСОБА_7 переїхав проживати за адресою його фактичного проживання, якою є АДРЕСА_3 .

08.08.2022 року ОСОБА_8 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про видачу обмежувального припису, де заінтересованими особами вказала ОСОБА_3 , Відділ опіки та піклування адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, та в якій просила встановити щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обмежувальний припис, встановивши для нього тимчасові обмеження строком на шість місяців у спілкуванні з нею та дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачені п.п. 1, 3, 4, 5, 6 частини 2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме: заборонити перебувати в місці проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 ; обмежити (заборонити) спілкування з постраждалою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборонити наближатися на відстань до 200 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , та місць частого відвідування постраждалою особою - КП «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» ДОР за адресою: вул.Космічна, буд.13, м.Дніпро; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 зазначила, що вона зареєстрована у м.Нікополь, але проживає у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Раніше вона зустрічалася з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , деякий час вони спільно проживали, разом з ним вони мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 , з яким вона фактично не мешкає і не живе разом, вчиняє агресивні дії та психологічний тиск на неї та на їх неповнолітню дитину; відносини вони не реєстрували, разом фактично не проживали, дитина знаходиться у неї на утриманні; вона дозволяє зустрічі і не забороняє ОСОБА_3 спілкуватись з дитиною, його агресивні дії відносно неї та дитини носять сталий характер, він дзвонить, погрожує за телефоном, здійснює психологічний тиск та насильницькі дії до неї, постійно погрожує забрати дитину, через його агресивний стан та незрозумілі їй перепади настрою, його погрози та агресивну поведінку щодо неї та щодо дитини у неї є реальні обґрунтовані побоювання за психологічний стан дитини, яка знаходиться поряд, в зв`язку з чим вона зверталася з заявами на його дії до правоохоронних органів. Вказувала також на те, що погрози ОСОБА_3 вилилися в реальні дії щодо викрадення дитини 02.08.2022 р., що стало останньою підставою для звернення до суду.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2022 року, ухваленим у справі № 932/4337/22, заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, було задоволено частково, видано обмежувальний припис ОСОБА_3 строком на три місяці із заборонами щодо: перебування в місці проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 ; обмеження (заборони) спілкування з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; заборони наближатися на відстань до 200 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 , та місць їх частого відвідування Комунального підприємства «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради за адресою: вул. Космічна, буд.13, м.Дніпро; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо ОСОБА_1 за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборони вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У наданій суду 10.11.2022 року заяві, яка є предметом судового розгляду у даній справі, ОСОБА_1 просить суд винести ухвалу, якою продовжити щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обмежувальний припис, встановивши для нього тимчасові обмеження строком на шість місяців у спілкуванні з нею та дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачені п.п. 1, 3, 4, 5, 6 частини 2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та які були встановлені відносно нього відповідно до рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2022 року.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня2019 року у справі № 640/23804/18 та від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про продовження дії обмежувального припису стосовно ОСОБА_4 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що надані ОСОБА_1 копії висновків спеціаліста судового-медичного експерта № 2462 від 09.09.2022 та № 2777 від 06.10.2022 року не є належними доказами вимог її заяви про продовження обмежувального припису, оскільки вказані висновки є лише підтвердженням фактів наявності на період огляду тілесних ушкоджень на окремих частинах тіла ОСОБА_1 , зокрема, синців, однак суду не надано доказів походження вказаних у висновках ушкоджень та того, що вони були нанесені заявниці саме ОСОБА_3 та за вказаних нею в заяві обставинах.

Доводи заявниці про те, що вона неодноразово зверталася до поліції з заявами про вчинення відносно неї ОСОБА_3 домашнього насильства, також не можуть бути підставою для задоволення її заяви, оскільки копії талонів-повідомлень єдиного обліку від 05.10.2022 та 08.10.2022, які містяться у справі, є лише підтвердженням наявності фактів звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів, однак доказів того, що відповідно до цих повідомлень правоохоронними органами відкриті кримінальні провадження, проводиться досудове розслідування, заявницею до суду не надано.

Таким чином, матеріали даної справи не містять будь-яких достатніх та допустимих доказів підтвердження вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства у відношенні ОСОБА_1 та їх малолітнього сина за наведених нею в заяві обставин. Також заявницею не доведено існування загрози вчинення таких протиправних дій у майбутньому. В заяві та в судовому засіданні ОСОБА_1 , зокрема, вказує також про те, що у неї існує побоювання щодо викрадення ОСОБА_3 в подальшому їх дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з цим, суд вважає необхідним зазначити, що згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані браги участь в її вихованні й мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються нормами Сімейного кодексу, зокрема ст.ст.151, 153, 157-159, якими передбачено, що мати та батько мають право на безперешкодне спілкування між собою з дитиною, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, і при цьому необхідно врахувати, що відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У Випадках, коли дитина досягла зазначеного віку, її місце проживання визначається за спільною згодою батьків і самої дитини. Крім того, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Зважаючи на зазначені положення чинного законодавства, та те, що в даному випадку місце проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не визначено у встановленому законом порядку, відсутні підстави вважати, що перебування дитини за постійним місцем проживання її батька є порушенням прав матері дитини або самої дитини, а є лише реалізацією права батька на спілкування з дитиною та участю в її вихованні, а за наявністю спору участі батька у спілкування та вихованні дитини такий спір має вирішуватися в установленому законом порядку.

А тому, що доводи заявниці в обґрунтування заяви про продовження дії обмежувального припису з причини застосування відносно неї насильства з боку ОСОБА_3 не підтверджені належними доказами вчинення такого насильства у розумінні положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Також, заявницею не надано належних доказів випадків домашнього насильства відносно неї та малолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з боку ОСОБА_10 , та не доведено існування загрози вчинення таких протиправних дій у майбутньому. Крім того, заявницею не доведено, що рішення про задоволення поданої нею заяви про продовження дії обмежувального припису якнайкраще відповідатиме інтересам їх сина ОСОБА_9 .

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом порушено строки розгляду даної справи, не приймаються до уваги з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.

Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Частиною другою вказаної норми визначено, що суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Відповідно до частини другої статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частина дев`ята статті 128 ЦПК України).

Частиною дев`ятою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Відповідно до частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до ст. 12-2 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Згідно зі ст. 26 цього Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд звертає увагу на те, що введення в дію воєнного стану на території країни само по собі не звільняє від процесуальних обов`язків, передбачених законом. За наявності відповідних обставин воєнний стан являється поважною причиною для поновлення процесуальних строків, відкладення розгляду справи тощо.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскарженого судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Із урахуванням того, що інші доводи скарги є ідентичними доводам заявника, яким судом першої інстанції інстанції надана належна оцінка, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявниці. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів наголошує, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутись до суду з іншою заявою, за іншого обґрунтування з приводу видачі обмежувального припису.

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представників ОСОБА_1 адвокатів В`язового Вячеслава Вікторовича, ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: С.А. Зайцева

Г.В. Новікова