Справа №201/3484/22
Провадження № 2/201/629/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Помельнікової Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

10.06.2022р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення коштів (а.с. №3-6 т. № 1).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.07.2022р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи у відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України призначено в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №35 т. №1).

27.10.2022р. до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява із збільшенням розміру позовних вимог (а.с. №66-71 т. №1).

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач посилався на те, що починаючи з листопада 2019р. проживав разом з відповідачкою та її родиною за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, у червні 2021р. відносини між ним та відповідачкою були припинені та з цього часу він проживає окремо. У період спільного проживання він придбавав будівельні матеріали, меблі та побутову техніку, сплачував за ремонтні роботи у кухні квартири, а також комунальні платежі. Крім того, за час спільного проживання ним були сплачені кошти за навчання відповідачки ОСОБА_3 в університеті ТГАТУ у розмірі 3 085 грн. Після припинення відносин відповідачка не бажає повертати майно, що їй не належить, останнє залишається безпідставно у її користуванні, витрати на ремонт кухні та оплату навчання відповідачка до цього часу також не компенсувала, тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, у зв`язку з чим просить суд витребувати у відповідачки належну йому на праві власності побутову техніку, а саме: холодильник LG, витяжка Ventolux, водонагрівач ATLANTIC, праска Tefal, стінку Омега в належному технічно-справному стані, роутер ASUS RT-AC1200, конвектор RODA RSP-2000EU та кошти витрачені на ремонт кухні у розмірі 80 990 грн., або виплатити кошти еквівалентом вартості майна загальною сумою 122 933 грн., стягнути кошти у розмірі 3 085 грн. сплачені за навчання ОСОБА_2 в університеті ТГАТУ, а також судовий збір - 992грн. 40коп.

17.08.2022р. до суду від відповідачки у відповідності до положень ст. 178 ЦПК України надійшов відзив на позов, в якому остання проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю бабусею - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та своєю малолітньою донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, з позивачем вони були виключно у приятельських стосунках, ніколи разом не мешкали та не вели спільне господарство, крім того, понад 2 роки вже взагалі не спілкуються. На підставі викладеного, в задоволенні позову просила відмовити (а.с. №41-42 т. № 1).

Представник відповідачки - адвокат Голубніченко В.О. (діє на підставі ордеру серії АЕ №1013148 від 23.01.2023р. - а.с. №208) в письмових поясненнях від 24.01.2023р. зазначив, що уточнена позовна заява не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що позивач не може встановити факт, що він є власником майна, а саме: холодильника LG, витяжки Ventolux, водонагрівача ATLANTIC, праски Tefal, стінки Омега, роутера ASUS RT-AC1200, конвектора RODA RSP-2000EU, оскільки перелік вказаного майна не є індивідуалізованим, тобто позивачем не вказано унікальний номер кожної із одиниць техніки та не надано докази на придбання техніки із зазначенням індивідуального номеру кожної одиниці техніки. Позивач не може довести ані факт законного права на майно, ані існування майна взагалі, ані перебування майна у незаконній власності відповідачки, ані взагалі той факт, що перелічене майно перебувало або перебуває у відповідачки. Щодо придбання будівельних матеріалів та здійснення оплати праці з ремонту в приміщенні кухні в квартирі відповідачки (у період з 04.11.2020р. по 17.12.2020р.) на загальну суму 80 990 грн., то позивачем не доведено, що ремонт взагалі було здійснено в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить матері відповідачки, а саме: не надано договір підряду, акт приймання виконаних робіт, платіжні доручення, квитанції про сплату послуг за договором та інше. Щодо сплати коштів за навчання доньки в університеті ТГАТУ в загальній сумі 3 085 грн., то належним відповідачем у даному випадку є університет ТГАТУ, а не відповідачка. Водночас, позивач дійсно допомагав відповідачці сплачувати комунальні послуги, оскільки вони мали дружні відносини, однак відповідачка кожного разу повертала кошти. Отже, жодний доказ наданий позивачем, не підтверджує наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги щодо підтвердження наявності майна у незаконному володінні відповідачки, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають (а.с. №189-194 т. № 1).

20.03.2023р. до суду від позивача надійшла відповідь на письмові пояснення представника відповідачки, в яких останній зазначає, що представником відповідачки належними та допустимими доказами в поясненнях від 23.01.2023р. не спростовано фактів того, що відповідачка фактично заволоділа та продовжує володіти належною йому побутовою технікою, а саме: холодильником LG GC- B247JMUV вартістю 22 999 грн., витяжкою з нахилом Ventolux TOBCANA 60 BE, водонагрівачем ATLANTIC PC 15Е, праскою Tefal FV9845, стінкою Омега вартістю 5 149 грн., роутером ASUS RT-AC1200, конвектором RODA RSP-2000EU, а також коштами у розмірі 3 085 грн., які він сплатив за навчання відповідачки в університеті ТГАТУ: від 07.02.2020р. у розмірі 1 045 грн. та від 24.11.2020р. у розмірі 2 040 грн., коштами за придбання будівельних матеріалів, оплату праці за ремонт в приміщенні кухні квартири, за придбання меблів в приміщення кухні, на загальну суму 80 990 грн. Крім того, факт спільного проживання з відповідачкою та понесені ним витрати грошових коштів на утримання квартири за наведеною адресою, представник відповідачки не спростувала, а, навпаки, підтвердила в своїх поясненнях, в тому числі копіями квитанцій, де призначення платежу зазначено «перевод личных средств». Враховуючи наведене, вважає пояснення представника відповідачки необґрунтованими та безпідставними, не доведеними належними та допустимими доказами (а.с. №10-18 т. № 2).

Позивач в заяві до суду від 29.03.2023р. підтримав поданий уточнений позов в редакції від 27.10.2022р. та просив ухвалити рішення за його відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами (а.с. №53 т. № 2).

Представник відповідачки в заявах до суду від 24.01.2023р., 27.02.2023р. та 29.03.2023р. проти позову заперечував, просив у задоволенні відмовити, а також розглянути справу на його відсутності та відсутності відповідачки (а.с. № 211, 218-219 т. № 1, 51-52 т. № 2).

Таким чином, суд на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив рішення в судовому засіданні 29.03.2023р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Позивачем 20.03.2023р. було подано клопотання про витребування доказів (а.с. № 6-7 т. № 2). Ухвалою суду від 29.03.2023р. в задоволенні цього клопотання було відмовлено (а.с. №58 т. № 2).

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку змісту заперечень проти позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з листопада 2019р. по червень 2021р. спільно проживав з родиною ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про проживання особи у житловому приміщенні (квартирі) від 05.09.2022р., складеним головою правління ОСББ «МЕТАЛУРГ» Дрозд К.О. разом з мешканцями та співвласниками багатоквартирного будинку (а.с. №121 т. №1).

Спільне проживання сторін підтверджується також фотознімками, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. №79, 179, 182, 185, 186 т. № 1).

Доказів протилежного відповідачкою та її представником в ході розгляду справи не надано.

З уточненої позовної заяви вбачається, що під час проживання у відповідачки позивачем були придбані меблі та побутова техніка, сплачено за проведений ремонт у кухні, здійснено оплату комунальних платежів та оплату навчання відповідачки.

Проте, після припинення відносин відповідачка не бажає повертати майно, що їй не належить, останнє залишається у її користуванні.

На підтвердження вказаних позовних вимог про придбання меблів, побутової техніки, будівельних матеріалів, сплату коштів за ремонтні роботи, комунальні платежі та навчання, а також перебування вказаного майна у незаконному володінні відповідачки, позивачем надані копії наступних документів, а саме:

1) 21.02.2020р. позивачем придбаний холодильник LG GC- B247JMUV, вартістю 22 999 грн., що підтверджується квитанцією про придбання товару та випискою із банку, а також фотознімком даного холодильнику у квартирі відповідачки (а.с. №22-24, 53-55, 80 т. № 1).

Копією накладної на доставку №КВФТ-789180 від 23.02.2020р. підтверджено, що придбаний позивачем холодильник LG GC- B247JMUV доставлено за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. №120 т. №1, №32 т. № 2).

2) 27.02.2020р. позивачем в магазині Фокстрот придбаний роутер ASUS RT-AC1200, вартістю 499 грн. 90коп., що підтверджується копією чеку (а.с. №49, 75 т. № 1).

3) 02.07.2020р. позивачем придбана праска Tefal FV9845, вартістю 2 999 грн., що підтверджується квитанцією про придбання та випискою із банку (а.с. №15, 16, 83, 84 т. № 1).

4) 09.10.2020р. позивачем придбані меблі - стінка Омега, вартістю 5 149 грн., що підтверджується випискою із банку, замовленням товару покупцем, а також фотознімком стінки у квартирі відповідачки (а.с. №14, 56, 73, 26 т. № 1).

5) 12.11.2020р. позивачем придбані витяжка з нахилом Ventolux TOBCANA 60 BE, вартістю 5 249 грн., та водонагрівач ATLANTIC PC 15Е, вартістю 3 149 грн., що підтверджується квитанціями про придбання товару та виписками банку, а також фотознімком витяжки у квартирі відповідачки (а.с. № 19, 87-89, 80 т. № 1).

Копією виписки по кредитному договору від 12.11.2020р. за період 29.07.2021р.- 29.07.2021р. підтверджено, що оплата придбаних товарів, у загальній сумі 8 399 грн. 80коп., здійснена позивачем кредитною картою у розстрочку (а.с. №20 т. №1).

6) 08.12.2020р. позивачем в магазині Фокстрот придбаний конвектор RODA RSP-2000EU, вартістю 1,00 грн., що підтверджується копією чеку, а також фотознімком останнього у квартирі відповідачки (а.с. №50, 74 т. 1, №26 т. №2).

7) у період з 04.11.2020р. - 17.12.2020р. позивачем придбані будівельні матеріали та проведено оплату праці за ремонт в приміщенні кухні у квартирі відповідачки, придбано меблі в приміщення кухні, на загальну суму 80 990 грн., що підтверджується актом виконаних робіт, квитанціями, чеком №47 від 20.11.2020р. ФОП ОСОБА_5 щодо придбання та зборки меблів для приміщення кухні, фотознімками кухні та відео робіт із влаштування натяжної стелі в квартирі, іншим відео на флеш носії, з видно, яке приміщення кухні було до ремонту, яке обладнання знаходилось в приміщенні кухні, які меблі знаходились в приміщенні кухні та приміщення кухні після ремонту, з побутовою технікою (а.с. №3-5, 10, 14, 80-82, 94-105 т. №1, а.с. № 28-31 т. № 2).

Також, в матеріалах справи наявна переписка з менеджером фізичної особи-підприємця - ОСОБА_6 , якою підтверджується факт замовлення меблів та переведення йому коштів (а.с. № 106-114 т. № 1).

Таким чином, проведення ремонту приміщення кухні, за вищенаведеною адресою, який було здійснено позивачем за власний рахунок, підтверджується належними доказами, а саме: фото, відео приміщення кухні до ремонту та після ремонту, квитанціями щодо оплати послуг, квитанціями щодо придбання побутової техніки, виписками із банку.

Відповідачкою в ході розгляду справи не спростовано належними та допустимими доказами відсутність ремонту за адресою її фактичного проживання, а також відсутність придбаної позивачем побутової техніки.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідачки з приводу того, що позивачем не надано доказів знаходження вказаного майна у відповідачки, оскільки зазначене спростовується доказами, наявними в матеріалах справи.

Крім того, 07.02.2020р. та 24.11.2020р. позивачем були сплачені кошти у розмірі 1 045 грн. та 2 040 грн. (відповідно), отже у загальному розмірі - 3 085 грн. за навчання відповідачки в університеті ТГАТУ, що підтверджується відповідними квитанціями від 24.11.2020р. та 07.02.2020р., а також випискою банку (а.с. №58-59, 106-114 т. №1).

З 20.06.2021р. позивач проживає окремо від відповідачки. Проте, придбане ним майно залишається у користуванні відповідачки, витрати за ремонт кухні та за оплату навчання відповідачкою не компенсовано.

Поза увагою суду не може залишитися той факт, що сама відповідачка по тексту відзиву на позов від 17.08.2022р. зазначала, що з позивачем вони були виключно у приятельських стосунках, ніколи разом не мешкали та не вели спільне господарство (а.с. №41-42 т. № 1).

Отже майно, яке придбано за кошти позивача, знаходиться в квартирі відповідачки без достатньої правової підстави. Те саме стосується і ремонту в кухні та оплаті навчання ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України (ч.1-3) передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зазначені положення закріплені також і ст. 41 Конституції України.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти та користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним , що повністю відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції", в якій закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку, заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

У пункті 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Згідно із п.20 вказаної постанови у разі, коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України.

У пункті 23 вказаної постанови зазначено, що відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст.10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому, суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено ст. 16 ЦК України.

Суд зазначає, що позивачем в ході розгляду справи надано належні та допустимі докази придбання ним меблів, побутової техніки, будівельних матеріалів у квартиру відповідачки, а також сплати ним ремонтних робіт в кухні квартири, за комунальні послуги та за навчання відповідачки, а також надано докази вартості цього майна: товарні чеки, накладні, що підтверджують придбання майна саме позивачем.

Також, позивачем підтверджено перебування вказаного у володінні відповідачки, а саме: холодильника LG, витяжки Ventolux, водонагрівача ATLANTIC, праски Tefal, стінки Омега, роутера ASUS RT-AC1200, конвектора RODA RSP-2000EU, кухні, відповідними накладними на доставку, фотознімками та відео з флеш носія.

Відповідачкою та її представником доказів протилежного суду не надано. Відсутність находження майна у володінні відповідачки та не здійснення позивачем ремонту у її квартирі позивачем не підтверджено.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним з боку позивача той факт, що придбане ним майно та понесені витрати є його особистим майном, яке безпідставно залишається у користуванні відповідачки, де які позиції є вмонтованими або стали невід`ємною частиною ремонтних робіт, це майно не повернуто позивачу, у зв`язку з чим, суд вважає доцільним визначити способом захисту порушеного права позивача саме стягнення з відповідачки вартості придбаного позивачем майна, а не витребування майна з чужого незаконного володіння.

Такі висновки суду відповідають завданням цивільного судочинства, які визначені саме з метою ефективного захисту прав сторони у справі (ч. 1ст. 2 ЦПК України)

При цьому, судом враховано, що роутер та конвектор були придбані за суму меншу ніж зазначив позивач в позовній заяві, а тому з відповідачки підлягає стягненню лише реальна сума понесених позивачем витрат за придбання цього майна, а не його фактична вартість (позивач же зазначає, що ним при придбанні цих позицій майна були використані бонуси, тобто використана знижка магазина, і з відповідачки слід стягнути повну вартість придбаного товару).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що витрати на придбання побутової техніки, будівельних матеріалів, ремонт кухні та навчання відповідачки, понесені позивачем за період проживання у неї, підлягають стягненню з останньої у загальному розмірі 124 123 грн. 32 коп., які складаються з: 3 085 грн. - витрати на навчання, 80 990 грн. - витрати за ремонт та придбання кухні, 5 149 грн. 62коп. - вартість стінки, 2 999 грн. - вартість праски, 8 399 грн. 80 коп. - вартість витяжки та бойлера, 22 999 грн. - вартість холодильника, 499 грн.90 коп.- вартість роутера та 1,00 грн. - вартість конвектора.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 124 123 грн. 32коп., а в іншій частині позовних вимог на суму 1 894 грн. 68коп. (126 018 грн. - 124 123 грн. 32 коп. = 1 894грн. 68коп.) та в частині позовних вимог саме про витребування майна з чужого незаконного володіння слід відмовити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, то з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір, оплачений при подачі позову, пропорційно задоволеній частині вимог, а саме у розмірі 977грн.48коп. (124 123 грн.32коп. (задоволена частина вимог) * 992 грн. 40коп. (розмір оплаченого судового збору) : 126 018 грн. (заявлена сума до стягнення) (а.с. №2 т. №1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 387, 388 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 124 123 грн. 32 коп. (сто двадцять чотири тисячі сто двадцять три грн. тридцять дві коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 977грн.48коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя : Ткаченко Н.В.