Ухвала

10 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 214/4819/22

провадження № 61-4106ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпровської обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпровської обласної ради (далі - КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпровської обласної ради) про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 23 жовтня 2021 року № 12-д.

В обґрунтування позову зазначила, що вона працювала на посаді лікаря-педіатра виїзної бригади комунального закладу «Міська станція швидкої медичної допомоги». На підставі наказу Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради від 17 березня 2006 року

№ 41-ум назва комунального закладу «Міська станція швидкої медичної допомоги» змінена на комунальний заклад «міська станція швидкої медичної допомоги». У подальшому, 01 серпня 2011 року позивачка переведена на посаду лікаря станції швидкісної та невідкладної медичної допомоги загально профільної бригади Комунального закладу «Міська станція швидкої медичної допомоги», назва якого рішенням сесії Дніпропетровської обласної ради від 27 грудня 2011 року № 196-10/ІІ змінена на комунальний заклад «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради. На підставі рішення сесії Дніпропетровської обласної ради від 13 грудня 2019 року № 551-20/VІІ КП «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради з 01 березня 2020 року реорганізовано шляхом приєднання до КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради, в якому позивачка працювала на посаді лікаря з медицини невідкладних станів виїзної бригади екстреної медичної допомоги Криворізької станції екстреної медичної допомоги, табельний номер 327.

Наказом КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради від 23 жовтня 2021 року

№ 12-д ОСОБА_1 , лікарю з медицини невідкладних станів виїзної бригади екстреної медичної допомоги підстанції № 4, оголошено догану за порушення норм професійної етики і деонтології.

У наказі зазначено, що нібито за телефоном ОДС «103» 28 вересня

2021 надійшла скарга на поведінку лікаря бригади екстреної медичної допомоги ОСОБА_1 від матері дитини, якій надавалася медична допомога 28 вересня 2021 о 02 год 57 хв за адресою: АДРЕСА_1 з приводу високої температури у дитини десятирічного віку.

Завідуюча підстанції № 4 ОСОБА_2 28 вересня 2021 року під час проведення оперативної наради нібито звернулася до позивачки з проханням надати пояснення щодо скарги, але відповідно до описової частини наказу № 12-д ОСОБА_1 відмовилася від надання будь-яких пояснень. Також в описовій частині наказу № 12-д наводиться посилання на те, що медичні працівники зобов`язані дотримуватися вимог професійної етики та деонтології, згідно з пунктом «г» статті 78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», а лікар з медицини невідкладних станів виїзної бригади екстреної медичної допомоги ОСОБА_1 своєю поведінкою порушила норми етики, деонтології та норми Етичного кодексу лікаря.

У спірному наказі не наведено конкретних обставин допущених позивачкою порушень трудової дисципліни, за які вона притягується до відповідальності, не конкретизовано які саме пункти Правил внутрішнього трудового розпорядку, Етичного кодексу лікаря та посадової інструкції лікаря було порушено; не зазначено обставини, які відповідно до приписів частини 3 статті 149 КЗпП України враховані власником при обранні певного виду стягнення, якщо вони взагалі враховувались.

Позивачка категорично заперечувала проти нібито своєї неналежної поведінки, образливих висловлювань на адресу матері пацієнта та завідуючої підстанції № 4, на що відповідач посилається в оспорюваному наказі, які, окрім доповідних записок старшого лікаря ОСОБА_3 та завідуючої підстанції № 4 ОСОБА_2 , як додатки до зазначеного наказу, нічим більше документально не підтверджені.

Зі свого боку, позивачка дійсно підтверджувала, що нею надавалася медична допомога 28 вересня 2021 року, яка стала причиною винесення їй догани.

Вказувала, що про існування скарги від 28 вересня 2021 року, а також щодо нібито образливих слів на адресу ОСОБА_2 вона дізналася лише після ознайомлення 30 серпня 2022 року з наказом № 12-д, проте звинувачення адміністрації відповідача щодо порушення нею вимог етики та деонтології є упередженим та таким, що не відповідають дійсності.

Позивачка вказувала, що відповідачем порушено вимоги статті 149 КЗпП України щодо відібрання пояснень від особи, щодо якої порушено дисциплінарне провадження, до того ж фактично через 10 місяців з дати видання наказу, повідомлено працівникові про цей наказ під розписку, що є грубим порушенням прав та інтересів позивачки. На підставі вищевказаного просила визнати незаконним та скасувати наказ про притягнення її до дисциплінарної відповідальності від 23 жовтня 2021 року № 12-д.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради від 23 жовтня 2021 року № 12-д «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

17 березня 2023 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року, в якій заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Предметом спору у цій справі є вимоги про визнання незаконним та скасування наказу від 23 жовтня 2021 року № 12-д «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ».

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпровської обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук

І. М. Фаловська