Справа № 463/1455/17 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/142/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
Категорія: 35
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1 , його представника

ОСОБА_2 , представника відповідачів ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Шоробура-Гірка Наталія Стефанівна, про визнання недійсними довіреності та договору довічного утримання,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсною довіреність від 21.03.2016 року, видану ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_5 , посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробурою-Гіркою Н.С. та зареєстрованою в реєстрі за №748, та визнати недійсним договір довічного утримання від 22.03.2016 року, укладений між ОСОБА_6 , від імені якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробурою-Гіркою Н.С. та зареєстрований в реєстрі за №778.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що його мати ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За життя мати склала заповіт від 24.02.2003 року, яким усе своє майно, в тому числі й частку вказаної квартири, заповіла йому ( ОСОБА_1 ). Крім того, 08.08.2005 року матір`ю було складено ще один заповіт, яким вона заповіла йому житловий будинок АДРЕСА_2 . Після смерті матері у встановлений законом строк він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак, йому стало відомо, що частка квартири АДРЕСА_3 не увійшла до складу спадщини, оскільки була відчужена на користь ОСОБА_4 (онука спадкодавця) на підставі договору довічного утримання, укладеного 22.03.2016 року, за три дні до її смерті.

Зазначає, що договір довічного утримання від імені ОСОБА_6 підписувала її невістка ОСОБА_5 на підставі довіреності від 21.03.2016 року, тому вважає, що договір довічного утримання було вчинено внаслідок зловмисної домовленості ОСОБА_5 зі своїм сином ОСОБА_4 , на користь якого вчинявся оспорюваний правочин.

Також позивач звертає увагу, що перед смертю мати важко хворіла, у січні 2016 року перенесла інсульт, її виписали з лікарні у важкому стані з правобічним паралічем та розладами мови, що тривало аж до моменту смерті.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 була паралізована і стан її здоров`я не дозволяв розуміти те, що до неї говорять, а також розмовляти самостійно, позивач вважає, що вона не могла в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час посвідчення спірної довіреності, а тому є підстави для визнання цієї довіреності та договору довічного утримання недійсними.

Зазначає, що укладенням договору довічного утримання від 22.03.2016 року порушено його право на спадкування належної матері частки у спірній квартирі, а тому він звернувся до суду з указаним позовом.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

На переконання апелянта, суд не дав належної оцінки доказам, дослідженим у судовому засіданні, зокрема, показанням допитаних судом свідків, і не врахував, що відповідачка ОСОБА_5 стверджувала в судовому засіданні, що договір довічного утримання посвідчувався у приміщенні приватного нотаріуса, без присутності ОСОБА_6 .

Вважає, що при посвідченні договору довічного утримання нотаріусом порушено вимоги закону, оскільки ОСОБА_6 договір не підписувала і такий посвідчувався без її присутності.

Також апелянт наголошує, що ОСОБА_5 , будучи представником, відчужила майно померлої на користь свого сина ОСОБА_4 , тому можна стверджувати, що вона діяла в своїх особистих інтересах.

В судове засідання апеляційного суду третя особа не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідачів, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною другою статті 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК).

Частиною четвертою статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203 ЦК).

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною другою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з частиною першою статті 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається недійсним (ч.1 ст.232 ЦК).

За положеннями статті 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

За загальним правилом, яке міститься у частині третій статті 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст.239 ЦК).

Згідно з частиною першою статті 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч.3 ст.244 ЦК).

Згідно з частиною першою статті 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Відповідно до статті 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін того набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ст.745 ЦК).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 04.02.1997 року виконавчим комітетом Львівської міської ради (а.с.13, 35 т.1), квартира АДРЕСА_3 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та членам її сім`ї: ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 .

Позивач ОСОБА_1 був зареєстрований у квартирі з 19.09.2002 року по 30.10.2015 року (а.с.37 т.1).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 73 років (а.с.10 т.1).

На момент її смерті разом з нею проживали та були зареєстровані, як співвласники: ОСОБА_7 (син), ОСОБА_5 (невістка), ОСОБА_4 (онук) (а.с.37 т.1).

За життя, ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений 24.02.2003 року державним нотаріусом Четвертої Львівської нотаріальної контори Фурман Л.А. (а.с.11 т.1), згідно з яким, усе своє майно, в тому числі належну їй на праві власності частину квартири АДРЕСА_3 , заповіла своєму синові ОСОБА_1 , 1972 року народження.

Однак, 22.03.2016 року між ОСОБА_6 , від імені якої на підставі довіреності, посвідченої 21.03.2016 року Шоробурою-Гіркою Н.С., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим номером 748, діяла Таранько Б.С. (відчужувач), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробурою-Гіркою Н.С. та зареєстрований в реєстрі за номером 778 (а.с.15-18, 33-34 т.1), згідно з яким (п.1.1), на умовах, передбачених цим договором, відчужувач передала у власність набувача належну їй 1/5 частку квартири АДРЕСА_3 , а набувач прийняв цю частку квартири у власність та зобов`язувався забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених цим договором.

Згідно з довіреністю від 21.03.2016 року, посвідченою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробурою-Гіркою Н.С. та зареєстрованою за реєстровим номером 748 (а.с.27, 38 т.1), ОСОБА_6 , відповідно до усного договору доручення, укладеного з повіреним, цією довіреністю уповноважила ОСОБА_5 бути її представником у відносинах з фізичними та юридичними особами, в усіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах і організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності та галузевої належності (в тому числі нотаріальних конторах, органах БТІ, органах, які здійснюють повноваження у сфері реєстрації прав, органах місцевого самоврядування, житлово-експлуатаційних органах) з питань: укладення від її імені договору довічного утримання на належну їй 1/5 частку квартири АДРЕСА_3 .

Довіреність видана з правом передоручення, терміном дії до 21.03.2019 року.

У тексті довіреності зазначено, що у зв`язку із станом здоров`я довірителя ОСОБА_6 , та на її прохання довіреність підписана від її імені ОСОБА_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , у присутності нотаріуса; за станом здоров`я довірителя ОСОБА_6 , довіреність посвідчена нотаріусом за адресою: м. Львів, вул. Дж. Вашингтона, 11/163.

Належних доказів, зокрема, висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, які б підтверджували ту обставину, що ОСОБА_6 в момент посвідчення довіреності не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла ними керувати, в матеріалах справи немає, хоча згідно зі статтею 105 ЦПК України, для встановлення психічного стану особи призначення експертизи є обов`язковим, однак, позивач такого клопотання у суді першої інстанції не заявляв.

Частиною четвертою статті 207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Таким чином, встановлених законом підстав для визнання довіреності недійсною немає, а відтак, немає й підстав визнавати недійсним договір довічного утримання.

Доводи апелянта про те, що посвідчення договору довічного утримання відбувалось без присутності ОСОБА_6 , не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки договір довічного утримання укладався від імені ОСОБА_6 відповідачкою ОСОБА_5 , як представником, на підставі вказаної вище довіреності, а тому присутність ОСОБА_6 , як сторони договору, в такому випадку не вимагалась.

Також необхідно зазначити, що посвідченню довіреності передувало укладення між співвласниками квартири 14.03.2016 року договору про розподіл нерухомого майна, що перебуває у спільній сумісній власності (а.с.36 т.1), посвідченого приватним нотаріусом Шоробурою-Гіркою Н.С., згідно з яким, кожному із співвласників спірної квартири визначено по 1/5 частці квартири.

В подальшому, 21.03.2016 року (в день посвідчення оспорюваної довіреності) між позивачем ОСОБА_1 (продавцем) та відповідачем ОСОБА_4 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу частки квартири (а.с.90-91 т.1), згідно з яким ОСОБА_1 продав свою 1/5 частку в квартирі ОСОБА_4 .

Доводи позивача про зловмисну домовленість відповідачів є безпідставними та не підтверджені жодним доказом у справі.

Безпідставними є й доводи позивача про те, що відповідачка ОСОБА_5 , укладаючи від імені ОСОБА_6 договір довічного утримання, діяла в порушення вимог закону, оскільки вона не була представником свого сина, в інтересах якого укладений такий договір її довірителем.

Таким чином, у колегії суддів немає правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, та немає підстав для висновку про допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 24 березня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич