Справа № 216/7118/18
провадження №2/216/160/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Бутенко М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кравець А.С.,

без участі сторін та без застосування технічного запису,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади Криворізька міська рада в особі виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, ОСОБА_2 , про визнання права власності на квартиру, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернулася до суду з заявою про визнання права власності на 1/3 частку домоволодіння АДРЕСА_1 , що за життя належала ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право власності видане органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів 20.09.1993 року, які в цілому складаються з трьох кімнат загальною площею 52,1 кв.м.

В обґрунтування позову посилалася на те, що згідно розпорядження від 13 серпня 1993 року № 21-к органу приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів позивачка, її син ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали свідоцтво про право приватної власності на квартиру від 20.09.1993 р. площею 52, 1 кв.м., у будинку АДРЕСА_1 . Фактично це будинок, який складався з трьох житлових кімнат житловою площею 33, 6 кв.м., загальна площа 52,1 кв.м.

Співвласник будинку ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіт не складався, інших близьким родичів в неї не було та жодних осіб, які б могли мати право на спадщину, не має. Після смерті ОСОБА_3 позивач та її син продовжили постійно проживати в будинку, користуються всім будинком в тому числі часткою ОСОБА_3 , яка за час її життя не була виділена в натурі, за домовленістю вона займала одну кімнату площею 8,6 кв.м.

Отже позивач, після смерті ОСОБА_3 проживає у даному будинку, сплачує комунальні послуги та несе усі витрати, пов`язані з його утриманням, робить поточний ремонт, тобто продовжує відкрито володіти нерухомим майном більше ніж 10 років, тому просить визнати за нею право власності на вказану частину будинку за набувальною давністю в порядку ст. 344 ЦК України.

Ухвалою суду від 26 грудня 2018 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 67).

Ухвалою суду від 23.06.2023 року підготовче провадження по справі було закрите та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 109).

В судове засідання позивач та її представник надали заяву, в якій підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд розглядати справу без їх участі.

Представник виконкому Центрально-Міської районної у місті ради Тімуш К.О. в судове засідання не з`явилася без поважних причин, повідомлена про дату, час і місце судового засідання належним чином. 25.07.2019 року надійшов на адресу суду відзив, в якому проти позову представник відповідача заперечує, посилаючись на те, що для вирішення справи по суті має значення наявність прав власності чи користування на земельну ділянку, на якій розташований даний будинок. Позивачем не було надано документів на підтвердження того, хто на даний момент є власником чи користувачем майна, чи відкрита спадщина та яке коло спадкоємців, що дасть можливість визначити наявність між ними спору про право. Вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставні та не підлягають задоволенню (а.с. 77-78).

Відповідач ОСОБА_2 про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином та своєчасно, надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив суд розглядати справу без його участі (а.с. 105).

На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось.

Суд визнав можливим розглядати справу у відсутність учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Обставини, викладені у позовній заяві підтверджуються письмовими доказами по справі.

Оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню як така, що знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження від 13 серпня 1993 року № 21-к, органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів, 20.09.1993 року, позивачу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , відповідачу ОСОБА_2 , на праві приватної спільної сумісної власності належить будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,1 кв.м. (а.с. 9-10).

Відповідно до наданого позивачем технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 , право власності на будинок зареєстровано в КП ДОР Криворізьке бюро технічної інвентаризації на підставі свідоцтва про право власності на житло і записана у реєстрову книгу за № 44-п, стор. 87, запис 87 (а.с.11-12).

Згідно схематичного плану земельної ділянки АДРЕСА_1 домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 складається з житлового будинку (А 1-ж), сарая (Б), веранди підвалу (Б/п9), вимощення (І), огорожі (1-5) водоколонки (І-ІІ), хвіртки (№ 2), вбиральні (В) (а.с. 14).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала в будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується домовою книгою, протилежного матеріали справи не містять (а.с. 20-25).

Разом із цим, із акту складеного у присутності сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та затвердженого головою квартального комітету № 50 виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 проживають з 1980 року за адресою: АДРЕСА_1 . До 1995 року за вказаною адресою разом з ними проживала ОСОБА_3 , яка не була їхньою родичкою та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є єдиними власниками та користувачами домоволодіння, утримують у належному стані будинок та подвір`я, проводять необхідні ремонтні роботи, приймають участь у благоустрої вулиці (а.с. 44). На підтвердження володіння спірним будинком позивачем надані копії квитанцій про сплату комунальних послуг, договорів на виконання послуг з утримання будинку (а.с. 45-62).

Згідно повідомлення Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 05.01.2019, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою про відмову від спадщини до нотаріальної контори в шестимісячний термін ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася, заповіт від імені ОСОБА_3 не посвідчувався, свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с. 72).

Судом встановлено, що позивач не ставить питання про встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_3 , оскільки остання не є родичкою та не має можливості успадкувати належну за життя їй домоволодіння за законом в порядку спадкування.

Як вказував в позові позивач та ці доводи нічим не спростовані, що вона з сином ОСОБА_2 постійно мешкає в домоволодінні АДРЕСА_1 , підтримує будинок у належному стані, здійснює ремонтні роботи, добросовісно володіє нерухомим майном понад 20 років, користується житлом відкрито, не приховуючи факту знаходження майна у володінні, безперервно, сплачує кошти за нараховані комунальні послуги.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова) відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Таким чином, судом встановлено, що факти, викладені у позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог підтверджені письмовими доказами, є достовірними, сумніву у суду не викликають, визнання права власності за набувальною давністю не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, також повністю підтверджують доводи позивача щодо часу добросовісного, відкритого та безперервного користування нерухомим майном.

З вищезазначеного суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 більше 10 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, з 29.02.1980 року значиться зареєстрована в ньому, представником відповідача по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, ніхто не претендує на частку у домоволодінні померлої ОСОБА_3 , тому суд не вбачає спірних питань про право власності позивача за набувальною давністю на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тому важає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/3 частку у вказаному будинку за набувальною давністю.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства закріпленого ст. 13 ЦПК України не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 328, 335, 344 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 142 ч. 1, 247 ч.2, 263 - 267, 273- 274 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади Криворізька міська рада в особі виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, ОСОБА_2 , про визнання права власності на квартиру, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , право власності за набувальною давністю на 1/3 частку домоволодіння АДРЕСА_1 , що за життя належала ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право власності видане органом приватизації Управління житлового комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів 20.09.1993 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Відповідач-1: виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, адреса: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, 27

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Головуючий суддя: М. В. Бутенко