Провадження №2/523/543/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря - Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою заступника керівника Суворовської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, звільнення земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Суворовської окружної прокуратури м. Одеси звернувся до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 та просив визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області Голубенко Аліни Вікторівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51711147 від 20.03.2020 року за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8 кв.м, реєстраційним номер розділу - 101; зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованого житлового будинку, а також стягнути сплачений судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав на те, що вказане рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51711147 від 20.03.2020, прийнято із порушенням вимог діючого законодавства, у зв`язку із чим є незаконним та підлягає скасуванню, з одночасним припиненням речових прав, зареєстрованих на об`єкт нерухомості, оскільки заявником для державної реєстрації права власності не подано документів, які у сукупності відповідають вимогам Порядку реєстрації та які можуть бути підставою для реєстрації права власності на вказаний житловий будинок, так проведення реєстрації прав на нерухоме майно було здійснено за відсутності документа, що підтверджує присвоєння адреси, яка самовільно використана заявником; не надано документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.У Департаменті земельних ресурсів Одеської міської ради відсутня інформація про прийняття рішення щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою, тому забудова та використання земельної ділянки здійснювалося без правовстановлюючих документів на землекористування. Отже, земельна ділянка під зазначеним об`єктом нерухомого майна знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси. У зв`язку з чим прокуратура змушена звернутися до суду для поновлення державних інтересів та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

06 вересня 2022 року провадження у справі відкрито за правилами загального провадження.

Ухвалою суду від 06 вересня 2022 року було забезпечено позов шляхом накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8 кв.м, реєстраційним номер розділу - 101, який належить ОСОБА_1

09 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Прокурор Суворовської окружної прокуратури м. Одеси та представник Одеської міської ради звернулися до суду з клопотаннями про підтримання позовних вимог у повному обсязі, в яких також не заперечували проти заочного розгляду справи.

Відповідач викликався до суду належним чином, за відомостями Укрпошти за зареєстрованою адресою проживання та за адресою місцезнаходження будинку він не знаходиться, що за нормами п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається належним повідомленням. Крім того, суд здійснював додатково і смс повідомлення про виклик до суду, однак на розгляд справи у судове засідання він не з`явився, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позов не подавав.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 20 березня 2020 року державним реєстратором Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області Голубенко Аліною Вікторівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51711147 від 20 березня 2020 року щодо об`єкту житлової нерухомості, загальною площею 44,8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Підставою для реєстрації права власності на вказаний об`єкт державним реєстратором зазначено наступні документи: технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 25 лютого 2020 року, виданий ТОВ «АБТІ»; довідка №14830220, видана 25 лютого 2020 року ТОВ «АБТІ». В зазначених документах міститься інформація щодо будівництва будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами до 05 серпня1992 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав.

Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 даного Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року, за яким державна реєстрація вперше на новозбудоване майно здійснюється на підставі документів, визначених пунктами 41,42,43 Порядку реєстрації (в редакції чинній на момент реєстрації).

При цьому, п. 41 Порядку реєстрації передбачено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються у тому числі: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Пунктом 42 вказаного Порядку реєстрації передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цих пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 31 вказаного Закону для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Таким чином, вищевказаними положеннями законодавства визначено вичерпні переліки документів, необхідних для проведення державної реєстрації на новозбудоване майно вперше.

Тоді як підставою для реєстрації права власності на вказаний об`єкт державним реєстратором зазначено наступні документи: технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 25 лютого 2020 року, виданий ТОВ «АБТІ»; довідка №14830220, видана 25 лютого 2020 року ТОВ «АБТІ».

Крім того, відповідно до відомостей з Реєстраційної справи № 101 на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 для реєстрації права власності, крім вищевказаного технічного паспорту та довідки, державному реєстратору надано «Выписку из решения Исполкома Одесского Городского Совета депутатов трудящихся №702 от 15.02.1989» щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, згідно із відповіді Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради за № 1118-11.1-31 від 22 червня 2022 року рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 15.02.1989 за №702 щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , не існує.

Технічний паспорт, на підставі якого зареєстроване право власності, не підтверджує право власності на зареєстрований об`єкт нерухомості та не дає можливості встановити підстави набуття права власності ОСОБА_1 .

Технічний паспорт на об`єкт нерухомості є документом, що підтверджує проведення технічної інвентаризації об`єкту та не може бути самостійною підставою виникнення права власності. Технічний паспорт може бути умовою державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна виключно у сукупності з іншими документами або відомостями, визначеними пунктами 41, 42 Порядку реєстрації та ст. 31 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, заявником крім технічного паспорту, державному реєстратору надано довідку від 25 лютого 2020 року, видану ТОВ «АБТІ», у якій містяться відомості про побудову житлового будинку до 05 серпня 1992 року, що не є документом, який підтверджує факт побудови об`єктів до 05 серпня 1992 року згідно положень пунктами 41, 42 Порядку реєстрації та ст. 31 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тобто, заявником для державної реєстрації права власності не подано документів, які у сукупності відповідають вимогам Порядку реєстрації та які можуть бути підставою для реєстрації права власності на житловий будинок, загальною площею 44,8 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтями 23, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено перелік підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а також перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав.

Відповідно до п. 4-5 ч. 1 ст. 18 вказаного Закону порядок проведення державної реєстрації включає перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень, а також прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав).

Таким чином, п.п. 41, 42 Порядку реєстрації визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на новозбудоване нерухоме майно, реєстрація якого здійснюється вперше, і з огляду на закріплені у статтях 9, 18, 24, 25 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» положення, порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Отже, державним реєстратором Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області Голубенко Аліною Вікторівною рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51711147 від 20 березня 2020 року щодо житлового будинку, загальною площею 44,8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) прийнято незаконно, всупереч встановленому Порядку реєстрації, за відсутності усіх необхідних документів.

Крім того, незаконність дій заявника та державного реєстратора підтверджується також з отриманих окружною прокуратурою відомостей від уповноважених органів влади про відсутність інших документів, необхідних для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.п. 10 п.«б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить облік відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Згідно з п.п. 3.1-3.3 Положення про Адресний реєстр міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28 липня 2009 року № 809, резервування адрес здійснюється на строк два роки за замовленням власника (наймача, балансоутримувача, забудовника) об`єкта або уповноваженої ним особи, зокрема у випадках визначення можливості надання адрес.

Пунктом 4.4. вказаного Положення передбачено, що на підставі довідки про резервування адреси районні адміністрації за заявою власника (наймача, балансоутримувача) об`єкта видають розпорядження про надання або зміну адреси протягом десяти робочих днів після отримання заяви, довідки документів, що відповідно до законодавства посвідчують майнові права на об`єкт, та документів, які підтверджують особу заявника.

Таким документом має бути відповідне розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради або рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради.

Водночас, відповідно до листа Комунального підприємства «Право» Одеської міської ради від 13 травня 2021 року № 539 окружну прокуратуру повідомлено, що адреса: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 166/5 в Адресному реєстрі міста Одеси відсутня, а відповідні довідки про її резервування та підтвердження підприємством не видавались.

Зазначене свідчить про проведення реєстрації прав на нерухоме майно за відсутності документа, що підтверджує присвоєння адреси.

Отже, зазначена адреса, а саме: АДРЕСА_1 самовільно використана заявником та внесена державним реєстратором до Державного реєстру прав з порушенням вимог чинного законодавства, без її присвоєння в установленому порядку та без надання підтверджуючих документів, які вимагаються та передбачені п.п.41, 42 Порядку реєстрації, як обов`язків документ для державної реєстрації права власності.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Проте, відповідно до листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 04 липня 2022 року за № 01-6/66 в Реєстрі будівельної діяльності, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація щодо одержання права на виконання будівельних робіт або прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Також, повідомлено, що до Управління не надходили та не реєструвались документи дозвільного/декларативного характеру за зазначеною адресою.

Частиною 2 ст. 5 Закону про реєстрацію передбачено, що у разі якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 Закону про реєстрацію.

Отже, одним з необхідних документів для державної реєстрації права власності є документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Статтею 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (яка діяла на той час) встановлено, що право на виконання підготовчих робіт і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Відсутність відповідних дозвільних та декларативних документів на будівництво за адресою: АДРЕСА_1 , також вказує на проведення державної реєстрації без документів, визначених чинним законодавством.

Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 17 травня 2021 року за № 01-19/04 зазначено, що рішення про надання у власність, оренду, постійне користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 Одеською міською радою не приймалось.

23 лютого 2022 року Управлінням самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотриманням вимог земельного законодавства оглянуто земельну ділянку АДРЕСА_1 . За результатами обстеження встановлено, що вищезазначена земельна ділянка, орієнтовною площею 0,05 га та на неї розташований житловий будинок з господарськими спорудами, вказана земельна ділянка огороджена парканом.

Право на земельну ділянку за вказаною адресою не оформлено відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», крім того, згідно акту обстеження Управління самоврядного контролю Одеської міської ради за № 22-0008-09 від 23 лютого 2022 року вказана земельна ділянка самовільно зайнята та використовується без належним чином оформлених документів на землекористування, передбачених ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Крім того, з відкритих даних публічної кадастрової карти України, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповіді Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 10-15-0.82- 3473/2-21 від 19 травня 2021 року встановлено, що відсутні відомості про реєстрацію права власності, права постійного користування, а також договори оренди на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки у Департаменті земельних ресурсів Одеської міської ради відсутня інформація про прийняття рішення щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою, має місце забудова та використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів на землекористування.

З наведеного вбачається, що земельна ділянка під зазначеним об`єктом нерухомого майна знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, яка відповідно до ч. 1 ст. 142 Конституції України, п. «б» ч. 1 ст. 80, ст. 83 Земельного Кодексу України, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділена повноваженнями власника цієї земельної ділянки, та яка не приймала рішення про передачу земельної ділянки у власність або користування з метою її забудови.

Так, ч.ч. 1, 2 ст. 79-1 ЗК України визначає, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч.ч. 3, 4 ст. 79-1 ЗК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Також, ч 1 ст. 35 даного Закону визначено, що після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Враховуючи викладене, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в розумінні статті 376 Цивільного кодексу України, є об`єктом самочинного будівництва, оскільки розміщений на земельній ділянці, що не була відведення для цієї мети.

Частиною 4 ст. 376 ЦК України передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших

осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Так, у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18 викладено правовий висновок, якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належне затвердженого проекту, стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.

В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Частинами 1, 2 ст. 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Отже, з вищевикладеного встановлено, що самочинне будівництво житлового будинку проведено за рахунок земельної ділянки комунальної власності Одеської міської ради, яка ОСОБА_1 у власність або користування, для будівництва та/або експлуатації нежитлової будівлі, не передавалась.

Також, з наведеного вбачається, що державним реєстратором під час проведення державної реєстрації проігноровано вимоги п.п. 41-43 Порядку реєстрації (в редакції чинній на момент реєстрації) щодо необхідності таких документів, як: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Тобто, державним реєстратором проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно без наявності усіх необхідних документів, що надало змогу власнику об`єкта нерухомого майна з порушенням вимог чинного законодавства зареєструвати речові права на об`єкт самочинного будівництва, а також незаконно використовувати земельну ділянку, чим прямо порушено інтереси держави та територіальної громади в особі уповноважених органів.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема у разі, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону, подані документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Таким чином, прийняті рішення державного реєстратора мають бути визнані незаконними та скасовані, відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки прийняті на підставі документів, які не дають змоги встановити підстави набуття речових прав, внесення змін до них.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 2 ст. 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до 3 ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено обов`язок представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Частиною 1 ст. 56 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах.

Частиною 4 вищевказаної статті передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 за №3- рп/99, «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає, в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з частковою державною власністю у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.

Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інш.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.

Так, згідно з пунктом 1 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного Суду України, прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ, організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.

Як вбачається з пункту 2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного Суду України, під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Оскаржуваним рішенням про реєстрацію права власності порушено інтереси територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, яка позбавлена можливості розпоряджатися земельною ділянкою, на якій розташований спірний об`єкт.

Отже, зібраними у справі доказами підтверджується, що ОСОБА_1 самовільно зайняв земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить територіальній громаді м. Одеса, ним без належних правових підстав та в порушенні вимог чинного законодавства, проведено незаконну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано суду доказів для спростування доводів позивача та правомірність зайняття ним земельної ділянки та реєстрації будівлі на праві власності.

На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 8683,50 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 280-283, 354,355 ЦПК України -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги заступника керівника Суворовської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області Голубенко Аліни Вікторівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51711147 від 20 березня 2020 року за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 44,8 кв.м, реєстраційним номер розділу - 101.

Зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Одеської обласної прокуратури (місцезнаходження: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3) за наступними реквізитами: отримувач коштів - Одеська обласна прокуратура; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 03528552; рахунок отримувача: UA 0000564; банк отримувача: ДКСУ у м. Києві; код банку отримувача: 820172; код класифікації доходів бюджету 22030101, судовий збір у сумі 8683,50 грн.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Повне рішення складено 07.04.2023 року.

Суддя