Справа № 344/9648/19
Провадження № 22-ц/4808/153/23
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря Петріва Д.Б.

учасники справи

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомбуд»

відповідач ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомбуд»

на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2022 року, ухвалене судом у складі судді Татарінової О.А.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомбуд» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомбуд» (далі ТОВ «Інкомбуд») звернулося до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказало, що 13 грудня 2017 року між ТОВ «Інкомбуд» та ОСОБА_1 укладено договір №4/10/5 купівлі-продажу майна, що буде створено в майбутньому. Предметом договору відповідно до п.1.1. було придбання квартири АДРЕСА_1 будівельною адресою: м. Вараш, м-н. Перемоги,58.

Вартість квартири згідно п. 1.2. договору становить 149 000,00 грн та визначається виходячи з проектного розміру загальної площі квартири, зазначеної в п.1.1. цього договору, при цьому вартість 1 кв.м. на момент укладення договору становила 2200 грн.

Відповідно до п.6.1.1.договору, внесок у розмірі 149 000 грн підлягав сплаті відповідачем протягом трьох днів з моменту укладення договору.

Після введення об`єкта в експлуатацію продавець повідомив покупця про завершення будівництва та надав документи, необхідні для реєстрації права власності, передбачені п. 2.5 договору.

ТОВ «Інкомбуд» виконало свої обов`язки, передбачені договором, натомість ОСОБА_1 не виконав обов`язок, передбачений п. 6.1.1 договору, не оплатив вартість квартири. Незважаючи на невиконання обов`язку щодо оплати вартості квартири, відповідач 22.12.2017 року зареєстрував право власності на неї, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У вересні 2021 року представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в обґрунтування якої послався на ч. 2 ст. 625 ЦК України та вважав за необхідне збільшити позовні вимоги щодо трьох проценті річних, які зараховані за період з 17.12.2017 року по 30.09.2021 року. У зв`язку з викладеним просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому №4/10/5 від 13.12.2017 року в розмірі 149 000,00 грн, основного боргу, 29 800,00 грн неустойки, 39 738,30 грн інфляційних збитків, 16 937,01 грн трьох процентів річних та 2703,86 грн витрат по оплаті судового збору.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2022 року в задоволенні позову ТОВ «Інкомбуд» до ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ТОВ «Інкомбуд», звернулось до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Івано-Франківського міського суду івано-Франківської області від 25 жовтня 2022 року та постановити ухвалу про закриття провадження у справі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що відповідачем належним чином виконано взяті на себе зобов`язання за укладеним договором №4/10/5 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому від 13.12.2017 року, що підтверджується довідкою з ТОВ «Інкомбуд» від 14.12.2017 року про відсутність заборгованості у ОСОБА_1 , оскільки такий висновок здійснено на підставі неправильної оцінки обставин справи. В судовому засіданні ОСОБА_1 особисто підтвердив, що він не здійснив оплату квартири в строк, передбачений договором. Копія довідки про оплату використана лише для реєстрації права власності на квартиру. Оригінал даної довідки не був наданий жодною із сторін. Відповідач не спростував своєї вини у невиконанні зобов`язання, а навпаки визнав її . В ході розгляду справи, відповідач здійснив повну сплату боргу на погашення заявлених позовних вимог, перерахувавши кошти на розрахунковий рахунок ТОВ «Інкомбуд».

Вважає, що оскільки відповідач ОСОБА_1 вже після відкриття провадження у справі визнав позов та погасив заявлені позовні вимоги, то суд повинен був закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.125 ЦПК України, а позивач ТОВ «Інкомбуд» вправі вимагати відшкодування з відповідача ОСОБА_1 судових витрат, понесених у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 зазначила, що доводи апеляційної скарги є надуманими та спростовуються тим, що на виконання п.6.1.1. договору ОСОБА_1 сплатив внесок у розмірі 149 000,00 гривень, що підтверджується довідкою від 14.12.2017 року виданою ТОВ «Інкомбуд». Вищезазначений об`єкт нерухомого майна є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , і жодних боргових зобов`язань перед позивачем у них не було.

У судовому засіданні представник ТОВ «Інкомбуд» підтримав апеляційну скаргу в межах її доводів.

Відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, на адресу учасників справи апеляційним судом неодноразово направлялися судові повістки повідомлення за місцем проживання відповідача та третьої особи, які поверталися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місяця проживання, повідомленою цією особою.

З урахуванням зазначеного відповідач ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 є належно повідомленими про дату, місце та час судового засідання.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час, і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судом були встановлені наступні обставини: 13.12.2017 року між ТОВ «Інкомбуд» та ОСОБА_1 було укладено договір №4/10/5 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому. Відповідно до п. 1.1 даного договору, покупець вносить кошти за придбання квартири АДРЕСА_2 за будівельною адресою: м. Вараш, м-н. Перемоги, 58 та оплату послуг, зазначених у цьому договорі, які нерозривно пов`язані з її створенням та введенням в експлуатацію.

Пунктом. 1.2 договору №4/10/5 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому встановлено, що вартість квартири на дату укладення договору становить 149 000 грн та визначається виходячи з проектного розміру загальної площі квартири, зазначеної в п. 1.1 цього договору, при цьому вартість 1 кв.м на момент укладення договору становить 2200 грн. і складається з матеріалів та будівельно-монтажних робіт. Пунктом 6.1.1 договору сторони погодили, що внесок у розмірі 149 000 грн підлягає сплаті протягом трьох днів з моменту укладення даного договору.

Із копії довідки, виданої ТОВ «Інкомбуд» від 14.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 , здійснено оплату вартості квартири за адресою: АДРЕСА_3 , площею 69,9 кв.м., згідно Договору купівлі-продажу майна, що буде створене у майбутньому №4/10/5 від 13.12.2017 року. Заборгованість ОСОБА_1 перед ТзОВ «Інкомбуд» станом на 14.12.2017 року відсутня.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №168439691 від 29.05.2019 року та №212527144 від 15.06.2020 року за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності, розмір часток 1/1 на двокімнатну квартиру загальною площею 69,9 кв.м, житловою площею 34 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Встановивши вказані обставини суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за договором №4/10/5 від 13.12.2017 року, позивачем не доведено, що відповідач не виконав зобов`язання договором №4/10/5 від 13.12.2017 року.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Крім того, покупець може домовитися з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Судом встановлено, що 13.12.2017 року між ТОВ «Інкомбуд» та ОСОБА_1 було укладено договір №4/10/5 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому.

Відповідно до п. 1.1 даного договору, покупець вносить кошти за придбання квартири АДРЕСА_2 за будівельною адресою: м. Вараш, м-н. Перемоги, 58 та оплату послуг, зазначених у цьому договорі, які нерозривно пов`язані з її створенням та введенням в експлуатацію.

Пунктом. 1.2 договору №4/10/5 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому встановлено, що вартість квартири на дату укладення договору становить 149 000 грн та визначається виходячи з проектного розміру загальної площі квартири, зазначеної в п. 1.1 цього договору, при цьому вартість 1 кв.м на момент укладення договору становить 2200 грн і складається з матеріалів та будівельно-монтажних робіт.

Пунктом 6.1.1 договору сторони погодили, що внесок у розмірі 149 000 грн підлягає сплаті протягом трьох днів з моменту укладення даного договору.

22.12.2017 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на вказану квартиру.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції представник ТОВ «Інкомбуд» пояснив, що розрахунку за квартиру відповідачем проведено не було.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 надав суду докази сплати заборгованості за договором купівлі продажу майна, що буде створено в майбутньому №4/10/5 від 13.12.2017 року: меморіальний ордер від 27.05.2022 року на суму 22975, 00 грн, квитанцію №42768951 від 19.05.2022 року на суму 20000, 00 грн, квитанцію №42761222 від 18.05.2022 року на суму 29990, 00 грн, меморіальний ордер від 27.05.2022 року на суму 50000, 00 грн, квитанцію від 24.05.2022 року на суму 60000, 00 грн (т.с.2 а.с.81-85).

Тобто, саме під час розгляду справи у суді відповідач сплатив заборгованість за договором купівлі продажу майна, що буде створено в майбутньому №4/10/5 від 13.12.2017 року в сумі 182965, 00 грн, що підтверджується письмовими доказами про перерахування коштів, які надані відповідачем.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про відсутність заборгованості за вказаним договором.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою, що позивачем було надано заяву про збільшення позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача 39738, 30 грн інфляційних збитків та три проценти річних у розмірі 16937, 01 грн за період з 17.12.2017 року по 30.09.2021 року, а всього просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 235475, 31 грн.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, відповідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції під час розгляду справи в апеляційному порядку переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 здійснив повну сплату боргу, перерахувавши кошти на рахунок ТОВ «Інкомбуд», а тому відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд першої інстанції мав закрити провадження у справі, якщо відсутній предмет спору, а ТОВ «Інкомбуд» вправі вимагати відшкодування з відповідача судових витрат, понесених позивачем у справі.

Дослідив матеріали справи, вислухавши пояснення представника скаржника, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для закриття провадження у справі, визначені у п.2 ч.1 статті 255 ЦПК України, відсутні, виходячи з наступного.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №638/3792/20 від 20 вересня 2021 року.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження 312-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У справі, що переглядається позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому №4/10/5 від 13.12.2017 року в розмірі: 149 000,00 грн основного боргу, 29 800,00 грн неустойки, 39 738,30 грн інфляційних збитків, 16 937,01 грн трьох процентів річних на загальну суму - 235475, 31 грн. Тобто, предметом даного спору є стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому №4/10/5 від 13.12.2017 року у розмірі 235475, 31 грн.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем сплачено заборгованість у сумі 182965, 00 грн.

З матеріалів справи не вбачається, що позивач під час розгляду справи у суді першої інстанції відмовився від частини заявлених вимог. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем сплачено усю заборгованість, яка заявлена цим позовом.

За таких підстав посилання представника позивача, що на момент винесення рішення судом першої інстанції у справі був відсутній предмет спору не відповідає встановленим по справі обставинам, оскільки між сторонами залишилося неврегульоване питання щодо сплати відповідачем частини заборгованості, яка заявлена у позові.

Колегія суддів приходить до висновку, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання представника скаржника про те, що суд першої інстанції зробивши помилковий висновок про здійснення відповідачем оплати за договором у 2017 році позбавив відповідача права на отримання нарахованих сум за прострочення відповідачем виконання зобов`язань, а саме неустойки, інфляційних збитків, трьох процентів річних, оскільки апеляційна скарга не містить доводів про неправильність рішення суду першої інстанції в цій частині і в прохальній частині апеляційної скарги відповідач не просив стягнути з відповідача суму неустойки, трьох процентів річних та інфляційних втрат, в апеляційній скарзі відповідач просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення і закрити провадження у справі за відсутністю предмета спору.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною четвертою статті 376 ЦПК України встановлено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної части та (або) резолютивної частини.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення, однак відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення із закриттям провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, не встановлено порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегія суддів вважає, що рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2022 року необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки зміна мотивувальної частини оскаржуваного рішення не призвела до іншого результату вирішення справи, то розподіл судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомбуд» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський