КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3682/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2023року місто Київ

справа № 760/6108/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Ішуніної Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила:

визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В обгрунтування вимог посилалася на те, що вона є користувачем квартири АДРЕСА_1 на підставі ордеру від 13 березня 1997 року №14476, яку Розпорядженням Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 листопада 2018 року №833 виключено зі складу службових квартир.

Вказувала, що відповідач є її чоловіком та у березні 2021 року вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 .

Зазначала, що з січня 2014 року відповідач виїхав з спірної квартири, забравши свої речі та майно і проживає в с. Плесецьке Київської області.

Посилалася на те, що відповідач не проживає на жилій площі більше 7 років без поважних причин, вона самостійно оплачує всі комунальні платежі та необхідні витрати для утримання жилого приміщення, перешкод у користування квартирою для відповідача не було.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач з січня 2014 року забрав свої речі та залишив квартиру, останній житлом не користується, повністю припинив виконувати обов`язки, передбачені ст.64 ЖК України, пов`язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг.

Вказував, що позивач, як користувач спірної квартири, несу матеріальні та моральні збитки: оплачує комунальні платежі та всі необхідні витрати по квартирі за відповідача.

Вважає, що оскільки відповідач не проживає на житловій площі більше 7 років без поважних причин, тому згідно з ст.71 ЖК України може бути визнаним таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Зазначав, що судом першої інстанції не витребувано будь-яких інших доказів та не взято до уваги той факт, що позивачем були надані численні акти про не проживання відповідача в спірній квартирі.

Посилався на те, що судом не були захищені права позивача, гарантовані Конституцією України її правовими нормами цивільного законодавства.

18 січня 2023 року від третьої особи ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції надійшла заява, в якій останній просив скасувати рішення та задовольнити позов.

01 березня 2023 року відповідач подав до Київського апеляційного суду пояснення по справі, в яких проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Вказував на те, що спірну квартиру він отримав як службову у зв`язку з тим, що працював двірником. У 2018 році він звернувся до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про виключення вищевказаної квартири із числа службових, що свідчить про те, що ним не втрачався інтерес до спірної квартири. Зазначав, що його довготривала відсутність у спірній квартирі зумовлена поважними причинами та наявністю перешкод, а саме: неприязні стосунки з позивачем, проживання у квартирі, окрім позивача, двох повнолітніх синів: ОСОБА_4 з родиною (дружина та двоє їх неповнолітніх дітей) та ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 , треті особи: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідач у поясненнях по справі, які були подані до суду апеляційної інстанції просив розглядати справу у його відсутність.

А відтак, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання ОСОБА_3 таким, що в силу положень статей 71, 72 ЖК України втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки останній не проживає в квартирі протягом тривалого часу через поважні причини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року.

Втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56).

Згідно із ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність а зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно з статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.

У постановахвід 18 березня 2020 року у справі №182/6536/13-ц, від 16 червня 2021 року у справі №289/2299/18, від 07 липня 2021 року у справі №554/3289/20 Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім'ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов'язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов'язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов'язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 23 червня 1987 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 05 серпня 2021 року.

ОСОБА_3 було видано ордер від 13 березня 1997 року №14467 на право зайняття службового жилого приміщення: квартири АДРЕСА_1 на сім'ю із чотирьох осіб: він, його дружина ОСОБА_1 , його син ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 .

Спірна квартира складається з трьох кімнат, загальною жилою площею 48 кв.м., не приватизована.

Розпорядженням Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 листопада 2018 року №833 виключено зі складу службових житлових приміщень КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва» трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей з витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва станом на 16 лютого 2022 року у спірній квартирі зареєстровано 7 осіб: ОСОБА_1 з 22 квітня 1997 року (позивач), ОСОБА_3 з 22 квітня 1997 року (відповідач), ОСОБА_4 з 12 жовтня 2001 року (третя особа), ОСОБА_1 з 06 липня 2006 року (третя особа), ОСОБА_5 з 28 листопада 2012 року (онук позивача та відповідача), ОСОБА_6 з 20 березня 2017 року (онучка позивача та відповідача), ОСОБА_7 з 18 жовтня 2021 року (дочка відповідача).

Звертаючись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позивач вказувала на те, що відповідач з січня 2014 року не проживає в спірній квартирі, не несе витрат по оплаті комунальних послуг, у зв`язку з цим просила захистити порушене право шляхом визнання ОСОБА_3 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

На підтвердження своїх вимог, позивач надала акти про не проживання особи засвідчені начальником ЖЕД №901 від 17 червня 2019 року, 09 вересня 2019 року, 20 листопада 2019 року, підписані сусідами, в яких зазначено, що ОСОБА_3 не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 протягом 4 років.

Також позивачем був наданий акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 26 жовтня 2021 року, в якому зазначено, що відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації та на підставі якого начальником ЖЕД № 901 було видано довідку, про те, що ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично не проживає за місцем реєстрації.

В матеріалах справи міститься акт про проживання особи від 28 жовтня 2021 року, в якому вказано, що ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно договору дарування житлового будинку від 22 вересня 2006 року, зареєстрованого за №2074, дарувальник ОСОБА_8 безкоштовно передала у власність як подарунок, а обдоровуваний ОСОБА_3 прийняв у власність як подарунок ждитловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 .

У судовому засіданні суду першої інстанції на підтвердження доводів позивача були допитані свідки: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які зазначили, що ОСОБА_3 з 2014 року не проживає у спірній квартирі, а проживає с. Плесецьке, де в нього є будинок, після розлучення між позивачем та відповідачем склалися погані відносини.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що є невісткою сторін, після розлучення відповідач виїхав в с.Плесецьке та проживає там і на даний час, відносини між сторонами конфліктні. Зазначила, що після погроз з боку відповідача позивачу було змінено замки у спірній квартирі, оскільки вони почали боятися наслідків таких погроз.

У судовом узасіданні апеляційного суду позивач пояснила, що спірна квартира є трикімнатною, окрему кімнату займає молодший син з дружиною, ще одну окрему кімнату займають онуки (діти молодшого сина), один з яких є інвалідом, а прохідну кімнату займає вона з старшим сином.

Заперечуючи проти позову та апеляційної скарги відповідач вказував на те, що його довготривала відсутність у спірній квартирі зумовлена поважними причинами та наявністю перешкод, а саме: неприязні стосунки з позивачем, проживання у квартирі, окрім позивача, двох повнолітніх синів: ОСОБА_4 з родиною (дружина та двоє їх неповнолітніх дітей) та ОСОБА_1 . Тобто відсутність вільної жилої площі для проживання відповідача зі своєю новою дружиною та малолітньою дочкою 2019 року народження, конфліктність стосунків між ним та членами сім'ї, що становило загрозу зростанню та вихованню малолітньої дитини в неспокійній психологічні обстановці. Зазначав, що несплата комунальних платежів не може бути достатньою підставою для позбавлення особи житла. Посилався на те, що до березня 2021 року позивач визнавала за ним право на житло в спірній квартирі, проте коли він почав намагатися мирно вирішити питання користування квартирою та поділу спільного майна подружжя, позивач почала безпідставно звинувачувати відповідача у вчиненні домашнього насильства, викликати поліцію та звертатись до суду з заявами про обрання обмежувального припису відносно нього.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що акти про непроживання відповідача у спірній квартирі від 17 червня 2019 року, 09 вересня 2019 року, 20 листопада 2019 року не є належними доказами, оскільки в них не зазначено період не проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі.

Крім того, як зазначила позивач у суді апеляційної інстанції, вона в 2019 році зверталася до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , однак ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року вказану позовну заяву було їй повернуто, у зв'язку з неусуненням недоліків позовної заяви. Вказала, що акти про непроживання відповідача у спірній квартирі від 17 червня 2019 року, 09 вересня 2019 року, 20 листопада 2019 року були додані до тієї позовної заяви.

Колегія суддів звертає увагу на те, що акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 26 жовтня 2021 року та довідка начальника ЖЕД № 901 від 26 жовтня 2021 року про непроживання особи за місцем реєстрації були складені вже після звернення позивача у березні 2021 року з даним позовом.

Судом першої інстанції надана належна оцінка показам свідків, зокрема вказано, що свідчення в судовому засіданні свідків - сусідів позивача суд оцінює критично, так як ці показання надавалися ними про відсутність речей відповідача у спірній квартирі і про те, що останній не проживає в ній, однак зазначали, що причини відсутності відповідача їм не відомі.

Виходячи з досліджених доказів, судом першої інстанції було вірно встановлено, що відповідач не проживав у спірній квартирі з поважних причин, а саме: неможливість проживання через невелику площу квартири, відсутності вільних кімнат, оскільки в трьохкімнатній квартирі площею 48 кв.м проживає позивач, два повнолітніх сина позивача та відповідача, дружина та двоє неповнолітніх дітей одного з синів, конфліктність стосунків між членами сім'ї, та те, що позивачем у справі було замінено замки у дверях спірної квартири, що також було підтверджено свідками у судовому засіданні.

Колегія суддів враховує, що відповідач не втрачав інтерес до спірної квартири, оскільки у 2018 році саме за його заявою вказану квартиру було виключено із числа службових.

А відтак доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не проживає на житловій площі більше 7 років без поважних причин, тому згідно з ст.71 ЖК України може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, спростовуються вищевикладеним.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді стороною позивача не надано будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2023 року.

Головуючий:

Судді: