Номер провадження: 22-ц/813/3566/23
Справа № 947/8478/21
Головуючий у першій інстанції Салтан Л.В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Хоміної Марії Ігорівни, державного реєстратора виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області Шведенко Вікторії Вікторівни, державного реєстратора Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничука Володимира Олександровича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , про визнання протиправними та скасування рішення, припинення права власності,

перевірити ОСОБА_5 чи Агеєва

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

18 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до державного реєстратора Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Хоміної М.І., державного реєстратора виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області Шведенко В.В., державного реєстратора Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничука В.О. про визнання протиправними та скасування рішення, припинення права власності щодо незавершеного будівництва, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 01.04.2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до якого, ОСОБА_1 стала власником житлового будинку житловою площею 108,0 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Починаючи з 2005 року та по 2020 рік, ОСОБА_1 та її сім`я постійно проживали у вказаному будинку, обладнали його, проводили ремонтні роботи. Тобто, проживали у прийнятому в експлуатацію житловому будинку.

18.06.2015 року Апеляційним судом Одеської області ухвалено рішення по справі №1512/3763/2012, відповідно до якого:

- Визнано за громадянами ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7 в порядку спадкування за законом право на 1/4 частку незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 за кожним, з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання документів, які посвідчують право власності на нерухоме майно.

Тобто, відповідним судовим рішенням, фактично було позбавлено ОСОБА_1 її права власності на вказаний житловий будинок, та визнано право власності за іншими особами на неіснуюче майно, однак за тією ж самою адресою.

Водночас, Договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_1 стала власником житлового будинку недійсним не визнавався, та не скасовувався.

Відтак, Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52771034 від 22.06.2020р. державним реєстратором Хоміною Марією Ігорівною Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області внесено відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_3 на 1/4 частину незавершеного будівництвом житлового будинку.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50538301 від 28.12.2019 року, державним реєстратором виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, ОСОБА_8 внесено відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_4 на 1/4 частини незавершеного будівництвом житлового будинку за кожним.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50172424 від 12.12.2019 року, державним реєстратором Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничуком Володимиром Олександровичем, внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності ОСОБА_2 на 1/4 незавершеного будівництвом житлового будинку.

Таким чином, відповідне судове рішення по справі №1512/3763/2012 стало підставою для виключення з єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності ОСОБА_1 на житловий будинок, та внесення до реєстру нових відомостей, про право власності ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 1/4 незавершеного будівництвом об`єкта за кожним.

ОСОБА_1 вважає, що вказані рішення державних реєстраторів, на підставі яких у реєстрі речових прав на нерухоме майно з`явилась інформація про зареєстроване право власності на спірний будинок за ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є протиправними, у зв`язку із чим підлягають скасуванню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстратора Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Хоміної М.І., державного реєстратора виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області Шведенко В.В., державного реєстратора Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничука В.О., ОСОБА_2 , Сафронова Т.Г., треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , про визнання протиправними та скасування рішення, припинення права власності відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні позовної заяви.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 29 березня 2023 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

27 березня 2023 року адвокат Бойко А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала клопотання про відкладення розгляду справи, яке вмотивовано тим, що матеріали даної справи їй було передано колишнім представником лише 27 березня 2023 року, враховуючи об`єми матеріалів справи, існує необхідність у їх дослідженні з метою вироблення правової позиції для належного надання правової допомоги ОСОБА_1

29 березня 2023 року від адвоката Свиди К.В., яка діє в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , надійшла заява про розгляд справи за відсутності

Розглянувши заяву адвоката Бойко А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Таким чином, поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у раніше поданих документах та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що доказів припинення повноважень представника ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надано. Також у ордері адвоката зазначено, шо адвокат Бойко А.В. надає правову допомогу на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 02.07.2020р.

Більш того, ОСОБА_1 є позивачем та скаржником у вказаній цивільній справі, правова позиція була викладена у позовній заяві, яка на стадії апеляційного перегляду не може бути змінена або доповнена, а також була викладена в апеляційній скарзі, тому вказані підстави для відкладення визнані апеляційним судом неповажними.

Судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, тому підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 10 квітня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2003 року у справі №2-4860/2003 за ОСОБА_7 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_9 було визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1442 га по АДРЕСА_1 та недобудований житловий двоповерховий будинок ( АДРЕСА_2 , що складався з житлового будинку під літ. «А», басейну під літ. «Б», гаража під літ. «Г» №1,2 - огорожа, 1 - мощення; зобов`язано управління земельних ресурсів Одеської міської ради оформити та видати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1442 га по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_7 .

Вказане рішення суду набрало законної сили 06 жовтня 2003 року.

Однак 03 жовтня 2003 ОСОБА_7 тяжко захворів та з цього часу по день смерті до 30 березня 2004 року перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні швидкої медичної допомоги ТОВ Медичний центр «INTO-SANA».

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2004 року у справі №2-1813/04,(яке було скасоване ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2006 року) за заявою дружини ОСОБА_3 визнано ОСОБА_7 недієздатним; призначено ОСОБА_3 опікуном ОСОБА_7 .

Вказане рішення судом будо допущено до негайного виконання.

Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради №282 від 11.03.2004р. ОСОБА_3 на підставі вищевказаного рішення від 04.03.2004р. було призначено опікуном над ОСОБА_7

26 березня 2004 року ОСОБА_10 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 про визнання правочину купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2004 року (яке було скасоване ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2006 року) у справі №2-2321/04 позов ОСОБА_10 був задоволений: визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, укладений 05.09.2003 між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 ; визнано за ОСОБА_10 право власності на будинок та земельну ділянку; зобов`язано Одеське міське управління земельних ресурсів видати ОСОБА_10 державний акт про право власності на земельну ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2004 у справі №2-2321/04 було ухвалено в день смерті ОСОБА_7 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2006 року (які були скасовані ухвалою Верховного Суду України від 27 вересня 2006 року), у справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_10 про визнання правочину дійсним та визнання права власності, позов ОСОБА_11 було задоволено: визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, укладений 10.09.2004р. між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; визнано за ОСОБА_11 право власності на будинок та земельну ділянку.

21 січня 2005 року між ОСОБА_11 (дарувальник) та ОСОБА_6 (обдарований) був укладений договір дарування, згідно із яким ОСОБА_11 подарувала будинок ОСОБА_6

01 квітня 2005 року між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу, згідно умов якого ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_1 купила будинок.

01 квітня 2005 року між ОСОБА_11 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно із якого ОСОБА_11 продала, а ОСОБА_12 купила земельну ділянку.

15 липня 2005 року на ім`я ОСОБА_1 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії №ЯБ №295573.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року у справі №1512/3763/2012 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про визнання угоди дійсною, визнання права власності на будинок та земельну ділянку, визнання недійсними договорів та стягнення моральної шкоди, за позовом третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_4 , ОСОБА_4 до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Київської районної адміністрації Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання правочинів недійсними та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 про визнання права власності на спадкове майно, про визнання договорів недійсними та скасування реєстрації прав власності:

- рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2014 року скасоване;

- додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 травня 2014 року скасоване;

- в задоволенні позову ОСОБА_10 відмовлено;

- позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_4 задоволено частково;

- позовні вимоги ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 задоволено частково;

- визнано за ОСОБА_4 після смерті батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом право на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1442 га цільового призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташовану по АДРЕСА_1 , оформлення та одержання в установленому порядку державного акту на землю;

- визнано за ОСОБА_4 після смерті батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом право на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1442 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташовану по АДРЕСА_1 , оформлення та одержання в установленому порядку державного акту на землю;

- визнано за ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом право на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1442 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташовану по АДРЕСА_1 , оформлення та одержання в установленому порядку державного акту на землю;

- визнано за ОСОБА_3 після смерті чоловіка ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом право на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1442 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташовану по АДРЕСА_1 , оформлення та одержання в установленому порядку державного акту на землю;

- визнано недійсним державний акт на право на земельну ділянку, виданий Одеським міським управління земельних ресурсів на ім`я ОСОБА_10 ;

- визнано недійсним державний акт на право на земельну ділянку, виданий Одеським міським управління земельних ресурсів на ім`я ОСОБА_11 ;

- витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1442 га, розташованої по АДРЕСА_1 ;

- витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1442 га, розташованої по АДРЕСА_1 ;

- визнано за ОСОБА_4 після смерті батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом право на 1/4 частку незавершеного будівництвом (готовністю 96 %) житлового будинку літ. «А», господарських будівель і споруд: літ. «Б» - басейн, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - навіс, №1,2 - огорожа, І - мостіння, розташованого по АДРЕСА_1 , з правом здачі житлового будинку, господарських будівель і споруд в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно;

- визнано за ОСОБА_4 після смерті батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом право на 1/4 частку незавершеного будівництвом (готовністю 96 %) житлового будинку літ. «А», господарських будівель і споруд: літ. «Б» - басейн, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - навіс, №1,2 - огорожа, І - мостіння, розташованого по АДРЕСА_1 , з правом здачі житлового будинку, господарських будівель і споруд в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно;

- визнано за ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом право на 1/4 частку незавершеного будівництвом (готовністю 96 %) житлового будинку літ. «А», господарських будівель і споруд: літ. «Б» - басейн, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - навіс, №1,2 - огорожа, І - мостіння, розташованого по АДРЕСА_1 , з правом здачі житлового будинку, господарських будівель і споруд в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно;

- визнано за ОСОБА_3 після смерті чоловіка ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом право на 1/4 частку незавершеного будівництвом (готовністю 96 %) житлового будинку літ. «А», господарських будівель і споруд: літ. «Б» - басейн, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - навіс, №1,2 - огорожа, І - мостіння, розташованого по АДРЕСА_1 , з правом здачі житлового будинку, господарських будівель і споруд в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно;

- визнано недійсним розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 09.07.2015 №943 «Про затвердження державного акту прийняття в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_3 громадянкою ОСОБА_10 »;

- визнано недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради 16.07.2004 на ім`я ОСОБА_10 , власності на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 ;

- витребувано з чужою незаконною володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1/4 частку незавершеного будівництвом (готовністю 96 %) житлового будинку літ «А» господарських будівель і споруд: літ. «Б» - басейн, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - навіс., № 1,2 - огорожа, І - мостіння, розташованого по АДРЕСА_1 ;

- витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1/4 частку незавершеного будівництвом (готовністю 96 %) житлового будинку літ. «А . господарських будівель і споруд: літ. «Б» - басейн, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - навіс, №1,2 - огорожа, 1 - мостіння, розташованого по АДРЕСА_1 ;

- відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування та договорів купівлі-продажу нерухомого майна, вселення;

- відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та договорів купівлі-продажу нерухомого майна, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, стягнення грошових коштів.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року у справі №1512/3763/2012 було встановлено, що ОСОБА_1 не має та не мала жодних прав на будинок та володіє належним ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майном незаконно.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року рішення апеляційного суду Одеської області від 18.06.2015р. залишено без змін.

На підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року державним реєстратором Одеської обласної філії комунальною підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим О.В. 21.07.2017 було зареєстровано за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 право власності на 1/4 частку земельної ділянки (по 1/4 за кожним), кадастровий номер :27:011:0147, розташована за адресою АДРЕСА_1 .

22 червня 2020 року право власності на 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :27:011:0147, розташована за адресою АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_3 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року та постановою Верховного Суду від 19 грудня 2019 року, у справі №520/11429/17 було скасовано запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно №41240 в книзі 269-65 про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, житловою площею 108,0 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 1442 кв. м, за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 6665263, внесений 05.04.2005, виселено ОСОБА_1 з незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано її звільнити будинок та земельну ділянку від належних їй майна та речей.

На виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року було видано виконавчі листи щодо виселення ОСОБА_1 з незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , та щодо звільнення з вказаного будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , від належних ОСОБА_1 майна та речей.

Виконавчі листи були подані для примусового виконання до Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса ГТУЮ в Одеській області.

15 листопада 2019 року під час виконавчого провадження ВП №60448733 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, якою встановлено, що в ході проведення виконавчих дій 14.11.2019р. виселено ОСОБА_1 з незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

15 листопада 2019 року під час виконавчого провадження ВГІ №60448349 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, якою встановлено, що в ході проведення виконавчих дій 14.11.2019, звільнено незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок з господарськими (надвірними) спорудами та земельну ділянку загальною площею 0,1442га, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , від належних ОСОБА_1 майна та речей.

10 грудня 2019 року право власності на незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_2 (1/4 частка), 26.12.2019 - за ОСОБА_4 (1/4 частка) та ОСОБА_4 (1/4 частка), 04.06.2020 - ОСОБА_3 (1/4 частка).

Таким чином, на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року у справі №1512/3763/2012 власниками житлового будинку та земельної ділянки (по 1/4 частці кожен) є ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , право власності на належні їм частки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

На виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року у справі №520/11429/17, запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок скасовано, виселено ОСОБА_1 з незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано її звільнити будинок та земельну ділянку від належних їй майна та речей.

Вказані судові рішення є чинними та не скасовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою і ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тому особа повинна довести (а суд встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом положень указаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюють ся.

Розпорядження своїм правом на захист полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання цивільного судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії відповідача були протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у правовідносинах.

Завданням цивільного судочинства є вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи. Рішення суду усуває спірність і в цей спосіб досягається захист прав та інтересів особи Отже, захист прав - це наслідок вирішення спору.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, про що також зазначено і в Рішеннях Конституційного Суду України від 01.12.2004 року N 18-рп/2004, від 02.11.2004 р N 15-рп/2004, від 30.01.2003 року N 3-рп/2003, і в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 р., ратифікованої Законом України від 17.07.97 р., ч. 2 ст. 55 Конституції України, відповідно до яких кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або обмежують права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Таким чином, наявність факту порушень з боку суб'єкта владних повноважень (за умови, якщо така є), без зазначення позивачем порушених прав, які потребують захисту, не є підставою для задоволення позову.

У зв`язку з наведеним позивач має довести не лише факт порушення суб`єктом владних повноважень вимог законодавства в сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, але й те, що внаслідок цього були порушені права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 а саме: яким чином державними реєстраторами порушені права позивача - незаконного володільця, від якого нерухоме майно було витребувано рішенням суду, а право на це майно визнано за ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , тобто за особами, за якими державні реєстратори зареєстрували речові права.

Позов про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень поданий особою, якій право на земельну ділянку та розташований на ній будинок не належить.

Так, рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року встановлено, що незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок з господарськими будівлями й спорудами та земельну ділянку загальною площею 0,1442 га після смерті ОСОБА_9 успадкував ОСОБА_7 , в свою чергу після смерті ОСОБА_7 вказане майно в порядку спадкування перейшло до ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Спадкоємцями спадщина прийнята, відтак, з часу відкриття спадщини - з 30.03.2004р. у ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виникло право володіння й користування спадковим майном.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, якщо воно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуггя в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

При цьому права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого ст.ст. 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. ст.. 387, 388 ЦК України, які дають право витребувати майно в набувача.

Таким чином, речово-правовий спосіб захисту не передбачає визнання недійсним всіх наступних правочинів, які були вчинені після недійсного.

Тому доводи ОСОБА_1 про те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_1 стала власником житлового будинку недійсним не визнавався, є неспроможними та суперечать існуючим способам захисту права власності.

Враховуючи, що майно може бути витребувано власником з чужого незаконного володіння, Апеляційний суд Одеської області у справі №1512/3763/2012, задовольняючи вимоги про витребування майна від ОСОБА_1 на підставі ст. 388 ЦК України, встановив особу власників та ту обставину, що ОСОБА_1 не є власником спірного майна, а також те, що ОСОБА_1 незаконно володіє цим майном, враховуючи, що вказане майно вибуло з володіння власника поза його волею на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.11.2016р. рішення апеляційного суду Одеської області від 18.06.2015р. залишено без змін.

Те, що за спадкоємцями ОСОБА_7 фактично було визнано право власності, а не будь-яке інше речове право, підтверджується також висновком ВССУ, зробленим за наслідками перегляду в касаційному порядку рішення апеляційного суду Одеської області від 18.06.2015 у справі №1512/3763/2012.

В ухвалі від 23.11.2016р. ВССУ зазначив, що «не можуть бути взяті до уваги доводи касаційної скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_4 про те, що апеляційним судом зобов`язано спадкоємців виготовити відповідні документи для отримання державного акта на право власності на земельну ділянку замість визнання права власності, оскільки це не впливає на правильність вирішення справи, адже судове рішення є підставою для реєстрації власності.

Таким чином, ВССУ прямо вказав на те, що за спадкоємцями було визнано частки у праві власності на нерухоме майно, а тому на підставі рішення суду апеляційної інстанції від 18.06.2015 за ними може бути зареєстровано право власності.

Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є підставою для реєстрації права власності на це майно за позивачем, така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові №183/1617/16 від 14.11.2019р.

Так, ВП ВС у вказаній постанові сформулювала наступний висновок: Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та його обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Тобто за висновком ВС, рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є рішенням суду щодо права власності на це майно та є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно.

Крім того, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.09.2018р. у справі №520/11429/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні та виселення, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації, усунення перешкод я користуванні та виселення було скасовано запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно №41240 в книзі 269-65 про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, житловою площею 108,0 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 1442 кв. м., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 6665263, внесений 05.04.2005.

Вказаним рішенням було виселено ОСОБА_1 з незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано її звільнити будинок та земельну ділянку загальною площею 0,1442 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , від належних їй майна та речей.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.09.2018р. у справі №520/11429/17 залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 01.10.2019р. та постановою Верховного Суду від 19.12.2019р..

Одеський апеляційний суд в постанові від 01.10.2019р. зазначив: «Враховуючи, що майно може бути витребувано власником з чужого незаконного володіння, суд, задовольняючи вимоги про витребування майна від ОСОБА_1 , встановив особу власників та ту обставину, що ОСОБА_1 не є власником спірного майна, а також те, що ОСОБА_1 незаконно володіє цим майном, враховуючи, що вказане майно вибуло з володіння власника поза його волею на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано... Оскільки порушене право ОСОБА_4 на спадщину було захищено судом шляхом постановлення судового рішення про витребування майна від ОСОБА_1 на його користь, то... остання не набула права власності на спірне майно, а отже не може існувати державної реєстрації права власності на особу, у якої таке право відсутнє....майно вибуло з володіння ОСОБА_7 поза його волею, всі правочини, які вчинялися з майном ОСОБА_7 після його смерті, були вчинені з порушенням закону, а відтак жодна з осіб, які були учасниками цих правочинів, не набули та не могли набути права власності на майно ОСОБА_7 ».

На виконання рішень суду у справах №520/11429/17 та №1512/3763/2012 запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 було скасовано, 10.12.2019 зареєстровано право власності на 1/4 частку житлового будинку за ОСОБА_2 , 26.12.2019 право власності на 1/4 частку (по 1/4 за кожним) було зареєстровано за ОСОБА_4 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними та об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Враховуючи наведене, обставини, встановлені рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.06.2015р. у справі №1512/3763/2012 та рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.09.2018р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 01.10.2019 у справі №520/11429/17, не повинні доказуватись повторно при розгляді даної справи.

Тобто не має піддаватись сумніву та не підлягає додатковому доказуванню, що власниками незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованому на земельній ділянці площею 0,1442 га за адресою: АДРЕСА_1 , з моменту відкриття спадщини є ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

А також, оскільки права спадкоємців на спадкове майно були захищені шляхом витребування майна від ОСОБА_1 із застосуванням механізму, передбаченого ст. 388 ЦК України, то ОСОБА_1 не набула право власності на нерухоме майно та володіла ним незаконно, зважаючи на приписи ст.330 ЦК України, якою передбачено, що добросовісний набувач набуває право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це право, якщо майно відповідно до ст. 388 ЦК України не може бути витребуване у нього.

Враховуючи наведене, діями державних реєстраторів та державною реєстрацією прав на незавершений будівництвом житловий будинок за спадкоємцями ОСОБА_7 не було та не могло були порушено право ОСОБА_1 на зазначене майно, оскільки ОСОБА_1 не набула такого права і володіла майном незаконно, в зв`язку з чим позов ОСОБА_1 не підлягав задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи (фактично дублюють доводи позовної заяви) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 квітня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда