Номер провадження: 22-ц/813/4657/23
Справа № 496/459/22
Головуючий у першій інстанції Галич О.П.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі

головуючого Воронцової Л.П.,

суддів: Базіль Л.В.,

Приходько Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 листопада 2022 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив

19 січня 2022 року представник ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся з позовом до ОСОБА_1 з вимогами про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 07.08.2018 року у розмірі 62201,58 грн., понесенні витрати на сплату судового збору у розмірі 2481, 00 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 07.08.2018 року між відповідачем та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений Договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, за умовами якого, Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 20099,00 грн. на строк до 07.12.2020 року включно.

08.10.2019 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» був укладений Договір факторингу №150, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», а ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 07.08.2018 року, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

09.10.2019 року між ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №09-10/19 відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 07.08.2018 року, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Таким чином позивач, зазначав, що ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» втратив такі права.

За період користування кредитними коштами, позичальником здійсненні часткові платежі на погашення основної суми кредитку, проте, заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані кредитні кошти на підставі договору №0 від 07.08.2018 року, з огляду на що у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

Станом на 28.12.2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості становить 62 201,58 грн., з яких: нараховані 3% річних 603,59 грн.; втрати по інфляції 1967,85 грн.; заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 19025,19 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 12573,34 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 25281,60 грн.; заборгованість з комісії 2750,00 грн.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог відмовлено.

16 грудня 2022 року, не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ «Вердикт Капітал», засобами поштового зв`язку направило до суду апеляційну скаргу, в якій просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити у нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Судові витрати покласти на відповідача.

Доводи апеляційної скарги скаржник обґрунтував тим, що:

- висновок суду про недоведеність факту виникнення у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором є безпідставним, з огляду на наявність у матеріалах справи Акту приймання передачі права вимоги, із підписанням якого сторонами, відповідно до договору факторингу №09-10/19 від 09.10.2019 року, пов`язується перехід права вимоги від боржника всіх зобов`язань за договором №0 від 07.08.2018 року;

- попри твердження суду першої інстанції, не повідомлення боржника про відступлення права вимоги за Кредитним договором не є підставою стверджувати про не перехід такого права і наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «УкрСиббанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 07.08.2018 року (а.с. 7-9).

Відповідно до погоджених сторонами умов договору сторонами було визначено суму кредиту (п.3.1) 20 099 грн., строк дії договору (п.3.5) до 07.12.2020 року, разову комісію за надання послуг (п.3.3) 99 грн. комісію за надання послуш з управління кредитом при простроченні сплати платежу до 500 грн., процентну ставку за договором (п.3.8) 65% річних, розмір щомісячного ануїтетного платежу (п.3.6) 1 411 грн., періодичність його внесення (п. 3.9) до 7 числа кожного місяця (а.с.7-9).

Відповідно до додатку №1 до договору №0 від 07.08.2018 року, позичальнику було визначено графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту. (а.с. 10-11)

Крім того, ОСОБА_1 підписала анкету-заявку на надання споживчого кредиту, де визначено строк користування кредитом 28 місяців, сума кредиту 20000 грн., максимальна сума ліміту додаткового кредиту 50000 гривень, максимальна процентна ставка за додатковим кредитом 60% річних від фактично використаної суми додаткового кредиту. (а.с. 14)

Відповідно до розрахунку заборгованості фізичної-особи ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», загальна сума заборгованості складає 62201,28 грн., яка складається з: заборгованості по основній сумі кредиту 19025,19 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 12573,34 грн.; заборгованості з комісії 2750,00 грн.; нарахованих відсотків 25281,60 грн.; нарахованих 3% річних за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України 603,59 грн.; інфляційних збитків за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України 1967,85 грн. (а.с. 18).

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитом станом на 08.10.2019 року (дату відступлення права вимоги), загальний залишок заборгованості ОСОБА_1 становив 34348,53 грн. (а.с.19-23).

З виписки за кредитним договором з 07.08.2018 року по 08.10.2019 року, виданої АТ «УкрСиббанк», вбачається, що відповідач користувалася грошовими коштами (а.с. 24-33).

08.10.2019 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» було укладено договір факторингу №150, відповідно до п.2.1 за цим договором Клієнт відступає Фактору, а Фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за оплату та на умовах, визначених цим договором. (а.с. 34-38)

Відповідно до п.2.4 порядок розрахунків між Клієнтом та Фактором визначено в Акті Взаємозаліку, що є невід`ємною частиною до цього Договору.

ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» перевело АТ «Укрсиббанк» грошові кошти у розмірі 1 154 671,58 грн., що підтверджується платіжним дорученням №502 (а.с.39).

08.10.2019 року було складено акт приймання-передачі права вимоги між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК Інвестохіллс Веста», відповідно до якого, клієнт передає (відступає) Фактору Права Вимоги, а Фактор приймає Права Вимоги в обсязі та на умовах, визначених Договором та Реєстром Боржників від 08.10.2019 року до Договору Факторингу №150 від 08.10.2019 року (а.с. 40).

На виконання договору Факторингу №150 від 08.10.2019 року, укладеного між Фактором та Клієнтом, складено реєстр боржників відповідно до якого, клієнт передав, а фактор прийняв на умовах, визначених Договором, права вимоги, крім того, ОСОБА_1 (а.с. 41-45).

09.10.2019 року між ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №09-10/19, відповідно до 2.1 за цим договором Клієнт відступає Фактору, а Фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за оплату та на умовах, визначених цим договором (а.с. 46-50).

ТОВ «Вердикт Капітал» перевело ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» грошові кошти у розмірі 457558,68 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7 від 28 жовтня 2019 року та грошові кошти у розмірі 700000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6 від 25.10.2019 року (а.с.51, 52).

09.10.2019 року було складено акт приймання-передачі права вимоги між ТОВ «ФК Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до якого, клієнт передає (відступає) Фактору Права Вимоги, а Фактор приймає Права Вимоги в обсязі та на умовах, визначених Договором та Реєстром Боржників від 09.10.2019 року до Договору Факторингу №09-10/19 від 09.10.2019 року (а.с. 53).

На виконання договору Факторингу №09-10/19 від 09.10.2019 року, укладеного між Фактором та Клієнтом, склали реєстр боржників відповідно до якого, клієнт передав, а фактор прийняв на умовах, визначених Договором, права вимоги, зокрема, ОСОБА_1 (а.с. 54-58).

Приймаючи у даній справі рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності у нього прав вимоги, оскільки останнім до матеріалів справи не було надано належних та допустимих доказів переходу до нього прав та обов`язків первісного кредитора та доказів повідомлення боржника про відступлення права вимоги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, за змістом наведених положень закону, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про відступлення права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про відступлення права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. При цьому матеріали справи не місять жодних доказів вимог пред`явлення ТОВ «ФК Інвестохіллс Веста» або АТ «УкрСиббанк» вимог до ОСОБА_1 з приводу невиконання умов кредитного договору №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 07.08.2018 року.

Не погоджується апеляційний суд і з висновком суду першої інстанції про те, що ненадання позивачем Акту взаємозаліку, відповідно до якого між сторонами відбувався розрахунок за договором факторингу, позбавляє суд можливості встановити наявність у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Так, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Водночас, відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни. Такий висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №916/2286/16 .

Судом першої інстанції не встановлено, що Договір відступлення оспорюється або визнаний у встановленому порядку недійсним,на відповідні обставини не посилається і відповідач, у зв`язку з чим відмова суду першої інстанції у задоволенні позовної заяви з підстав недоведеності факту переходу права вимоги є безпідставною.

Апеляційний суд також погоджується із зауваженнями скаржника про те, що п. 4.1 Договору факторингу № 09-10/19 від 09.10.2019 року встановлено, що право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від Клієнта Фактору, та право вимагати від Боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимоги у Фактора виникає в день підписання Акту приймання передачі права вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, Акт приймання-передачі права вимоги підписано сторонами 09.10.2019 pоку, а отже відповідно до умов Договору факторингу, саме з цієї дати ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_2 .

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що ТОВ «Вердикт Капітал» є належним позивачем у справі про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0 від 07.08.2018 року. Разом з тим, оцінюючи доведеність розміру заявлених позивачем вимог, апеляційний суд вважає, що такі підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

ПАТ «УкрСиббанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме: надав ОСОБА_1 у кредит у розмірі, встановленому Договором.

Користування ОСОБА_1 кредитними коштами підтверджується випискою за кредитним договором.

Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, що є підставою для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Звертаючись до суду із відповідним позовом ТОВ «Вердикт Капітал» зазначає, що загальна заборгованість ОСОБА_1 становить становить 62 201,58 грн., з яких: нараховані 3% річних 603,59 грн.; втрати по інфляції 1967,85 грн.; заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 19025,19 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 12573,34 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 25281,60 грн.; заборгованістю з комісії 2750,00 грн.

Однак, з наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається, що сума заборгованості за відсотками, що утворилась за час користування ОСОБА_1 кредитними коштами по день відступлення права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» (12573,34 грн.) позивачем було включено до загального розрахунку заборгованість двічі: власне до заборгованісті за відсотками на дату відступлення права вимоги та до заборгованості за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору що на переконання апеляційного суду, є підставою для зменшення загальної суми заборгованості, що пілягає стягненню з ОСОБА_1 на відповідну суму.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов ТОВ Вердикт Капітал» підлягає частковому задоволенню, а з ОСОБА_1 належить стягнути заборгованість а кредитним договором №0 від 07.08.2018 року у розмірі 49 628,24 грн., яка складається з: заборгованості по основній сумі кредиту 19 025,19 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 12 573,34 грн.; заборгованості з комісії 2 750,00 грн.; нарахованих відсотків з дня відступлення права вимоги до дати закінчення терміну дії договору (з 09.10.2019 року по 09.10.2020 року) 12 708,26 грн.; нарахованих 3% річних за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України 603,59 грн.; інфляційних збитків за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України 1967,85 грн.

Відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Згідно ч.8, ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Статтею 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Зважаючи, що ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні при зверненні до суду із апеляційною скаргою, скаржником не надавалось суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які воно понесло і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення із відповідача частини судового збору, сплачено за подання позовної заяви в сумі 1979,49 грн. (2 481*79,78%) та апеляційної скарги в сумі 2 969 (3721,50*79,78%), відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної апеляційним судом частини позовних вимог 79,78% (49 628,21*62 201,58:100).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив

Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 листопада 2022 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б) заборгованості за договором надання споживчого кредиту №0 від 07.08.2018 року у розмірі 49 628,24 грн., яка складається з: заборгованості по основній сумі кредиту 19 025,19 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 12 573,34 грн.; заборгованості з комісії 2 750,00 грн.; нарахованих відсотків 12 708,26 грн.; нарахованих 3% річних за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України 603,59 грн.; інфляційних збитків за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України 1967,85 грн. та суми судових витрати у розмір 4 948,49 грн., понесених у зв`язку зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги .

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді : Л.В. Базіль

Л.А. Приходько