Справа № 703/3711/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Биченка І.Я.

за участю секретаря судового засідання Литвин Г.Т.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Сухомудренка Б.В.

представників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування акту розслідування нещасного випадку,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до АТ «Українська залізниця» про скасування акту розслідування нещасного випадку.

В обґрунтування позову зазначив, що він з 06.05.2015 по 24.05.2017 працював на посаді муляра 3 розряду у господарсько-побутовому цеху «Локомотивного депо ім. Т. Шевченка» регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

07.03.2017 під час перебування на робочому місці ним було отримано політравму лівої кисті руки в приміщенні столярного відділення господарсько-побутового цеху локомотивного депо під час робіт на комбінованому деревообробному верстаті.

У зв`язку з наведеним наказом керівника регіональної філії «Одеська залізниця» було створено комісію з розслідування нещасного випадку на виробництві, яка за результатами проведеного розслідування прийшла до висновку про те, що вказаний нещасний випадок є таким, що не пов`язаний з виробництвом та склала акт за формою Н-5 від 23.03.2017.

За скаргою позивача ГУ Держпраці у Київській області видало припис, яким зобов`язало директора регіональної філії «Одеська залізниця» провести повторне розслідування нещасного випадку, скласти акт за формою Н-5, затвердити акт за формою Н-1 та ін.

На підставі вказаного припису відповідачем було створено комісію, яка повторно, всупереч вказаному припису, склала акт форми Н-5 про нещасний випадок, що мав місце 07.03.2017, та визнала його таким, що не пов`язаний з виробництвом.

Позивач повторно звернувся до ГУ Держпраці у Київській області із скаргою на дії відповідача, в результаті чого цей орган повторно видав припис про проведення розслідування нещасного випадку.

Проте, відповідач вчергове провів розслідування та склав акт форми Н-5 та склав акт про те, що нещасний випадок, який стався 07.03.2017, не пов`язаний з виробництвом.

Вважаючи складені акти незаконними, а факт одержання ним травми таким, що пов`язаний з виробництвом, ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з відповідною позовною заявою.

Рішенням від 31.03.2021 суд відмовив йому у задоволенні позовних вимог повністю.

Непогоджуючись із вказаним рішенням позивач оскаржив його до апеляційного суду. Постановою апеляційного суду від 24.06.2021 було скасовано рішення суду першої інстанції та постановлено нове, яким частково задоволено вимоги позивача, визнано незаконним та скасовано акт форми Н-5 від 04.12.2017 повторного розслідування нещасного випадку.

У зв`язку із скасуванням зазначеного акту розслідування відповідачем 02.08.2021 організовано проведення розслідування нещасного випадку шляхом поновлення роботи комісії та 06.08.2021 за його результатами складено акт форми Н-1/НВП, згідно з яким члени комісії одноголосно прийняли рішення, що нещасний випадок з ОСОБА_4 не пов`язаний з виробництвом, оскільки він не підпадає під обставини пункту 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві.

Позивач вважає, що зазначений акт, а також дії комісії з розслідування нещасного випадку є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, а також обставинам, що встановлені в постанові Черкаського апеляційного суду від 24.06.2021, оскільки апеляційний суд у судовому рішенні встановив, що отримання ним 07.03.2017 травм на робочому місці є пов`язаним із виробництвом.

Крім того, на виконання рішення суду комісія з розслідування нещасного випадку не утворювалась, а було поновлено роботу комісії, що не передбачено вимогами чинного законодавства.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просив визнати протиправним та скасувати акт розслідування нещасного випадку, що стався 07 березня 2017 року о 13 годині 35 хвилин у виробничому підрозділі служби локомотивного господарства «Локомотивне депо ім. Т. Шевченка» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» від 06.08.2021 форми Н-1/НП та зобов`язати відповідача провести повторне розслідування вказаного нещасного випадку.

08.02.2022 до суду надійшов відзив АТ «Укрзалізниця», у якому відповідач не визнав позов та зазначив, що ОСОБА_1 працював на посаді муляра, а тому деревообробний верстат не є його робочим місцем. Він також не залучався керівництвом до роботи на цьому станку. А тому його посилання на те, що він отримав травму саме на робочому місці є необґрунтованими та безпідставними. Наказом від 02.08.2021 було поновлено роботу комісії із розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем 07.03.2017. За результатами роботи комісії 06.08.2021 було складено акт розслідування нещасного випадку форми Н-1/НП, який був затверджений директором регіональної філії «Одеська залізниця» 09 серпня 2021 року. Згідно вказаного акту причиною настання нещасного випадку стали алкогольне сп`яніння та особиста необережність ОСОБА_1 . Позивач порушив вимоги ст.14 Закону України Про охорону праці та обов`язки працівників щодо додержання вимог нормативно-правових актів з охорони праці. Відповідач вказав, що в той час, коли стався нещасний випадок, позивач не виконував свої посадові обов`язки, а самовільно, без дозволу майстра ОСОБА_5 та тесляра ОСОБА_6 взявся допомагати останньому підтримувати фанеру для її обрізки, вчинивши таким чином проступок, який можна пояснити лише як неадекватно прийнятим рішенням, прийнятим ним в стані алкогольного сп`яніння.

В ході розгляду справи відповідач направив клопотання, в якому зазначив, що постановою Верховного Суду від 06 липня 2022 року скасовано постанову Черкаського апеляційного суду від 24 червня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про встановлення факту одержання травми на робочому місці таким, що пов`язаний з виробництвом, зобов`язання скласти акти за формою Н-5 та Н-1 за фактом одержання травми, стягнення майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Черкаського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року встановлено факт одержання ОСОБА_1 травми на робочому місці, зобов`язано АТ «Українська залізниця» скласти акти за формою Н-5 та Н-1 за фактом одержання ОСОБА_1 травми 07 березня 2017 року. Крім того, стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000 грн. На виконання рішення суду 13 жовтня 2022 року директором регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» затверджено складений 07 жовтня 2022 року комісією залізниці за участю ОСОБА_1 акт форми Н-1/П, яким нещасний випадок, що стався з позивачем, визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

Ухвалою від 04 квітня 2023 року суд закрив провадження у справі в частині пред`явленої вимоги про зобов`язання відповідача провести повторне розслідування нещасного випадку на виробництві за відсутністю предмета спору.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2021 справу було передано на розгляд судді Прилуцького В.О.

У зв`язку із задоволенням ухвали про самовідвід протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2021 справу було передано на розгляд судді Ігнатенко Т.В.

На підставі розпорядження керівника апарату Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2022 року повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями від 28.04.2022 справу передано на розгляд судді Биченка І.Я.

Ухвалою від 17.11.2021 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання сторони з`явились.

Представник позивача адвокат Сухомудренко Б.В. в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що незважаючи на те, що відповідач склав акт форми Н-1/П, яким нещасний випадок, що стався ОСОБА_1 , визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, однак попередній акт від 09.08.2021 не скасовано. Відповідно, наполягав на задоволенні позову щодо визнання протиправним та скасування вказаного акту.

Позивач ОСОБА_1 підтримав пояснення свого представника.

Представники відповідача позов не визнали та пояснили, що на даний час відповідач провів повторне розслідування нещасного випадку на виробництві, що мав місце 07.03.2017 з ОСОБА_1 , та складено акт форми Н-1/П, яким вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Відповідачем також відшкодована позивачу моральна шкода. Відтак, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 06.05.2015 був прийнятий муляром 3 розряду в господарсько-побутовий цех (цех №13) в порядку переведення з Шевченківського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №5 Одеської залізниці. 24.05.2017 його було звільнено згідно п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. Вказані обставини підтверджуються трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 .

07 березня 2017 року о 13 годині 35 хвилин у виробничому підрозділі «Локомотивне депо ім. Т. Шевченка» служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» стався нещасний випадок, в результаті якого ОСОБА_1 отримав політравму лівої кисті.

За фактом розслідування вказаного нещасного випадку на виробництві в.о. начальника регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» Єрьоміним В.В. 23 березня 2017 року було затверджено акт проведення розслідування нещасного випадку від цієї ж дати, яким нещасний випадок з муляром ОСОБА_1 , який працює у ВП «Локомотивне депо ім. Т. Шевченка» регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» комісією відповідно до п.16, абзацу 4 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011 №1232, визнано таким, що не пов`язаний з виробництвом. Складено акт за формою Н-5.

17 липня 2017 року в.о. начальника регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» Єрьомін В.В. затвердив акт від 13 липня 2017 року повторного розслідування вказаного нещасного випадку, яким нещасний випадок з муляром ОСОБА_1 , який працює у ВП «Локомотивне депо ім. Т. Шевченка» регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» комісією відповідно до п.16, абзацу 4 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011 №1232, визнано таким, що не пов`язаний з виробництвом. Складено акт за формою Н-5.

07 грудня 2017 року в.о. начальника регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» Єрьомін В.В. затвердив акт від 04 грудня 2017 року повторного розслідування вказаного нещасного випадку, яким нещасний випадок з муляром ОСОБА_1 , який працював у ВП «Локомотивне депо ім. Т. Шевченка» регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» комісією відповідно до п.16, абзацу 4 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011 №1232, визнано таким, що не пов`язаний з виробництвом. Складено акт за формою Н-5.

Непогоджуючись із вказаним актом ОСОБА_1 звернувся до смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ПАТ «Укрзалізниця», в якому просив визнати факт одержання ним травми на робочому місці 7 березня 2017 року таким, що пов`язаний з виробництвом, визнати незаконним та скасувати акт форми Н-5 від 04 грудня 2017 року, зобов`язати роботодавця скласти акт форми Н-1 та форми Н-5, стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 1016,76 грн. та 300000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області по справі №703/3207/17 від 31 березня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено повністю.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 24 червня 2021 року рішення суду першої інстанції від 31 березня 2021 року скасовано. Ухвалено нове рішенням, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» задоволено частково, визнано незаконним та скасовано акт форми Н-5 від 04 грудня 2017 року повторного розслідування нещасного випадку, що стався 07 березня 2017 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

09 серпня 2021 року директор регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Нікулін С.С. затвердив акт від 06 серпня 2021 року розслідування нещасного випадку, що стався 07 березня 2017 року, відповідно до якого комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок з ОСОБА_1 , муляром ВП «Локомотивне депо ім. Т. Шевченка» служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», визнано не пов`язаним з виробництвом, оскільки він не підпадає під обставини пункту 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011 №1232, визнано таким, що не пов`язаний з виробництвом. Складено акт за формою Н-5.

В ході розгляду справи сторони визнали, що постанова Черкаського апеляційного суду від 24 червня 2021 року була скасована постановою Верховного Суду. За результатами розгляду справи №703/3207/17 Черкаським апеляційним судом прийняте нове рішення, яким встановлено факт одержання ОСОБА_1 травми на робочому місці у виробничому підрозділі Локомотивного депо ім. Т. Шевченка регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» 07 березня 2017 року таким, що пов`язаний з виробництвом, зобов`язано акціонерне товариство «Українська залізниця» скласти акти за формою Н-5 та Н-1 за фактом одержання ним травми 07 березня 2017 року. Крім того, стягнуто з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Враховуючи наведене 07 жовтня 2022 року складено акт за формою Н-1/П розслідування нещасного випадку, що стався 07 березня 2017 р. о 13 год. 35 хв. у виробничому підрозділі служби локомотивного господарства «Локомотивне депо ім. Т. Шевченка» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», який затверджений 13 жовтня 2022 року директором регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Нікуліним С.С., згідно з яким комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок, який стався 07 березня 2017 року о 13 годині 35 хвилин у столярному відділенні господарсько-побутового цеха виробничого підрозділу служби локомотивного господарства «Локомотивне депо ім. Т. Шевченка» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» з муляром ОСОБА_1 визнається пов`язаним з виробництвом, відповідно підпункту 1 пункту 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011 №1232.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина друга статті 15 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 4 ЦПК України право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Однак, наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.10.2019 у справі № 910/6642/18 зроблено висновок про стадійність захисту права, зокрема вказано на те, що під час вирішення господарського спору суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорення відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

В пункті 52 постанови Верховного Суду від 26 липня 2022 року у справі №826/6664/17 зазначено, що вирішуючи кожний конкретний спір на підставі всіх установлених обставин, суд повинен установити, на захист якого права подано відповідний позов, чи порушене, не визнане або оспорюване таке право відповідачем (відповідачами), а також з`ясувати, чи призведе задоволення заявлених вимог до реального та ефективного поновлення порушеного права, та залежно від з`ясованого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У згаданій вище постанові від 26 липня 2022 року у справі №826/6664/17 у пунктах 53-54 Верховним Судом зроблено висновок, що під ефективним поновленням слід розуміти реальний позитивний вплив судового рішення про задоволення позову на виявлену під час судового розгляду обставину порушення/невизнання/оспорювання або запобігання виникненню спору щодо права, на захист якого був поданий позов. Водночас відмова в позові з підстав обрання неефективного способу захисту може мати місце тоді, коли в судовому процесі відсутній будь-який сенс у розрізі питання щодо реальної можливості захисту прав позивача в обраний ним спосіб.

Отже, відсутність порушеного права у позивача зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Підсумовуючи наведене суд зазначає, що позивач, звертаючись до суду з позовною заявою зобов`язаний довести наявність порушення його прав та законних інтересів, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для захисту прав позивача. Наведені судом норми права визначають об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відсутність порушеного права у позивача зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Звертаючись до суду з наведеним позовом позивач просив визнати протиправним та скасувати акт розслідування нещасного випадку на виробництві від 06.08.2021 року, яким нещасний випадок, що стався з ним 07 березня 2017 року, визнано таким, що не пов`язаний з виробництвом. Крім того, просив зобов`язати відповідача провести повторне розслідування нещасного випадку.

В ході розгляду справи , а саме 07.10.2022, комісією, утвореною наказом регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», складено акт форми Н-1/П, яким нещасний випадок на виробництві, що стався 07.03.2017, визнано таким, що пов`язаним з виробництвом.

Сторона позивача просила закрити справу в частині пред`явлених вимог про зобов`язання відповідача провести повторне розслідування нещасного випадку на виробництві у зв`язку з відсутністю предмета спору, однак наполягала на розгляді позовної вимоги про визнання протиправним та скасування акту від 06.08.2021.

Оскільки відповідач відновив порушене право позивача шляхом складення акту форми Н-1/П, вимоги позивача про скасування акту від 06.08.2021 є необґрунтованими та не відповідають критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення таких вимог не впливає на відновлення порушених права позивача. Складення акту розслідування нещасного випадку на виробництві форми Н-1/П встановило між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відповідачем факту того, що нещасний випадок, який стався з позивачем 07.03.2017, є таким, що пов`язаний з виробництвом. Відповідно, позивачу було компенсовано отриману ним моральну шкоду.

Наведене дає підстави для висновку, що на час постановлення рішення відсутні підстави для задоволення позову у розрізі питання щодо реальної можливості захисту прав позивача в обраний ним спосіб.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Зважаючи на те, що позов не підлягає до задоволення, понесені ОСОБА_1 судові витрати на підставі ст.141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

На підстав наведеного, керуючись ст.5, 7,12, 81, 89, 141, 247, 263, 265 ЦПК України,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування акту розслідування нещасного випадку відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 10.04.2023.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач акціонерне товариство «Українська залізниця», адреса місця знаходження: м. Київ-150, вул. Єжи Гедройця, 5, .

Суддя І.Я. Биченко