Справа № 646/6010/21
№ провадження 2/646/384/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.23 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

судді Янцовської Т.М.,

з участю секретаря Полешко О.С.,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 646/6010/21 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на квартиру частково недійсним та їх часткове скасування,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду з позовом про скасування Розпорядження від 02.11.2001 року № 5728 Відділу приватизації житлового фонду Управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради в частині визнання її співвласником житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 загальною площею 64,2 кв.м., житловою площею 38,2 кв. м, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 02.11.2001 року в частині належності позивачці права приватної спільної сумісної власності на спірне житлове приміщення. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що в лютому 2020 року під час отримання відомостей у вигляді інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізналась, що у 2001 році на її ім`я була здійснена безоплатна приватизація житла. Частки спірної квартири розділені наступним чином: належать ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та позивачці на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 02.11.2001 року; 1/8 частини перебуває в приватній власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину р.№ 5-3979 від 28.10.2009 року, виданого 1 ХДНК; 1/8 частини знаходиться в приватній власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину р.№ 5-3979 від 28.10.2009 року, виданого 1 ХДНК. На момент здійснення безоплатної приватизації зазначеної квартири у 2001 році позивачка була неповнолітньою дитиною, а тому від імені позивачки одноосібно виступила мати - ОСОБА_3 , що є недопустимим, оскільки інтереси неповнолітньої під час приватизації квартири повинні були представляти батьки (мама і батько). Рішення органу приватизації за умови відсутності згоди обох батьків на приватизацію житла в інтересах неповнолітньої дитини не може вважатись законним та обґрунтованим. Крім того, у вказаній вище квартирі позивачка ніколи не проживала, а фактично проживала за місцем проходження військової служби свого батька - ОСОБА_4 . Досягнувши повноліття і отримавши право самостійного прийняття рішень, позивачка вважає, що в результаті дій мами, бабусі і покійного діда по приватизації спірної квартири у 2001 році були порушені її охоронювані законом права та інтереси, що полягає у фактичному позбавленні її права вільного вибору способу задоволення своїх житлових потреб при досягненні повноліття. В теперішній час позивачка проходить дійсну військову службу в Національній гвардії України, є учасником бойових дій. Іншим житлом, крім частини приватизованої квартири, що є предметом спору, у місті Харкові і в Україні не забезпечена, проживати самостійно з власною сім`єю на приватизованій житловій площі не має можливості. З метою одержання для проживання службового житлового приміщення, повинна бути прийнятою на квартирний облік. Використання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належного їй права на приватизацію житлового приміщення обмежує можливості реалізації своїх житлових прав.

Ухвалою суду від 16.09.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.12.2021 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» у зв`язку із неможливістю Червонозаводським районним судом м. Харкова здійснювати правосуддя під час воєнного стану визначено територіальну підсудність судових справ цього суду за Ленінським районним судом м. Полтави.

Надалі розпорядженням Голови Верховного Суду № 65 від 17 листопада 2022 року «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» з 23 листопада 2022 року відновлено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, змінену розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10 березня 2022 року.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові.

У відповідності до ст. 178 ЦПК України 04.10.2021 р. відповідачкою ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності.

У відповідності до ст. 178 ЦПК України 12.10.2021 р. відповідачкою ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності.

У відповідності до ст. 178 ЦПК України 22.11.2021 р. представником відповідача Харківської міської ради Закревським А.О. подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позову та не погоджується з викладеними твердженнями у позовній заяві, посилаючись на те, що відповідно до інформації Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 28.04.2020 № 4009 свідоцтво про право власності на житло за № НОМЕР_1 від 02.11.2001 видано на квартиру АДРЕСА_1 , уповноважений власник - ОСОБА_5 . Зазначене свідоцтво про право власності видано згідно з розпорядженням Центру (відділу) приватизації державного житлового фонду № 5728 від 02.11.2001 р. на підставі заяви на приватизацію та довідки про склад сім`ї та займані приміщення, оформлені ЖЕД-65 Червонозаводського району. На час подачі заяви від 02.10.2001 року про приватизацію квартири позивачці ОСОБА_1 було 3 роки, та вона в розумінні діючого на той час законодавства була неповнолітньою особою, яка не досягла 15 років, тому від її імені діяла мати - відповідач по справі - ОСОБА_3 . Місцем проживання позивачки відповідно до вимог законодавства було місце проживання її батьків, а саме: квартира АДРЕСА_2 . Таким чином приватизація вищевказаної квартири здійснена відповідно до вимог чинного на момент її проведення законодавства України. Органом приватизації Міським Центром приватизації державного житлового фонду в повній мірі з дотриманням чинного законодавства, без порушення прав та інтересів малолітньої дитини була проведена приватизація спірного житла на підставі наданих нею необхідних документів.

Представник відповідача - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради в судове зсідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки, не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 178 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 загальною площею 64,2 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , і позивачці - ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 02.11.2001 року, виданого на підставі розпорядження № 5728 Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради.

З копії паспорта № НОМЕР_2 та свідоцтва про народження НОМЕР_3 , виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, вбачається, що на час приватизації вищезазначеної квартири, позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була малолітньою.

Відповідно дореєстру прав власності на нерухоме майно частки спірної квартири розподілені наступним чином: 3/4 квартири знаходиться у приватній спільній сумісній власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 02.11.2001 року; 1/8 квартири знаходиться в приватній власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину р.№ 5-3979 від 28.10.2009 року виданою 1 ХДНК; 1/8 квартири знаходиться в приватній власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину р. № 5-3979 від 28.10.2009 року виданою 1 ХДНК.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.02.2021 р. частки квартири за адресою АДРЕСА_3 розподілені наступним чином: 3/4 квартири належать на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на жило № 9-01-212827 від 02.11.2001 року; 1/8 квартири знаходиться в приватній власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину р.№ 5-3979 від 28.10.2009 року виданою 1 ХДНК; 1/8 квартири перебуває в приватній власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину р.№ 5-3979 від 28.10.2009 року виданою 1 ХДНК.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Частиною третьою статті 9 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Станом на час подання до органу приватизації заяви ОСОБА_5 від 02.10.2001 р. про передачу йому та членам його сім`ї в приватну власність квартири АДРЕСА_1 , та видачу розпорядження про приватизацію вказаної квартири від 02.11.2001 р. приватизація здійснювалася у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII від 19.06.1992 року та наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян».

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію житлового фонду» (в редакції на момент приватизації спірної квартири) Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Згідно з пунктом 5 Наказу № 56 передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

Відповідно до п. п. 20-22 вказаного Положення, при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку), громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Таким чином, однією з обов`язкових умов для виникнення в мешканців квартири права на приватизацію квартири є їх звернення до органів приватизації.

Як вбачається з матеріалів справи, з заявою від 02.10.2001 р. про передачу в спільну сумісну власність квартири за адресою АДРЕСА_3 до органу приватизації звернувся уповноважений власник - ОСОБА_5 , членами сім`ї якого зазначені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Посилання позивачки на недопустимість здійснення приватизації спірної квартири позивачкою лише за одноособовою згодою матері відповідачки по справі - ОСОБА_3 без погодження з батьком з огляду на неповнолітній вік позивачки, є безпідставними, оскільки при здійсненні приватизації спірної квартири органом приватизації були дотримані наведені вимоги діючого на той час законодавства, яке регулювало приватизацію державного житлового фонду.

Відповідно до ст. 60 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин), захист прав та інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей належить на їх батьках, які діють без особливих на те повноважень.

Згідно зі ст. 163 КпШС України, реєстрація народження провадиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них за письмовою або усною заявою батьків.

Згідно ст. 17 ЦК України (1963 року), визначено, що місцем проживання малолітніх, неповнолітніх, що не досягли 15 років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.

Таким чином, мати позивачки ОСОБА_3 діяла у процесі приватизації спірної квартири в 2001 році як у власних інтересах, так і в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як законний представник, відповідно до чинного законодавства.

Також є безпідставними посилання позивачки на те, що приватизація частини спірної квартири матір`ю позивачки ОСОБА_3 на її ім`я без згоди батька в період неповноліття позивачки, порушує її права на житло та позбавило її можливості самостійно реалізувати своє право на отримання службового житла, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація житлового фонду здійснюється шляхом його відчуження на користь громадян України у спосіб безоплатної передачі їм квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 кв.м. загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв.м. на сім`ю.

Згідно зі ст. 5 вищезазначеного Закону якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.

До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра.

Отже, для приватизації державного житлового фонду житлові чеки вважаються використаними повністю, якщо у власність наймача і кожного члена його сім`ї безоплатно передано з державного житлового фонду загальну площу квартири (будинку) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Так само житловий чек є використаним у повному обсязі один раз, якщо його залишок після безоплатної приватизації житла, площа якого менша санітарної норми, використано для придбання частки майна державних підприємств, земельного фонду або весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Таким чином тільки повне використання житлових чеків є фактом реалізації один раз права на безоплатну приватизацію житла, передбаченого пунктом 5 статті 5 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду».

Таких висновків дійшов Конституційний Суд України у рішенні № 15-рп/2010 від 10.06.2010 р. у справі № 1-38/2010.

Враховуючи вищенаведене, участь позивачки у приватизації спірної квартири, яка має загальну площу 63,2 (64,2) кв.м., житлову площу 38,2 кв.м, разом зі своєю сім`єю у складі чотирьох осіб, жодним чином не позбавляє її можливості самостійно реалізувати своє право на отримання житла, оскільки житлові чеки позивачки використані не в повному обсязі, і вона не позбавлена права стати на облік осіб, які потребують покращення житлових умов як військовослужбовець, з урахуванням мінімального розміру забезпеченості житловою площею у м. Харкові.

Системний аналіз вище наведених положень закону дає підстави для висновку про те, що приватизація є особливою формою правочину, що регулюється спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про приватизацію житлового фонду», положеннями якого не передбачено визнання приватизації частково недійсною.

Натомість, приватизація може бути визнана незаконною в разі порушення вимог законодавства, яке регулює процедуру її проведення, та, як наслідок, підставою для скасування розпорядження органу приватизації та видане на його підставі свідоцтво.

Частиною 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Також не знайшло свого підтвердження посилання позивачки на те, що вона проживала за іншою адресою, ніж зазначено у заяві ОСОБА_5 від 02.10.2001 р., а саме за місцем перебування на службі свого батька. Натомість, згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи позивачка зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 лише з 11.03.2020 р.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Але позивачкою не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що її батьки під час приватизації спірної квартири діяли всупереч інтересів позивачки. В зв`язку з наведеним, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивачки про визнання розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на квартиру частково недійсним та їх часткове скасування, оскільки нею не доведено обставин, на які вона посилалась в обґрунтування позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 17, 345 ЦК України, ст. 60, 163 Кодексу про шлюб та сім`ю України Законом України «Про приватизацію житлового фонду», ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на квартиру частково недійсним та їх часткове скасування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ,

відповідач - Харківська міська рада, м. Харків, майдан Конституції, буд. 7, ,

відповідач - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, м. Харків, майдан Конституції, буд. 16, ,

відповідач - ОСОБА_2 ,АДРЕСА_3 ,

відповідач - ОСОБА_3 , АДРЕСА_5 .

Суддя: Т.М. Янцовська