Справа № 484/6/23
Провадження № 2/484/254/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2023р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання Бикова О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "БРАЙТ-К" до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк" про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

03.01.2023р. товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "БРАЙТ-К" звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1/3303975 від 25.09.2018р. в сумі 35 978,38грн.

В обґрунтування позову товариством зазначено, що 25.09.2018р. між акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та відповідачем було укладено комплексний договір (далі кредитний договір), на отримання кредиту у розмірі 32 112,00 грн. строком на 60 місяців з датою повернення 24.09.2023р.

Право вимоги за вказаним кредитним договором було викуплене за договором відступлення права вимоги позивачем.

Оскільки відповідач порушував умови кредитного договору щодо повернення коштів, то у нього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 35 978,38грн. за договором №1/3303975 від 25.09.2018р.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала клопотання, в якому просила розглядати справу у її відсутність, позов задовольнити в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, надала суду відзив, в якому вказала, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16 875,65грн., та заборгованості за процентами за користування кредитом станом на 13.09.2021р., в розмірі 3 082,96грн. Просила суд відмовити в задоволенні позову в іншій частині, вказуючи, що не погоджується із розрахунком заборгованості за період з 01.03.2022р. по 11.10.2022р., оскільки позивач 26.02.2022р. був призваний до лав Збройних Сил України на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», а тому звільнений від сплати відсотків за користування кредитом у цей період. Крім того, представник позивача зазначила, що сплата комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому, на її думку, пункти договору, які передбачають її сплату є нікчемними.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 25.09.2018р. між акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір, на отримання кредиту у розмірі 32 112,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних (фіксована процентна ставка) строком на 60 місяців з датою повернення 24.09.2023р. (включно). (а.с.10-14)

Згідно п. 1.1. Кредитного договору Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту Додаток № 1 до Договору, як день повернення кредиту.

Відповідно до п.1.2. Кредитного договору встановлено, що кредит надається Позичальнику на споживчі погреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування житія згідно Договору та Правил надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умов страхування життя Позичальника (падалі - Правила), які є невід`ємною частиною Договору та розміщені на офіційному сайті Банку.

Згідно п.6.1. Кредитного договору встановлено, що шляхом підписання цього Договору Позичальник підтверджує, що він в день укладення Договору особисто отримав свій примірник Договору; умови Договору йому зрозумілі; з Правилами, Правилами страхування та Програмою страхування що розміщені на офіційному сайті Банку та офіційному сайті Страховика, ознайомлений, приймає та погоджується; з тарифами Банку і Страховика ознайомлений і згодний; надає згоду на передачу Банку інформації, що становить банківську таємницю, Страховику.

Позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав та надав відповідні кошти, що підтверджується випискою по рахунку відповідача.

Також, факт отримання зазначених кредитних коштів у вказаному розмірі сторонами не оспорюється.

Згідно п. 2.6. Кредитного договору банк має право у будь-який час відступити всі або частину своїх прав за Договором, а також угодами про забезпечення, будь-якій третій особі повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі будь-яку інформацію про Позичальника та третіх осіб, з якими укладено угоди про забезпечення, яка необхідна або яку Банк вважатиме доцільною.

Відповідно до п.6.2. Кредитного договору встановлено, що підписанням цього Договору Позичальник/Страхувальник надає Банку та Страховику у разі відступлення останнім будь-якій третій особі своїх прав і вигод за Договором, а також за угодами про забезпечення, свою згоду па передачу Банком та/або Страховиком такій третій особі інформації щодо себе, в тому числі такої, що містить таємницю страхування.

05.08.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ "Фінансова компанія "БРАЙТ-К" було укладено договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021 (далі Договір), відповідно до умов якого АТ «Креді Агріколь Банк» передає (відступає) ТОВ "Фінансова компанія "БРАЙТ-К" за плату, а ТОВ "Фінансова компанія "БРАЙТ-К" приймає належні АТ «Креді Агріколь Банк» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між АТ «Креді Агріколь Банк»і боржниками. (а.с.34-50)

Згідно пункту 1.4. Договору право вимоги означає всі права Первісного кредитора за кредитним договором, в тому числі права грошових вимог Боржників по сплаті сум заборгованості за кредитними договорами, строк платежу за якими настав та/або прав вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відповідно до п. 1.5. Договору заборгованість означає суми грошових коштів, належні до сплати первісному кредитору боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів, і комісій за користування кредитом, будь які інші суми, що належать до сплати Первісному кредитору за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані Первісним кредитором на день підписання сторонами реєстру прав вимоги.

Згідно п. 3.1. Договору право вимоги переходить від Первісного кредитора до нового кредитора з дати підписання ними відповідного реєстру прав вимог за зразком, наведеним в Додатку № 1 до Договору та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок Первісного кредитора, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

13.09.2021р. між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ "Фінансова компанія "БРАЙТ-К" було підписано реєстр прав вимоги № 2 згідно Додатку № 1 до договору відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021 від 05.08.2021р., в якому значиться відповідач за вказаним вище кредитним договором.(а.с.51-54)

У відзиві на позов представник позивача зазначала, що не погоджується із розрахунком заборгованості за період з 01.03.2022р. по 11.10.2022р., оскільки позивач 26.02.2022р. був призваний до лав Збройних Сил України на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», а тому звільнений від сплати відсотків за користування кредитом у цей період.

Дане твердження певною мірою є слушним та заслуговує на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1.3.1. за користування кредитом позичальник сплачує проценту винагороду щомісячно, в розмірі 15 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня падання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Кредитним договором.

Згідно п.1.4. Кредитного договору всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно Кредитного договору, визначені в Правилах.

Відповідно до п.2.1. Кредитного договору з метою обслуговування кредиту Банк відкриває Позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості № 0482 в Банку.

Згідно п.2.2. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків Банку, щомісяця, в День повернення кредиту одночасно з погашенням заборгованості за кредитом (частиною кредиту) на Рахунок погашення заборгованості. Сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісії в День повернення кредиту.

Відповідно до п.2.4. Кредитного договору Позичальник відповідає за виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором усім своїм майном та коштами, на які може бути звернено стягнення у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Однак, в порушення вищевказаних умов кредитного договору відповідач в повній мірі не сплачував грошові кошти в рахунок погашення кредиту та процентів.

Так, згідно розрахунків, які наявні в матеріалах справи, заборгованість відповідача перед позивачем складає 35 978,38грн., до якої входить:

- заборгованість за тілом кредиту в розмірі 16 875,65грн.

- заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 13.09.2021р., в розмірі 3 082,96грн.

- заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3692,90грн. (станом на 13.09.2021р.)

- заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 3 006,69грн. (станом на 11.10.2022р., яка нарахована позивачем за період з 14.09.2021р. по 11.10.2022р.)

- заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 9626,63грн. (станом на 11.10.2022р., яка нарахована позивачем за період з 14.09.2021р. по 11.10.2022р.)

В матеріалах справи наявні повідомлення позивача від 23.08.2021 року № 448 та від 11.10.2022р. № 1875, якими відповідача було повідомлено про те, що право вимоги за зазначеним кредитним договором перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "БРАЙТ-К" із зазначенням суми заборгованості та розрахункових рахунків на погашення заборгованості.(а.с.57-62)

Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі, й передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

За приписами ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ТОВ "Фінансова компанія "БРАЙТ-К" набуло права грошової вимоги до відповідача.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. ст. 527, 530 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлене договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню, у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 1054, ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому.

Разом з тим, відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України «Про введення в України воєнного стану» № 64/2022 від 24.02.2022р., у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022р.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022р. на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, оголошено та проведено загальну мобілізацію.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно копії військового квитка серії НОМЕР_1 , яка наявна в матеріалах справи, ОСОБА_1 призваний до лав Збройних Сил України 26.02.2022р. на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію». Датою початку проходження військової служби вказано 26.02.2022р.

Пунктом 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону № 1357-IX від 30 березня 2021 року (яка діяла на момент початку проходження військової служби відповідачем) визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Отже, в період виконання умов договору, починаючи з 26.02.2022р. на відповідача поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей", тобто до нього не може застосовуватися відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. Відтак відсутні правові підстави для стягнення з нього на користь позивача нарахованих процентів за період з 26.02.2022р. по 11.10.2022р.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.05.2021 року у справі № 502/1438/18.

Разом з тим, відповідач не звільнений відповідно до п. 15 ст. 14 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від сплати заборгованості по тілу кредиту та процентам за користування кредитом станом на 13.09.2021р. і за період з 14.09.2021р. по 26.02.2022р., тобто до початку проходження ним військової служби.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором, до якої входять: 16875,65грн. заборгованість за тілом кредиту, 3082,96 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 13.09.2021р., 1143,21 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 14.09.2021р. по 26.02.2022р.

Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3692,90грн. (станом на 13.09.2021р.) та заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 9626,63грн. (станом на 11.10.2022р., яка нарахована позивачем за період з 14.09.2021р. по 11.10.2022р.) не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1.3.2. кредитного договору Позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. Кредитного договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає в себе моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності плати платежів тощо.

Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.

Поняття зобов`язання належить до фундаментальних понять доктрини цивільного права. Розумне тлумачення законодавства можливе лише з врахуванням правової природи зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України роз`яснив порядок набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній».

Таким чином, єдиний орган конституційної юрисдикції фактично передбачив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин та він залишається чинним на час, коли правовідношення припинило своє існування. У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися не змінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1, та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління НБУ постановою № 49 від 08 червня 2017 року затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року),щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №194/1387/19 (провадження № 61-7416св20).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19), та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».

Пунктом 1.3.2. Кредитного договору ОСОБА_1 , встановлено комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. Кредитного договору, до якої входять: моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності плати платежів тощо.

Розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості визначений у додатку № 1 до Комплексного договору № 1/3303975 від 25.09.2018 року і становить 738,58грн. на місяць.

Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.

З аналізу наведено, слід дійти висновку, що, фактично, на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць послуги з інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності плати платежів тощо, мають оплатний характер, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку, що положення п. 1.3.2. Кредитного договору, укладеного між сторонами, щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених у додатку № 1 до Комплексного договору № 1/3303975 від 25.09.2018 року, є нікчемними.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідач на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 1455 грн. 14 коп.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "БРАЙТ-К" () заборгованість за кредитним договором №1/3303975 від 25.09.2018р. в сумі 21101,82грн., до якої входять: 16875,65грн. заборгованість за тілом кредиту, 3082,96 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 13.09.2021р., 1143,21 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 14.09.2021р. по 26.02.2022р. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1455грн. 14 коп., всього 22 556 (двадцять дві тисячі п`ятсот п`ятдесят шість) грн. 96коп.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Повне судове рішення буде складено 07.04.2023р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "БРАЙТ-К", місцезнаходження за адресою: вул. магнітогорська, 1 в м. Київ, 02094, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 14 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

СУДДЯ: Т.Я. Літвіненко