головуючий у суді І інстанції Ключник А.С.
провадження № 22-ц/824/3044/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.С.,

за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» звернулося до Святошинського районного суду міста Києва з указаним позовом, у якому просило суд з посиланням на статті 319, 383, 391 ЦК України:

визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та зняти ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» з 04 грудня 2020 року є власником нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 .

Право власності на вказану квартиру позивач набув внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки та зареєстрував його у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №236084489 від 09 грудня 2020 року.

На адресу відповідачів позивачем направлено вимогу про звільнення житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги.

Указана вимога отримана відповідачами 22 березня 2021 року, що підтверджується відомостями з офіційного сайту Укрпошти щодо відстеження поштових відправлень (номер відправлень за штриховим індикатором :697; 689).

Після отримання указаної вимоги відповідачі не звільняють вказане житлове приміщення.

На порушення умов іпотечного договору після його укладення за адресою предмету іпотеки зареєстровано інших осіб, і станом на день подання позову за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_4 , що підтверджується відповіддю Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 01 липня 2021 року за №1953/26 та витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

Ані попередній іпотекодержатель, ані позивач не давали згоди на реєстрацію вказаних осіб за адресою предмету іпотеки.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, позивач враховує позиції Верховного Суду, а саме постанови Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 369/4042/18, у якій зазначено, що усунення у судовому порядку відповідних перешкод у реалізації права власника відбувається за допомогою негаторного, а не віндикаційного позову.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року позов ТОВ «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто у рівних частинах з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» судовий збір у розмірі 2 270 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна квартира є об`єктом приватної власності позивача, який позбавлений вільно розпоряджатися своїм майном.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, позивачем правильно взято до уваги позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 369/4042/18.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку, судом першої інстанції відмовлено з посиланням на те, що наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до закону є підставою для зняття такої особи з реєстрації.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач приховав та не повідомив суду, що 06 червня 2012 року набрало законної сили рішення Святошинського районного суду міста Києва від 31 травня 2012 року у цивільній справі № 2608/4682/12 за позовом ВАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким звернуто стягнення на іпотечну квартиру АДРЕСА_2 за іпотечним договором № 37/11/І11/07-СС від 24 квітня 2007 року в погашення всього кредиту, процентів, пені, штрафу за кредитним договором № 37/11/07-СС від 24 квітня 2007 року у сумі 590 408 грн 65 коп.

Позивач незаконно застосував іпотечне застереження на порушення статті 36 Закон України «Про іпотеку», яка не допускає застосування іпотечного застереження після набрання законної сили судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому рішення державного реєстратора № 55590114 від 09 грудня 2020 року про державну реєстрацію права власності за позивачем на квартиру АДРЕСА_2 є незаконним.

Під час розгляду справи №759/19955/21 позивач подавала клопотання про зупинення розгляду справи до ухвалення рішення у цивільній справі №759/1512/21, в якій предметом спору є скасування рішення державного реєстратора № 55590114 від 09 грудня 2020 року про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» на квартиру АДРЕСА_2 , однак, суд першої інстанції провадження у справі не зупинив.

Позивач направляв вимогу про виселення шляхом відправлення «Укрпошта Стандарт», Тип доставки «Склад Склад» (в матеріалах справи а.с.№32-а.с.№34) вказавши в контактних даних адресата-одержувача конвертів номер телефону НОМЕР_1 офісу позивача, що підтверджується наявністю цього ж номера телефону в бланках позивача, в позовній заяві в даних позивача, в заяві позивача про забезпечення позову в даних позивача (в матеріалах справи а.с.№31, а.с. №50), тому позивач навмисно вказав свій номер телефону в даних адресата, щоб відповідачі не знали про такі листи, які знаходились на поштовому відділенні.

Обраний позивачем спосіб захисту покладає на нього обов`язок доведення обставин звернення до відповідачів з вимогами про зняття з реєстрації, однак таких вимог позивач не надав суду, наявна тільки копія вимоги про виселення, але виселення це зовсім інший предмет спору, який не розглядався у цій справі.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що повідомленими про дату і час розгляду справи був тільки представник двох відповідачів, а суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення про дату і час розгляду ОСОБА_4 і ОСОБА_3 .

Інші учасники, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги встановила таке.

Між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 37/11/07-СС від 24 квітня 2007 року, відповідно до якого позивачу передбачалась видача кредиту у розмірі 25 000 доларів США на строк до 23 квітня 2015 року зі сплатою 1,83 % річних (а.с. 11-13).

Між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 37/11/111/07-СС від 24 квітня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Котковою О.А., за реєстровим № 7090.

Відповідно до умов іпотечного договору, позивачі передали ПАТ «Кредитпромбанк» в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 14-16).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва у справі № 2608/4682/12 від 31 травня 2012 року позов ВАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 37/11/І11/07-СС від 24 квітня 2007 року зі змінами та доповненнями укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а саме:

квартиру АДРЕСА_3 , та належить іпотекодавцям на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 29 грудня 2006 року, виданого Клінічним санаторієм «Перемога», згідно з розпорядженням № 70 від 29 грудня 2006 року та зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна 14 лютого 2007 року, записана у реєстрову книгу за № 5414, з метою сплати, за рахунок вартості предмета іпотеки, ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 37/11/07-СС від 24 квітня 2007 року та додатковими договорами до нього у сумі 590 408 грн 65 коп.

Визначено спосіб реалізації вказаного предмета іпотеки, що перебуває в іпотеці ПАТ «Кредитпромбанк» згідно з іпотечним договором № 37/11/І11/07-СС від 24 квітня 2007 року зі змінами та доповненнями, шляхом проведення прилюдних торгів в межах виконавчого провадження.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено (https://reestr.court.gov.ua/Review/25100593

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги №1441, відповідно до якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором (а.с. 17-21).

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги №2260/К від 17 червня 2020 року укладеного між ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником ПАТ «Кредитпромбанк», та ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал», посвідченого приватним нотаріусом КМНО Черленюх Л.В. 17 червня 2020 року №686, останнє набуло права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором (а.с. 22-27).

ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» звернуло стягнення на іпотечне майно та 04 грудня 2020 року Державним реєстратором приватним нотаріусом КМНО Гречаною Р.Т. було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55590114 від 09 грудня 2020 року (а.с. 29).

ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» з 04 грудня 2020 року є власником нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 30).

На адресу двох відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 позивачем направлено вимогу про виселення №09/03/21-05 від 09 березня 2021 року. У цій вимозі про виселення позивач вказує на те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом із членами своєї сім`ї та іншими особами використовують зазначене житлове приміщення без правових підстав, чим створюють товариству перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним йому майном.

З посиланням на статтю 319 ЦК України, позивач просив відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , членів їх сім`ї та інших осіб, які мешкають за вказаною адресою, звільнити спірне житлове приміщення протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги (а.с. 31-34).

Вказана вимога отримана відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 22 березня 2021 року, що підтверджується відомостями з офіційного сайту Укрпошти щодо відстеження поштових відправлень (номер відправлень за штриховим індикатором :697; 689) (а.с. 35-36).

Отже, у справі, що переглядається в апеляційному порядку, позивач ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал», який набув право власності на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на підставі іпотечного застереження, заявив про наявність перешкод у користуванні своєю власністю, оскільки у спірній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі, які порушують його право на користування та розпорядження майном, а після отримання вимоги про виселення у березні 2021 року, відповідачі не звільняють вказане житлове приміщення.

30 серпня 2021 року позивач ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» звернувся до суду з позовом, у якому просило визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням та зняти відповідачів з реєстрації місця проживання (а.с. 57).

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія апеляційного суду вважає, що спосіб захисту у цій справі (визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням), не відповідає

змісту порушеного права позивача (порушення права власника на користування та розпорядження своїм майном),

характеру правопорушення (після отримання вимоги позивача про виселення - особи, що там проживають та зареєстровані, не звільнили спірне житлове приміщення),

а також не забезпечує поновлення порушеного права, з огляду на таке.

Згідно частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним вказаною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Згідно із частиною 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина 1 цієї статті).

Частина 2 статті 405 ЦК України визначає умови втрати права користування жилим приміщенням членами сім`ї власника такого приміщення за умов відсутності такого члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік за умови відсутності домовленості між власником житла та членом його сім`ї або законом.

Вичерпного переліку таких поважних причин як цивільне так і житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад, встановлені статтею 405 ЦК України, строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Отже, саме причини та строк не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні понад один рік, - є предметом доказування у цій справі про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позивач на такі обставини: як причини та строк не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні понад один рік, - не посилається, а навпаки вказує на те, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 разом із членами своєї сім`ї та іншими особами використовують спірне житлове приміщення та після отримання вимоги позивача про виселення - спірне житлове приміщення не звільнили.

Суд першої інстанції без встановлення обставин, що входять в коло доказування при розгляді спору про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, помилково задовольнив вищевказані позовні вимоги.

А також, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що статтею 405 ЦК України встановлений певний строк (один рік) після настання якого власник може звернутися до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал», яке є власником нерухомого майна з 04 грудня 2020 року, з позовом до суду звернулося 30 серпня 2021 року, тобто через 8 місяців, отже без дотримання строку, встановленого статтею 405 ЦК України.

Суд першої інстанції не врахував, що стаття 391 ЦК України, на яку посилається позивач при зверненні до суду, не регулює процедуру визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а застосування статті 405 ЦК України вимагає встановлення інших фактичних обставин, які у цій справі судом першої інстанції не встановлені.

Колегія апеляційного суду також вважає, що спосіб захисту у цій справі (визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням), не забезпечує поновлення порушеного права власника на користування та розпорядження житловим приміщенням, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, наявність рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття осіб з реєстрації, однак не є підставою для безпосереднього виселення відповідачів з житлового приміщення.

З огляду на вище встановлене, позовні вимоги про зняття відповідачів з реєстрації у спірному житловому приміщенні не підлягають задоволенню саме у зв`язку з неправильно обраним позивачем способом захисту порушеного права.

Також, колегія апеляційного суду враховує, що усталена практика Верховного Суду засвідчує, що спірних правовідносин між власником, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, та особами, які мають право користування таким приміщенням, підлягають застосуванню норми статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц (провадження № 14-93 цс 19), постанови Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1484 цс 15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-197 цс 16).

Зазначені правові висновки є тривалий час незмінними, а згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія апеляційного суду також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що обираючи спосіб захисту порушеного права, позивачем правильно взято до уваги позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 369/4042/18 з огляду на таке.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суд повинен самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду у кожній конкретній справі.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Правові висновки Верховного Суду не носять універсального характеру для всіх без виключення справ, відмінність фактичних обставин справи, яка розглядається, у порівнянні з фактичними обставинами справи, у якій висловлена правова позиція Верховного Суду виключає можливість застосування відповідного правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду, відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України.

Як вбачається з обставин, встановлених у справі № 369/4042/18 сторони у справі перебували у шлюбі, відповідач разом з дітьми залишила спільне з позивачем помешкання і два роки винаймає інше житло. Маючи на меті продати житло, позивач звернувся до відповідача з проханням надати йому нотаріально оформлену згоду на реєстрацію обох дітей за іншою адресою з одночасним зняттям їх з реєстрації у спільному з позивачем помешканні, проте відповідачем такої згоди надано не було.

Разом з тим, у справі, що переглядається в апеляційному порядку, № 759/19955/21 інший суб`єктний склад сторін, спірні правовідносини виникли між власником, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, та особами, які мають право користування таким приміщенням.

Враховуючи, викладене, підстави для застосування відповідного правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 369/4042/18, - у цій справі відсутні.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підсумовуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 задоволена, то витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Датаскладення повного судового рішення 04 квітня 2023 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська