Провадження № 2-др/161/77/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Дмитрук Т.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька справу за заявою представника позивача ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Луцького міськрайонного суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Рішенням суду від 17.05.2023 року вказані позовні вимоги задоволені частково.

23.05.2023 року представник позивача звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, зокрема про стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги.

Заяву обґрунтовує тим, що сторона позивача понесла витрати в сумі 10000 грн. за надання правничої допомоги, що підтверджено документально. Посилається на норму ст. 141 ч. 8 ЦПК України щодо можливості подачі доказів про судові витрати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Позивач в судовому засіданні заяву підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила залишити заяву без розгляду у зв`язку з пропущенням п`ятиденного строку на її подання.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заяву слід залишити без розгляду з наступних підстав.

Судом з`ясовано, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.05.2023 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

При цьому, ч. 2 ст. 134 ЦПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач уточнив позовні вимоги в частині стягнення судових витрат у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу (а.с.62-67).

Частиною восьмою статті 141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

При цьому, перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Як слідує із матеріалів справи, представник позивача у своїй заяві зазначила орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які планував понести позивач у зв`язку з розглядом даної справи та зазначила, що докази понесення витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (а.с. ).

17 травня 2023 року судом ухвалено вступну та резолютивну частину рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, а 26 травня 2023 року судом складено повний текст рішення у вказані справі.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Як встановлено судом, при проголошені вступної та резолютивної частини сторони були присутні в судовому засіданні, а тому, докази, визначені частиною восьмою статті 141 ЦПК України мали бути подані не пізніше 22 травня 2023 року.

Проте, заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення надійшла на електронну адресу суду 23 травня 2023 року, тобто, поза межами строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України і доказів поважності причин його пропуску не зазначено і не надано.

Статтею 123 ЦПК України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, приймаючи до уваги, що 17 травня 2023 року є днем ухвалення рішення суду, а докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідачем подано до суду 23 травня 2023 року, тобто з порушенням строку, встановленого законом, то суд вважає, що подану заяву про ухвалення додаткового рішення слід залишити без розгляду. При цьому, під час звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення, представником позивача не ставиться питання про поновлення процесуального строку та не наводяться підстав, що б обґрунтовували наявність причин для такого поновлення.

Статтею 120 ЦПК України встановлено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до статті 120 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку.

Отже, зважаючи, що заява ОСОБА_1 , подана його представником про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з ОСОБА_4 судових витрат із доказами понесення фактичних витрат на правову допомогу подана 23 травня 2023 року, тобто після ухвалення 17 травня 2023 року рішення суду у справі, заявник пропустив строк подання доказів про розподіл судових витрат та не ставить питання про його поновлення і відповідно не наводить підстав для такого поновлення, заява про ухвалення додаткового рішення підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 120, 141, 258-260 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №161/12841/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 14 червня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк