Справа № 214/7915/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 березня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить: стягнути з ОСОБА_1 ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.12.2010 року в розмірі 8992, 33 грн.

В обґрунтування позову наводить наступне. ОСОБА_3 звернувся до AT КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 23.12.2010 року. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджуються підписом у заяві. Заявою позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які згідно до заяви отримані позичальником для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторінпов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а позичальнику надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10 000,00 грн.Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3 договору, на підставі яких позичальник при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь- якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку. Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах надав передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви. Таким чином, у порушення п.2.1.1.5.5 договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. 01-04-2020 року позичальник, ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.04.2020 року. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Виходячи із вищенаведеного, спадкоємці позичальника мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 01-04-2020 року по 01-10-2020 року. В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 . За змістом ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкосмцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України). На виконання вимог вищезазначеної норми закону позивачем 26.08.2020 року була направлена претензія кредитора до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори, та 28.09.2020 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ "Приватбанк" Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Таким чином, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. При цьому позивач зазначає, що згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 08.06.2021 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Частиною 1 статті 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного y спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Згідно з другим абзацом ч. 2 ст. 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкосмцям у натурі. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 23.12.2010 року становить 8992.33 грн., яка складається за кредитним з наступного: 8992.33 грн. - заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредита; 8992.33 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 0.00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625: 0.00 грн. нарахована пеня; 0.00 грн. нараховано комісії.

Ухвалою суду від 03.03.2023 року в якості правонаступника відповідача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залучено його матір відповідачку ОСОБА_1 .

У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним.

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнала, при цьому пояснила, що ОСОБА_3 був її чоловіком. Після смерті ОСОБА_3 ніякого спадщини не залишилось. До складу сім`ї ОСОБА_3 входили: вона ОСОБА_1 та два сина ОСОБА_2 , 1980 р.н., і ОСОБА_4 , 1986 р.н.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: розрахунок (а.с.7-9, 10-13, 14-15, 16), виписка за договором (а.с. 17-24), довідка (а.с. 25), анкетазаява (а.с. 26), витяг з тарифів обслуговування кредитних карт (а.с. 27), витяг з умов та правил надання банківських послуг (а.с. 28-53), довідка (а.с. 54), копії паспортів (а.с. 55-57, 58, 59-60), свідоцтво про смерть (а.с. 61), реєстр рекомендованих листів (а.с. 62), претензія кредитора (а.с. 63), відповідь не претензію (а.с. 64), лист претензія (а.с. 65,66), реєстр рекомендованих листів (а.с. 67-69), відомості з єдиного державного реєстру (а.с. 70), банківська ліцензія (а.с. 72), виписка (а.с. 73), статут (а.с. 74-75), свідоцтво про смерть (а.с. 115).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: виписку за договором (а.с. 17-24), довідку (а.с. 25), анкетузаяву (а.с. 26), витяг з тарифів обслуговування кредитних карт (а.с. 27), витяг з умов та правил надання банківських послуг (а.с. 28-53), довідку (а.с. 54), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме укладення кредитного договору, умови надання кредиту, порядок його погашення, користування кредитними коштами.

Суд вважає належними доказами: відомості з єдиного державного реєстру (а.с. 70), банківську ліцензію (а.с. 72), виписку (а.с. 73), статут (а.с. 74-75), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме підстави здійснення позивачем діяльності щодо надання банківських послуг.

Суд вважає належним доказом розрахунок (а.с.7-9, 10-13, 14-15, 16), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме суму заборгованості за кредитним договором.

Суд вважає належними доказами: копії паспортів (а.с. 55-57, 58, 59-60), свідоцтва про смерть (а.с. 61, 115), реєстр рекомендованих листів (а.с. 62), претензію кредитора (а.с. 63), відповідь не претензію (а.с. 64), лист претензію (а.с. 65,66), реєстр рекомендованих листів (а.с. 67-69), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги та предмет доказування.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази, які визнані належними, допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази, які визнані допустимими та належними є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Судом встановлено, що 23.12.2010 року ОСОБА_3 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 23.12.2010 року.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 61).

Після смерті ОСОБА_3 не залишилося будь-якого майна, що встановлено поясненнями відповідачки ОСОБА_1 , не спростовано іншими доказами по справі.

Згідно з наданим розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на дату смерті ОСОБА_3 становить 8 992,23 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 8 992,23 грн., в т.ч.: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 8 992,23 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с.7-9, 10-13, 14-15, 16).

Відповідно до копій паспортів, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_2 .

22.07.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» направило претензію кредитора до Сьомої криворізької нотаріальної контори (а.с. 63).

Листом Сьомої криворізької нотаріальної контори від 21.09.2020 року АТ КБ «Приватбанк» повідомлено, що на підставі претензії кредитора заведена спадкова справа до майна померлого ОСОБА_3 (а.с. 64).

08.06.2021 позивачем був направлений листи-претензії до спадкоємців ОСОБА_3 , згідно яких позивач пред`явив свої вимоги (а.с.65-66).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України. (статті1218,1231 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частиною першоїстатті 1221 ЦК Українимісцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Таким чином, зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як передбачено ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги ; якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше; у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Отже, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що відповідачка відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті позичальника, оскільки ОСОБА_1 проживала за однією адресою зі спадкодавцем ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що спадкоємці померлого ОСОБА_3 після його смерті із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії банку. В наданих суду матеріалах заяви про прийняття спадщини відсутні, відомостей щодо належного спадкодавцю майна немає.

Таким чином, АТ КБ «Приватбанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідачка, та відповідач, правонаступником якого залучена відповідачка є спадкоємцями померлого, прийняли після ОСОБА_3 спадщину та обґрунтовано зазначити вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 , та відповідач ОСОБА_2 , у якості правонаступника якого залучена відповідачка ОСОБА_1 , в силу ч. 3 ст.1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судом також встановлено, що на час смерті у ОСОБА_3 , як боржника. була наявна заборгованість перед позивачем, як кредитором, у сумі 8992,23 грн.

У судовому засіданні не добуто доказів про те, що відповідачка ОСОБА_1 , та відповідач ОСОБА_2 , у якості правонаступника якого залучена відповідачка ОСОБА_1 , отримали вимоги позивача та відмовилися від їх задоволення шляхом одноразового платежу. Таким чином, суд вважає, що у позивача не виникло права на звернення до суду з позовом до спадкоємців ОСОБА_5 .

У судовому засіданні також встановлено, що після смерті ОСОБА_5 майна не залишилося. Отже у відповідачів в силу ст.1282 ЦК України не виникло обов`язку задовольняти вимоги позивача.

Крім того, суд приймає до уваги, що згідно ст.1282 ЦК України, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Вказана норма прямо зазначає, в який спосіб має бути захищено порушене право, але позивач, в порушення вказаної норми, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, тобто в спосіб, який суперечить вказаній нормі.

Вислухавши пояснення відповідачки ОСОБА_1 , дослідивши письмові докази, на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 на час смерті мав борг перед позивачем, що після його смерті не залишилося спадкового майна, що відповідачка ОСОБА_1 , та відповідач ОСОБА_2 , у якості правонаступника якого залучена відповідачка ОСОБА_1 , не отримали вимог позивача, а відтак не відмовилися задовольнити його вимоги шляхом одноразового платежу, що таким чином у позивача не виникло підстав звертатися до суду, тому позивач обрав неправильний спосіб захисту. Тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги є необґрунтованими і у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України слід віднести за його рахунок.

Керуючись ст.ст.1216,1218,1221,1268,1281,1282 ЦК України, ст.ст.3, 4, 77, 81, 141, 178, 258, 265, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), яка одночасно є правонаступником відповідача ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 08 березня 2023 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов