Ухвала

Іменем України

30 березня 2023 року

м. Київ

справа № 289/865/21

провадження № 61-3798ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 07 березня 2023 року в складі колегії суддів: Павицької Т. М., Галацевич О. М., Радченко С. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Радомишльського відділення поліції Коростишівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління Національної поліції в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Радомишльського відділення поліції Коростишівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі - Радомишльського ВП), Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі - ГУ НП в Житомирській області) про відшкодування моральної шкоди. Просив стягнути з ГУ НП в Житомирській області на свою користь в рахунок компенсації моральної шкоди 1 000 000 грн. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимоги мотивував тим, що працівники Радомишльського ВП звинувачували позивача в тому, що 29 травня 2020 о 02 год. 40 хв. в м. Радомишль по вул. Карпенка ОСОБА_1 керував транспортним засобом CHRYSLER «Stratus» з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду в установленому законодавством порядку відмовився. За даним фактом складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП. Однак, згідно постанови Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2020 року у справі № 289/843/20 суд дійшов висновку про закриття провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. Позивач зазначає, що поліцією свідомо підроблялися результати перевірки, за короткий проміжок часу позивач та його родина зазнали психологічного тиску, протиправні дії відповідачів призвели до витрат часу позивача для захисту свого порушеного права, що завдало моральних і психічних страждань.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року, відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 31 серпня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 серпня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Радомишльського ВП про відшкодування моральної шкоди закрито. Справу № 289/865/21 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ НП в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова Верховного Суду мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанції не врахували, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Таким чином, судом першої інстанції не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції не усунув порушень, допущених судом першої інстанції під час розгляду справи, тому оскаржені судові рішення в частині позовних вимог до ГУ НП в Житомирській області підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Крім того, Радомишльське ВП не є юридичною особою, а входить до структури ГУ НП в Житомирській області та не може бути відповідачем у цій справі, а тому оскаржені судові рішення в частині позовних вимог до Радомишльського ВП області підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ НП в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 30 000 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн., а всього 38 000 грн. У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено. Судовий збір по справі компенсовано за рахунок держави.

Рішення суду першої інстанцій мотивовано тим, що здійснення провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження, відшкодування моральної шкоди у такому випадку здійснюється незалежно від вини та незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу до особи. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, тому суд дійшов висновку, що позивачу було завдано моральної шкоди внаслідок протиправних дій та рішень службових осіб органу державної влади. При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності, враховує тривалість провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке тривало з 29.05.2020 (дата складання протоколу) по 12.10.2020 (дата набрання законної сили постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 01.10.2020 постановленої у справі №289/843/20), необхідність зміни нормального життєвого стану позивача, зокрема у зв`язку з необхідністю витрачання часу для залучення до участі у справу захисника, а також з урахуванням рівня її душевних страждань, зумовлених протиправною поведінкою посадових осіб відповідача. Разом з тим, суд також враховує, що позивачем не надано суду доказів того, що в результаті вказаних обставин він перебував у стресі, вимушений був доводити суспільству свою чесність і порядність. Суд вважає, що розмір мінімального відшкодування моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 становить 29 703,33 грн., виходячи з проведеного судом розрахунку: 4 повних місяців з моменту складення протоколу та набрання постановою суду законної сили * 6700 грн. (розмір мінімальної заробітної плати у грудні 2022 року) = 26800,00 грн. + 2903,33 грн. (мінімальний розмір відшкодування за 13 днів (6700/30*13). Проте, встановлення того факту, що розмір морального відшкодування не може бути меншим за 29 703,33 грн., не позбавляє суд визначити його у більшому розмірі, у зв`язку із чим суд визначає його у сумі 30 000 грн.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 07 березня 2023 року апеляційну скаргу ГУ НП в Житомирській області задоволено частково, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2022 року змінено, зменшено розмір стягнутої з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 30 000 грн до 5 000 грн. У іншій частині рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована, зокрема тим, що виходячи з конкретних обставин притягнення позивача працівниками поліції до адміністративної відповідальності, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок дій працівників поліції, а саме: негативні почуття через безпідставність звинувачень, час та зусилля, необхідні для доведеності своєї чесності і порядності, налагодження нормального життєвого ритму, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає, що 5 000 грн буде достатнім для відшкодування моральних страждань. Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає помилковими, оскільки відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

13 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Житомирського апеляційного суду від

07 березня 2023 року, в якій просить оскаржене судове рішення в частині частково задоволених вимог апеляційної скарги скасувати та залишити в силі рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 грудня

2022 року.

Підставою, на якій подається касаційна скарга, ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня

2019 року у справі № 569/1799/16-ц, у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 08 квітня 2020 року у справі

№ 686/16847/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17, від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20, від 20 грудня 2021 року у справі № 215/7147/20, від 19 жовтня 2022 року у справі № 465/6045/20.

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутні чітко сформульовані критерії визначення розміру завданої моральної шкоди, а відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що розмір мінімального відшкодування моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 становить 29 703,33 грн., виходячи з проведеного судом розрахунку, а тому визначив розмір морального відшкодування 30 000 грн.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2020 року закрито провадження у справі № 289/843/20 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 та статті 124 КУпАП у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. У мотивувальній частині вказаної постанови суду першої інстанції зазначено, що матеріали справи не містять даних, які б об`єктивно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, перелічених в диспозиції частини першої статті 130 КУпАП. За даних обставин, суд дійшов висновку, що наявні всі підстави для закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП. Вказане судове рішення набрало законної сили.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_1 оскаржує постанову Житомирського апеляційного суду від 07 березня 2023 року в частині оцінки та зменшення розмір стягненої моральної шкоди з 30 000 грн до 5 000 грн.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Відповідно до статей 2, 4 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження

№ 61-19000сво18) викладено висновки, що «розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості. Суд першої інстанції дійшов правильних висновків, вважаючи доведеним позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків. При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд першої інстанції вірно виходив із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та врахував тривалість провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке здійснювалось 2 місяці, необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу, коштів на відновлення прав».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що «здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17 зазначено, що «встановивши, що ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником патрульної поліції безпідставно, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1167, 1174 ЦК України за рахунок коштів Державного бюджету України».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17 вказано, що:

«здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Закриття справи про адміністративне правопорушення надає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України і статті 1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність» і не перебуває у залежності від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від

05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від

01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17 (провадження № 61-10582св18).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 вказано, що «внаслідок незаконних дій уповноваженої особи Управління патрульної поліції в Чернівецькій області позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв. При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції керувався принципами виваженості, розумності та справедливості».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 грудня 2021 року у справі № 215/7147/20 зазначено, що «визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачеві незаконними діями працівника поліції, суди першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, врахував конкретні обставини адміністративної справи, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок неправомірного притягнення його до адміністративної відповідальності, а саме: зниження ділової репутації, приниження позивача в очах близьких, рідних, знайомих через обвинувачення у вчинення адміністративних правопорушень, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та доведеності своєї невинуватості, та виходячи із засад розумності, виваженості, дійшов правильного висновку про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. Відповідний правовий висновок щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладено у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17 та у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 638/6944/16-ц (провадження № 61-2986св18), від 06 лютого 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 61-18697св18), від 22 травня 2019 року у справі № 686/20012/18 (провадження № 61-3491св19)».

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки у наведених в касаційній скарзі постановах Верховний Суд виклав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Посилання в касаційній скарзі на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20, від 19 жовтня 2022 року у справі № 465/6045/20 є необґрунтованими, оскільки в них відсутній висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, а правовій позиції, викладеній у постанові постанові Верховного Суду України від

02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, оскаржена постанова не суперечить.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE,

№ 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 07 березня 2023 року у справі № 289/865/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат