ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/280/23 Справа № 183/5433/13 Категорія 81 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д.І. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2022 року про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження

у справі за заявою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексій Анатолійович про заміну сторони виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2021 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду із вищевказаною заявою, посилаючись на те, що у провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувала справа №183/5433/13-ц за позовом ПАТ «Український інноваційний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначає, що на виконання рішення суду видано відповідний наказ №183/5433/13-ц, за яким стягувачем визначено ПАТ «Український інноваційний банк».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. від 22 травня 2018 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа №183/5433/13-ц про стягнення на користь ПАТ «Український інноваційний банк» заборгованості. Станом на 01 жовтня 2021 року, за інформацією АСВП стягувачем зазначено ПАТ «Українська інноваційна компанія».

В той же час, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у відповідності з рішеннями Національного банку України здійснює процедуру ліквідації банку - ПАТ «Український інноваційний банк», тобто, є єдиним та належним правонаступником зазначеного неплатоспроможного банку.

Вважає, що внаслідок реєстраційних дій, вчинених з порушенням та всупереч чинному законодавству, а ні ПАТ «Український інноваційний банк», а ні ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набули ознак спеціальної правосуб`єктності фінансової установи, які до цього мав ПАТ «Український інноваційний банк», а відтак у останніх відсутнє будь-яке право вимагати від боржника повернення коштів, виданих ПАТ «Український інноваційний банк».

Враховуючи наведене, посилаючись на приписи ст.442 ЦПК України, просив суд замінити стягувача у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з ПАТ «Українська інноваційна компанія» на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, як спеціального суб`єкта - державної установи, яка здійснює передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження ліквідатора АТ «Український інноваційний банк», як неплатоспроможного банку, управління його майном (активами) та задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб може бути можливе лише після усунення порушень порядку вчинення реєстраційних дій стосовно реєстрації юридичної особи - ПАТ «Українська інноваційна компанія». Суд дійшов висновку, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не може бути правонаступником прав та обов`язків банку, відомості щодо якого не внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Не погодившись з ухвалою суду, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не враховано висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №925/698/19 щодо правового статусу ПАТ «Українська інноваційна компанія», а також не взято до уваги положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» та їх взаємозв`язок в контексті виведення неплатоспроможного банку з ринку.

ПАТ «Українська інноваційна компанія» подало відзив, у якому просило залишити апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 23 лютого 2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалене рішення у справі № 183/5433/13 за позовом ПАТ «Укрінбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги ПАТ «Укрінбанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрінбанк» заборгованість за кредитним договором № 1107191 від 19 липня 2011 року в сумі 1 378 453,30 грн., яка складається із: заборгованості за сумою кредиту - 1 313 000,00 грн.; заборгованості по процентам - 33 907,23 грн., пені за несвоєчасну сплату заборгованості за тілом кредиту - 19 663,09 грн.; пені за несвоєчасну сплату заборгованості за процентами - 11 863, 98 грн.; судові витрати у справі в сумі 3 441,00 грн., а всього - 1 381 894, 30 грн.

Встановлено, що 22 травня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. за заявою ПАТ «Українська інноваційна компанія» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом № 183/5433/13-ц від 17 квітня 2018 року, виданим Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області щодо стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрінбанк» заборгованості за кредитним договором № 1107191 від 19 липня 2011 року в сумі 1 378 453,30 грн. та судових витрат у справі в розмірі 3 441,00 грн., а всього 1 381 894,30 грн.

31 липня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. винесено постанову у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, відповідно до якої змінена назва стягувача на ПАТ «Українська інноваційна компанія».

Судом встановлено, що зміна назви сторони виконавчого провадження здійснена державним виконавцем на підставі ч.5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Встановлено, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» має ідентифікаційний , тобто, аналогічний номеру, яке мало ПАТ «Український інноваційний банк».

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Частиною третьою статті 2 ЦПК України встановлено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права; обов`язковість судового рішення.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією цивільного процесу, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначених ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Відповідно до приписів статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).

За змістом цієї норми права суд при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження має пересвідчитися, що особа, яка звертається із такою заявою, відноситься до переліку осіб, визначених частиною другою статті 442 ЦПК України, та, що до заяви додано документи, які підтверджують правонаступництво сторони виконавчого провадження.

У зв`язку із заміною боржника або стягувача відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, з огляду на що припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним боржником або стягувачем проводиться відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та норм ЦПК України за заявою заінтересованої особи зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього боржника або стягувача всі права та обов`язки у зобов`язанні, у тому числі, й право бути стороною виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Під правонаступництвом у виконавчому провадженні розуміють заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від попередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участі у виконавчому провадженні.

Згідно з частиною сьомою статті 104 ЦК України особливості припинення банку як юридичної особи встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про банки і банківську діяльність» цей Закон регулює відносини, що виникають під час заснування, реєстрації, діяльності, реорганізації та ліквідації банків.

Як зазначено у частині першій статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини першої статті 3 вказаного Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку становить основну функцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який, на підставі статті 6 вказаного Закону, у межах своїх функцій та повноважень здійснює заходи щодо проведення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, у тому числі, шляхом виконання плану врегулювання, здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

На підставі статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів тощо.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що на підставі постанови правління Національного банку України від 24 грудня 2015 року №934 ПАТ «Український інноваційний банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ухвалено рішення від 24 грудня 2015 року №239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

22 березня 2016 року правлінням Національного банку України на підставі пропозиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Укрінбанк» ухвалено постанову №180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк»», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ухвалено рішення №385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

За результатами розгляду справи №826/1162/16 Окружним адміністративним судом м.Києва 16 березня 2016 року ухвалено постанову, яка залишена в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 серпня 2016 року, про визнання розпорядчих актів правління Національного банку України незаконними та їх скасування.

Водночас, за результатами касаційного перегляду справи №826/1162/16 Верховним Судом України ухвалено постанову від 24 жовтня 2017 року про скасування зазначених рішень та ухвалене нове рішення про відмову в позові.

За результатами розгляду справи №826/5325/16 Окружним адміністративним судом м.Києва 29 квітня 2016 року ухвалено постанову, яка залишена в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 листопада 2016 року про часткове задоволення позову, а саме, про скасування зазначених розпорядчих актів та зобов`язання Національного банку України вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування ПАТ «Укрінбанк» в якості банківської установи, в обсязі та стані, який існував до прийняття оскаржуваної постанови.

Також районний суд установив, що процедура ліквідації ПАТ «Укрінбанк», як і виконавче провадження №56446834 не завершені.

Так, особливості ліквідації банків встановлюються Законом України «Про банки і банківську діяльність» (згідно з частиною четвертою статті 110 ЦК України).

Відповідно до частини сьомої статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» процедура ліквідації банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з дня внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У частині четвертій статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що у день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надсилає Національному банку України звіт про завершення ліквідації банку.

Аналіз зазначених законодавчих норм свідчить про те, що Законом України «Про банки і банківську діяльність» не передбачено правонаступництво банку у разі його ліквідації.

Норми спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містять положень щодо визнання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб правонаступником банківської установи, у тому числі, у зв`язку з проведенням ліквідації останньої.

Отже, незалежно від того, чи проведена ліквідація банку, чи ні, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є правонаступником банку у відповідності до положень чинного законодавства України, оскільки він здійснює лише владні повноваження щодо введення тимчасової адміністрації (ліквідації) банку в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 вересня 2020 року у справі №334/8020/18 (провадження №61-7616св20), від 20 жовтня 2020 року у справі №334/401/14 (провадження №61-11495св20), від 25 лютого 2021 року у справі №333/4351/18 (провадження №61-5924св20), від 02 червня 2022 року у справі №908/1174/17.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що невжиття заходів щодо здійснення правонаступництва ПАТ «Укрінбанк» на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в рамках виконавчого провадження №564467333 з примусового виконання рішення суду створить не тільки передумови для подальшого виконання судового рішення на користь неналежного стягувача, а й стане перешкодою для виконання Фондом, покладених на нього спеціальним Законом функціональних повноважень щодо ліквідації АТ «Укрінбанк», управління його майном та задоволення законних вимог кредиторів в порядку та черговості, визначених вказаним Законом.

Доводи апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду по справі №925/698/19 щодо правового статусу ПАТ «Українська інноваційна компанія», колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки районний суд належно обґрунтував прийняття чи відхилення того чи іншого доказу та надав вичерпні відповіді на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів.

Таким чином, порушень норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до скасування ухвали суду колегією суддів не встановлено, тому ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова