ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року

м. Харків

справа № 638/18069/23

провадження № 22-ц/818/1130/23

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Тітченко О.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2023 року у складі судді Подус Г.С.,-

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити дії. Просила визнати незаконними дії Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з нарахування ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами, які нею не укладались: кредитним договором №б/н від 13.06.2007 року, Договором №SAMDN8195 від 03.01.2007 року, Договором №SAMDN8195 від 04.01.2007 року; зобов`язати відповідача припинити нарахування ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №б/н від 13.06.2007 року, Договором №SAMDN8195 від 03.01.2007 року, Договором №SAMDN8195 від 04.01.2007 року.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідно до даних, що містяться в Єдиному реєстрі боржників, позивачем було з?ясовано, що виконавчий документ, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 56529942, був виданий приватним нотаріусом. На підставі отриманих даних адвокатом Денисенко О.В. до Павлоградського МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області був поданий адвокатський запит за № 26/03/-21 від 26.03.2021 р., в якому адвокат просила ВДВС надати: постанову про відкриття виконавчого провадження № 56529942 від 04.06.2018 р. про примусове виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом, про стягнення з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () заборгованості; належним чином завірену копію виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом, на підставі якого 04.06.2018 р. державним виконавцем Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Пузановою Олександрою Мар?янівною було відкрито виконавче провадження № 56529942; належним чином завірені копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис нотаріуса, відповідно до якого 04.06.2018 р. було відкрито виконавче провадження № 56529942. У відповідь на вищевказаний адвокатський запит Павлоградським МР ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було надано: супровідний лист, копію постанови про відкриття виконавчого провадження №56529942 та копію виконавчого напису № 994 від 16.02.2016 р., вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, про стягнення з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» () заборгованості за Кредитним договором № б/н від 13 червня 2007 року загальним розміром 21 155 грн. 39 коп. та витрат, пов`язані з вчиненням виконавчого напису, в розмірі 1 700,00 грн. Позивач також особисто звернулась до відділення АТ КБ «Приватбанк» із заявою про надання перелічених у адвокатському запиті документів. У відділенні АТ КБ «Приватбанк» її заяву прийняти відмовились, мотивуючи відмову тим фактом, що Позивач не є клієнтом банку. а отже надавати будь-яку інформацію банк їй не буде. Проте представники банку не заперечували той факт, що боргові зобов`язання у Позивача перед банком все ж таки маються. Позивач 07.06.2021 р. звернулась із письмовим запитом до головного офісу АТ КБ «Приватбанк», в якому, окрім іншого, зазначила, що нею не укладався жодний кредитний договір з даною кредитно-фінансовою установою, зокрема договір, на підставі якого приватним нотаріусом Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис № 994 від 16.02.2016 р. про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у сумі 22 855,39 грн. За результатами розгляду даної заяви АТ КБ «Приватбанк» Позивачу була надіслана відповідь за № 20.1.0.0.0/7-210728/10889 від 10.08.2021р. у даній відповіді Банком зазначалось, що в результаті проведеної службової перевірки факт не оформлення ОСОБА_1 договору N SAMDN8195 від 03.01.2007 р. вважається непідтвердженим. З огляду на вищевказане, Банком було наголошено на тому, що вся відповідальність за виконання зобов`язань за даним договором покладена на Позивача. Позивач вказує, що жодного кредитного договору з АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_6 не укладалось, а Відповідач, припустившись помилки, або керуючись умисними мотивами, намагається стягнути з Позивача грошові кошти у вигляді незаконно нарахованої заборгованості за неіснуючими кредитними зобов`язаннями.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2023 року позовні вимоги залишені без задоволення.

Рішення мотивовано тим, що позовні вимоги про визнання незаконними дій з нарахування заборгованості за кредитним договором та зобов`язання припинити нарахування заборгованості за кредитним договором є неефективними способами захисту, оскільки не відновлюють порушене право і жодним чином не нівелюють негативні наслідки порушення права позивача. Суд першої інстанції зазначив, що нарахування позивачу відсотків, пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача.

Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства.

Результат аналізу статей 12, 89 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що у разі виникнення спору між сторонами суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку відсотків, пені, штрафних санкцій тощо та здійснити оцінку доказів, на яких такі дії ґрунтуються.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга містить посилання на те, що оскільки ОСОБА_1 не укладала будь-яких договорів з ПАТ «ПриватБанк» обраний нею спосіб захисту є належним з огляду на практику Верховного Суду яка склалась.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «Приват Банк» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін , а апеляційну скаргу без задоволення, як необгрунтовану.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 13.06.2007 року ОСОБА_5 уклала кредитний договір з АТ КБ «Приват Банк» №б/н від 13.06.2007 року, що підтверджується наданою відповідачем копією Анкети-заяви, особу підтверджено по даним паспорту серії НОМЕР_2 виданого 14.01.2004 року. Також клієнта було ідентифіковано за допомогою картки № НОМЕР_3 (а.с. 82- 85).

В анкеті-заяві міститься інформація про видані картки ОСОБА_4 . При підписанні вищевказаного договору було вказано, що клієнт ОСОБА_4 була ідентифікована за карткою № НОМЕР_3 .

На підтвердження своїх доводів представником банку було долучено роздруківку з програмного комплексу щодо наявних у позивача зарплатних карток (а.с. 85).

Таким чином, можна дійти висновку, що послугами ПриватБанку ОСОБА_4 користувалася ще до отримання кредитної картки.

Відомостей того, що на даний час кредитний договір припинений, визнаний недійсним в установленому порядку у суду не має.

Виконавчий напис виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною за №994 від 16.02.2016 року в судовому порядку не скасовано, та позивачем не ставиться питання про його скасування в даній справі.(а.с.31)

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 18.12.2018 року ВП №56529942 повернуто виконавчий напис №994 виданий 16.02.2016 року стягувачу ПАТ КБ «ПриватБанк». (а.с. 30).

Таким чином, відповідачем спростовано посилання ОСОБА_1 про не укладення будь-яких договорів з відповідачем.

За таких обставин, судова колегія вважає доводи позивача щодо неукладення нею кредитного договору безпідставними.

Судова колегія вважає, що судом були правильно враховані правові висновки викладені в постановах Верховного Суду на підтвердження висновку про невірно обраний позивачкою спосіб захисту.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зокрема, у постанові від 10 жовтня 2019 року в справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61- 4393сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив такі висновки: «Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.

Нарахування позивачу відсотків, пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства».

Результат аналізу статей 12, 89 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що у разі виникнення спору між сторонами суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку відсотків, пені, штрафних санкцій тощо та здійснити оцінку доказів, на яких такі дії ґрунтуються.

Таким чином, позовні вимоги про визнання незаконними дій з нарахування заборгованості за кредитним договором та зобов`язання припинити нарахування заборгованості за кредитним договором є неефективними способами захисту, оскільки не відновлюють порушене право і жодним чином не нівелюють негативні наслідки порушення права позивача, тому у їх задоволенні судом першої інстанції правомірно відмовлено.

З огляду на викладене судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки посилання апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374,375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 23.06.2023

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук