КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/630/22 Головуючий у І інстанції Сенюта В.О.
Провадження №22-ц/824/1070/2023 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (КМДА0 «Київтеплоенерго» звернулось до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (КМДА) «Київтеплоенерго» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води станом на 01 травня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період з 01 травня 2018 року до дати укладення цього договору. Таким чином, Позивач прийняв право вимоги до ОСОБА_1 , який є споживачем послуг з централізованого опалення та /або централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Сума позовних вимог Позивача за Договором цесії за спожиті до 01 травня 2018 року послуги становить 26728,61 грн. Розрахунок заборгованості на послуги з централізованого опалення, здійснюється за тарифами, які закріплені Розпорядженнями КМДА, інформація про які є загальнодоступною та загальновідомим фактом, офіційно опублікована. Отже, згідно із зазначеними нормами законодавства відповідач зобов`язаний сплатити заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Крім того, відповідач своєчасно не сплачує кошти за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення, що становить 25533,61 грн.

На підставі викладеного позивач просив, стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спожиті послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води в загальному розмірі 52262,22 грн. та вирішити питання, щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 9339,76 грн. та централізованого постачання гарячої води у розмірі 8909,98 грн. та судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині не задоволених позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не правильно застосував строки позовної давності. Суд не врахував, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Зобов`язання відповідача з оплати наданих послуг виникали щомісяця. Суд не взяв до уваги, що обчислення строків позовної давності щодо стягнення заборгованості з оплати спожитих до 01 травня 2018 року починається з моменту укладення договору відступлення прав вимоги. Вважає, що вони звернулись до суду в межах строку позовної давності. Суд також не врахував, що відповідно до пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вважає, що всупереч вимогам ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та вимогам 509, 525, 526 ЦПК України, суд першої інстанції позбавив права стягнення грошової вимоги відповідно до умов договорів (цесії) про відступлення прав вимоги.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року було відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи з повідомленням учасників справи та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з урахуванням наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та Комунальним підприємство (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесїї), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНРГО набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), прав вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору.

Відповідно до Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесїї Позивач набув право вимог заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 26728,61 грн. за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 3.4.2 Договору Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких від ступлене за цим договором.

Таким чином, позивач прийняв право вимоги до ОСОБА_1 щодо заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання та прийняв право вимоги до Відповідача будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.

В свою чергу, надання послуг відповідачу здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила), який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511).

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 07 жовтня 2021 року № 278535408 (а.с.3).

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 9339, 76 грн. та послуги із постачання гарячої води у розмірі 8909, 98 грн. за період з 01 лютого 2019 року по 01 серпня 2021 року не оскаржується, а відтак в апеляційному порядку не перевіряється.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості до 01 травня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до ст. 262 ЦК України зміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Разом з тим, суд не врахував, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS - CоV - 2» на всій території України встановлено карантин з 12.03.2020 до 22.05.2020, дія якого постановами Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641 (з урахуванням змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956), від 09.12.2020 № 1236 продовжена до 30.06.2021.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМ України від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у встановлені строки. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настав за розрахунковим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» праву споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів кореспондує обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього ж Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відтак відповідач зобов`язаний був вносити плату за користування послугами з тепло та водо - постачання щомісячно, а тому перебіг позовної давності починається з наступного дня після закінчення строку внесення щомісячного платежу.

Враховуючи, що попередній кредитор достовірно знав, з якого часу відповідач перестав сплачувати щомісячний платіж, як для попереднього кредитора, так і для нового кредитора (позивача) початок перебігу позовної давності починається з часу, коли відповідач не сплатив черговий щомісячний платіж за надання послуг з тепло- чи водопостачання.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач дізнався про порушене право лише після укладення договору відступлення права вимоги, а тому перебіг позовної давності починається з дати укладення договору суперечать ст. 262 ЦК України.

З урахуванням п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

Разом з тим, позивачем не надано розрахунку заборгованості по щомісячним платежам до 01 травня 2018 року, та у позовній заяві позивач навіть не вказує за який період він просить стягнути заборгованість, яка виникла перед попереднім кредитором.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Не вказавши період, за який позивач просить стягнути заборгованість, яка виникла до 01 травня 2018 року , та не надаючи розрахунку такої заборгованості по щомісячним платежам, позивач тим самим не довів розмір заборгованості, яка дійсно виникла перед попереднім надавачем послуг, та яка знаходиться у межах позовної давності.

Обов`язок же доведення цих обставин лежить на позивачеві.

Відповідач через відсутність будь - якого розрахунку заборгованості до 01 травня 2018 року був позбавлений можливості перевірити такий розрахунок та висунути свої заперечення щодо нього чи надати свій контррозрахунок.

Суд також позбавлений можливості перевірити розрахунок заборгованості та визначити суму боргу, яка знаходиться у межах позовної давності.

Недоведеність позовних вимог в цій частині є підставою для відмови у позові.

Надані до апеляційної скарги в якості розрахунку заборгованості за надані та неоплачені послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в період до 01 травня 2018 року, Договір №602-18 від 11 жовтня 2018 року не містить необхідної інформації щодо заборгованості за окремо взяті не сплачені платежі щомісячно за період з березня 2017 року та позбавляє суд апеляційної інстанції перевірити зазначені суми заборгованості, а також позбавило відповідача перевірити дійсність вказаної заборгованості та надати свої заперечення щодо вказаних сум.

Таким чином колегія суддів вважає, що позивачем не доведено вказану суму заборгованості за зазначений період до 01 травня 2018 року належними та допустимими доказами у зазначеному позивачем розмірі.

Щодо доводів апелянта про стягнення витрат пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо того, що витрати позивача на доступ до Державного реєстру речових прав на рухоме майно не доведено доказами. Дійсно в матеріалах справи наявна квитанція від 07 жовтня 2021 року про сплату через платіжну систему PORTMONE33 грн. Разом із тим, оскільки в квитанції не зазначено призначення платежу, суд обґрунтовано не взяв до уваги цю квитанцію як доказ понесення судових витрат. При цьому суд не має оцінювати дату та час сплати коштів та отримання інформації для встановлення обставини сплати цих коштів саме за отримання витягу з Державного реєстру. Таке рішення ґрунтувалося би на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: