Справа № 363/4053/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6216/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Чірков Г.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Шебуєвої В.А.

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 грудня 2022 року та додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 грудня 2022 року, ухвалені у складі судді Чіркова Г.Є., у цивільній справі №363/4053/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення частки в спільному сумісному майні та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення частки в спільному сумісному майні та визнання права власності. Зазначав, що з 05 листопада 2011 року перебував із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 вересня 2017 року. За час спільного життя у спільну сумісну власність ними набуто різну побутову техніку та інше майно на загальну суму 226 268,00 грн., яке відповідачка ОСОБА_2 забрала зі спільної квартири та приховує в себе. Крім того зазначав, що за час шлюбу сторони у спільну власність набули квартиру АДРЕСА_1 , яка на момент придбання коштувала 457 310,00 грн., з яких 300 846,00 грн. надано йому його матір`ю ОСОБА_3 , а решта - 156 464,00 грн. є спільними з відповідачкою коштами. Вважає, що частка ОСОБА_2 в спірній квартирі є незначною і набута нею випадково завдяки перебуванню у шлюбі, відповідачка житлом забезпечена, та істотної шкоди її інтереси в разі задоволення позову не зазнають. З урахуванням викладеного, а також уточненої позовної заяви, позивач ОСОБА_1 просив зменшити частку ОСОБА_2 в спільному сумісному з ним майні на 1/6 частину, що становить в грошовому еквіваленті 112 000,00 грн. та визнати за ним право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 01 грудня 2022 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Додатковим рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 грудня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 19 800,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що судом першої інстанції було позбавлено його можливості засобами передбаченими ЦПК України довести обставини, на які він посилався як на підставу для задоволення позову. Зокрема, судом було безпідставно відмовлено в задоволенні його клопотання про допит свідків. Крім того, рішення суду першої інстанції обґрунтоване посиланням на інше рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 липня 2022 року, яке станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення не набрало законної сили та в подальшому було змінено постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року. Вважає, що судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_2 надаючи пояснення в межах кримінального провадження № 0001061, зазначила, що 30 квітня 2019 року вона забрала зі спірної квартири речі згідно складеного ним переліку, що підтверджує його доводи в частині кількості прихованих відповідачкою спільних речей подружжя. Також у вказаному поясненні ОСОБА_2 зазначала, що в неї є копії чеків, на всі перелічені речі, та надасть їх на вимогу. Відтак, суд першої інстанції помилково обґрунтовував відмову в задоволенні позову відсутністю у відповідачки зазначених чеків. Звертає увагу на те, що позовна вимога про визнання за ним права власності на спірну квартиру судом першої інстанції розглянута не була та не було зазначено мотивів відмови в її задоволенні в оскаржуваному рішенні суду. Також зазначає, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачці витрат на правничу допомогу.

В судовому засіданні адвокат Грень І.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Адвокат Усманова Є.І., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 05 листопада 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04 вересня 2017 року (т. 1, а.с. 7, 23).

Сторони мають спільну доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13 квітня 2016 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (продавці) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Грицаєнко Ю.І., згідно п. 1.1 та п. 1.2 якого продавці передали у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 65,8 кв.м., яка складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 39,7 кв.м. (т. 1, а.с. 25).

Як вбачається з п. 3.1 вказаного договору продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 457 310,00 грн., які отримано продавцями від покупця під час нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до п. 2.2 вказаного договору ОСОБА_1 стверджував, що придбана квартира буде об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки він купує її за спільні кошти подружжя, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_2 , згода якої на купівлю квартири викладена в заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Грицаєнко Ю.І. 13 квітня 2016 року за №183.

Як вбачається з листа Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області №1066/02-23 від 05 листопада 2020 року та довідки про реєстрацію місця проживання від 19 лютого 2019 року, місце проживання відповідачки ОСОБА_2 з 19 квітня 2016 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

29 січня 2019 року між сторонами стався конфлікт, після якого відповідачка разом з дитиною виїхала зі спірної квартири до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_3 , де і проживає на даний час, що підтверджується актом депутата Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області №54/С-А від 06 травня 2021 року.

01 травня 2019 року позивач звернувся до Вишгородського відділення поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій йдетеся про те, що 01 травня 2019 року близько 09 год. 30 хв. ОСОБА_1 виявив за адресою: АДРЕСА_2 , відсутність особистих речей.

10 травня 2019 року ОСОБА_1 подав до Вишгородського ВП ГУНП в Київській області заяву із переліком викраденого зі спірної квартири майна.

30 вересня 2021 року суб`єкт оціночної діяльності Приватне підприємство «САНТ-2000» відповідно до договору № ВтM-Суд/21 від 29 вересня 2021 року, укладеного з адвокатом Грень І.І., здійснив незалежну оцінку об`єкту: «Матеріальні збитки від втраченого майна згідно Переліку (37 найменувань) з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ».

Вихідні дані надані наведені самим позивачем у переліку та характеристиках втраченого майна з квартири, зокрема: мікрохвильова піч SAMSUNG, електрогриль SATURN, електропіч SAMSUNG (духовка) вмонтована, кухонний електричний комбайн BRAUN, плазмовий LAD телевізор SAMSUNG, навісна підставка до телевізора, чотири люстри з LAD лампами, три світильники БРА з LAD лампами, кутовий електричний камін з підсвіткою LAD, пилосос SAMSUNG, пральна машина SAMSUNG, обігрівач (калорифер) SATURN, перфаратор з набором сверл в комплекті, дзеркальний фотоапарат SONI (в комплекті зарядний пристрій та карта пам`яті на 32 ГБ), мобільний телефон HUAWEI (в комплекті зарядний пристрій та карта пам`яті на 16 ГБ), мобільний телефон NOVUS, розкладна сушка для білизни, вісім комплектів постільної білизни, вісім подушок, шість ковдр, чотири покривала, два коврових покриття, дві доріжки, халат, тюлі, штори, годинник в формі слона (декоративний бронзовий) в вигляді статуетки, десять наборів посуду, вісім комплектів каструль з чайником, два столових набори, шість наборів коньячних бокалів, стіл кухонний скляний, двоспальне ліжко, матрац, три навісні тумбочки, обручка чоловіча вагою 5 гр. (т.1, а.с. 119-261).

Як вбачається із вказаного висновку, ринкова вартість об`єкту: «Матеріальні збитки від втраченого майна згідно переліку (37 найменувань) з квартири заявника, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 », станом на 30 вересня 2021 року становить 226 268,00 грн. (т. 1, а.с. 140-143).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя задоволено, в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині кожному на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року вказане рішення суду скасоване та ухвалене нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 17,1 % квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження існування майна про приховування якого відповідачкою йдеться в позовній заяві суду не надано, як і не надано жодних доказів того, що вказане майно набуте за час шлюбу сторін та за спільні кошти подружжя.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до змісту вказаних норм у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77-78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст. 12, 81 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 70 СК України питання про відступлення від засад рівності часток подружжя у спільному майні, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, може бути порушене одним із подружжя в процесі поділу спільного сумісного майна.

Як вбачається з матеріалів справи, в квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, який рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 липня 2022 року задоволено, в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині кожному на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року вказане рішення суду скасоване та ухвалене нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 17,1 % квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Тобто, спірна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , право власностіна яку ОСОБА_1 просить визнати за ним у даній справі, вже була предметом поділу спільного майна подружжя. Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення її частки в спільному сумісному майні та, як наслідок, визнання за позивачем права власності на вказану квартиру, ОСОБА_1 фактично повторно порушує питання поділу спільного майна подружжя, зокрема, вказаної квартири.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зменшення частки в спільному сумісному майні та визнання права власності.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів оцінюються критично, адже останні зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам заявника належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе судове рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 грудня 2022 року та додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді