Справа № 562/1334/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" березня 2023 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області в складі:

головуючого судді Саган Л.В.

за участю секретаря судового засідання Аврамчук Н.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивачів - адвоката Ярмольчука В.С.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Артерчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Здолбунові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання домоволодіння об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права на спадщину за законом, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4 , який з 03 липня 1986 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . В період шлюбу ОСОБА_5 набула у власність будинковолодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на 1/2 частину будинковолодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 січня 1993 року та на іншу 1/2 частину будинковолодіння на підставі договору дарування від 06 грудня 1995 року.

Стверджують, що під час спільного проживання їх батька ОСОБА_4 з ОСОБА_5 вартість будинковолодіння істотно збільшилася внаслідок спільних трудових та грошових затрат, у зв`язку з капітальним ремонтом будинку, добудовою нових господарських будівель, перебудовою існуючих господарських будівель, зокрема, до будинку добудовано прибудову розміром 4,5 х 3,5 м, в якій розміщено котельню розміром 8,9 м?, вбиральню розміром 2,2 м?, також добудовано вхідний ганок з навісом. У зв`язку з цим було піднято дах і замінено шифер, встановлено нові водовідводи. У будинку зроблено перепланування: розібрано піч та груби, перероблено простінки. Крім того, частково замінено підлогу, по-новому зроблено стяжку та поштукатурено, поклеєні шпалери, замінено електричну проводку, електровимикачі, розетки, освітлювальні прилади. У будинку зроблено газове опалення, водопровід та каналізацію, перероблено газову мережу. Будинок обкладено плиткою. Навколо будинку зроблено вимощення, у дворі зроблено бетонні доріжки, встановлено ліхтарі зовнішнього освітлення. Також збудовано цегляний гараж площею 35 м? і баню площею 9,3 м?, в бані зроблена кам`яна піч. Літня кухня та всі господарські будівлі були обкладені силікатною цеглою, яку надав ОСОБА_4 .

Вважають, що будинковолодіння АДРЕСА_2 в зв`язку з істотним збільшенням його вартості є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , тому їх батько має право на 1/2 частину вказаного будинковолодіння відповідно до ст.ст.62, 70 СК України, ст.370 ЦК України.

Після смерті їх батька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на майно, в тому числі і на 1/2 частину вказаного будинковолодіння, спадкоємцями якого за законом першої черги є вони як діти спадкодавця та ОСОБА_5 як дружина спадкодавця. Тому кожен зі спадкоємців має право на 1/6 частину спірного будинковолодіння.

Просять суд: 1) визнати будинковолодіння АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ; 2) визнати за ними право власності на спадкове майно за законом, а саме: по 1/6 частині житлового будинку АДРЕСА_2 , після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Пояснив суду, що його батько ОСОБА_4 з 03 липня 1986 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . Під час перебування у шлюбі ОСОБА_5 успадкувала 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 та в подальшому іншу 1/2 частину вказаного будинковолодіння отримала в дар від свого рідного брата ОСОБА_6 . Стверджує, що його батько ОСОБА_4 продав у м.Ізяславі Хмельницької області квартиру і автомобіль та купив у ОСОБА_6 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 . Також за кошти ОСОБА_4 у житловому будинку проводились ремонтні роботи, було побудовано гараж і баню. При цьому ОСОБА_5 ніде не працювала, власних коштів не мала. ІНФОРМАЦІЯ_2 у його батька ОСОБА_4 стався інсульт, внаслідок чого він до своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебував у лежачому стані. ОСОБА_5 постійно проживала разом з його батьком, а він приїжджав до батька як мінімум один раз в тиждень, доглядав за ним. За життя його батько ОСОБА_4 не мав бажання звертатися до суду з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. Просить задовольнити позов.

Позивач ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила суду, що її тітка ОСОБА_5 набула права власності на будинковолодіння, розташоване в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_7 (на 1/2 частину) та згідно договору дарування від рідного брата ОСОБА_6 (на 1/2 частину), тому спірне будинковолодіння є особистою власністю ОСОБА_5 . Стверджує, що ОСОБА_5 завжди мала власні кошти, оскільки працювала, також їй допомагала матеріально її дочка, яка проживає у Німеччині та перераховувала їй кошти на банківську картку, в зв`язку з чим ОСОБА_5 мала можливість проводити ремонтні роботи за місцем проживання. Вважає позовні вимоги необґрунтованими і безпідставними, тому просить відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 03 липня 1986 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 96 (т.1 а.с.17).

22 січня 1993 року державним нотаріусом Здолбунівської державної нотаріальної контори Рівненської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в рівних долях її дітям: сину ОСОБА_6 та дочці ОСОБА_5 на житловий будинок АДРЕСА_2 (т.1 а.с.14).

На підставі рішення виконавчого комітету Здолбунівської міської ради Рівненської області № 347 від 21 грудня 1994 року ОСОБА_5 дозволено користуватись побудованим гаражем зблокованим з банею (т.1 а.с.18-19).

Таким чином, станом на 21 грудня 1994 року, коли спірне будинковолодіння перебувало у спільній частковій власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , гараж та баня вже були побудовані.

Також інформація про гараж та баню відображена у зведеному акті вартості будівель та споруд станом на 18 січня 1995 року, який міститься у матеріалах інвентарної справи №956, на домоволодіння АДРЕСА_2 (т.2 а.с.83).

Рішенням виконавчого комітету Здолбунівської міської ради Рівненської області №174 від 28 червня 1995 року ОСОБА_5 дозволено добудову розміром 4,5 х 3,5 м, де обладнати кухню-котельню, існуючу кухню 1-6 переобладнати в їдальню (т.1 а.с.20).

В подальшому, згідно договору дарування від 06 грудня 1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Банацькою Л.І., ОСОБА_4 від імені ОСОБА_6 подарував ОСОБА_5 належну ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 січня 1993 року, частину житлового будинку АДРЕСА_2 (т.1 а.с.15-16).

Наведені обставини спростовують твердження позивача ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_4 купив у ОСОБА_6 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_2 .

Таким чином, право власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_5 набула 22 січня 1993 року на частину будинковолодіння в порядку спадкування за законом та 06 грудня 1995 року на іншу частину будинковолодіння на підставі договору дарування.

У технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 , виготовленому КП "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" станом на 18 грудня 1995 року, зазначено: А-1 житловий будинок, Пг/а погріб, а прибудова, а1 вхідний ганок, Б літня кухня, В вбиральня, Г гараж, Д баня, №1 огорожа (т.1 а.с.21-26).

Відповідно до частин 1, 3 ст.24 Кодексу про шлюб та сім`ю України (у редакції чинній на час набуття права власності на спірне будинковолодіння) майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 210816/1-ФМ від 11 листопада 2021 року дійсна вартість домоволодіння АДРЕСА_2 станом на дату проведення експертизи становить 646700 (Шістсот сорок шість тисяч сімсот) гривень. З урахуванням здійснених в період з 22 січня 1993 року по 06 грудня 1995 року та в період з 06 грудня 1995 року по 13 березня 2016 року добудов, переобладнань, реконструкції та інших робіт загальна площа житлового будинку з побудовами та спорудами збільшилась на 12,1 м?, житлова площа житлового будинку з побудовами та спорудами збільшилась на 9,8 м?. Обсяг проведених поліпшень у вказані періоди: на місці розташування вхідних сходів влаштована прибудова, влаштовано вхідні сходи, замість дерев`яної окремо розташованої вбиральні влаштована цегляна прибудована вбиральня, замість огорожі (металева сітка на металевих стовпах) влаштована огорожа (штахетник на цегляних стовпах), влаштовано гараж, влаштовано баню. Вартість проведених поліпшень у вказані періоди становить 293354 (Двісті дев`яносто три тисячі триста п`ятдесят чотири) гривні. Вартість домоволодіння в період з 22 січня 1993 року по 06 грудня 1995 року та в період з 06 грудня 1995 року по 13 березня 2016 року збільшилась на 293354 (Двісті дев`яносто три тисячі триста п`ятдесят чотири) гривні, що становить 50,9% (293354/575809=50,9%) від залишкової інвентаризаційної вартості (т.2 а.с.139-165).

При цьому експертом не розмежовано періоди з 22 січня 1993 року по 06 грудня 1995 року та з 06 грудня 1995 року по 13 березня 2016 року та надано загальну інформацію щодо вартості і проведених поліпшень спірного будинковолодіння, враховуючи, що з 22 січня 1993 року по 06 грудня 1995 року будинковолодіння перебувало у спільній частковій власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Як вбачається з матеріалів інвентарної справи № 956, наданої Комунальним підприємством "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації", на домоволодіння АДРЕСА_2 , у зведеному акті вартості будівель та споруд станом на 18 січня 1995 року наявні: житловий будинок (А-1), літня кухня (Б-1), вбиральня (В), огорожа (М), гараж (Г), баня (Д) (т.2 а.с.83).

У судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтвердили факт проведення ремонтних робіт у житловому будинку АДРЕСА_2 , реконструкції та побудови приміщення гаража і бані.

Однак коли саме було здійснено добудову, переобладнання, реконструкції та інші роботи свідки суду не повідомили. Також матеріали справи не містять належних і допустимих доказів щодо джерел фінансування та вартості поліпшення спірного будинковолодіння.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 повідомили суду, що під час перебування у шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обоє працювали і спільно проводили ремонтні роботи щодо поліпшення будинковолодіння.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року в справі № 369/4549/16-ц (провадження № 61-34421св18) зроблено правовий висновок, що "частиною першою статті 24 КпШС України було передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них.

Частиною першою статті 25 Кодексу про шлюб та сім`ю України було визначено, що якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя (аналогічні положення містить стаття 62 СК України).

Для застосування передбачених зазначеною нормою правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об`єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкту.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Проте, для застосування передбачених зазначеною статтею правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися внаслідок затрат подружжя і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об`єкту, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об`єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна, як об`єкту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд обґрунтовано виходив з того, що право власності на спірний житловий будинок у відповідача виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину, тому не може бути віднесено до спільної сумісної власності подружжя. Крім того в матеріалах справи відсутні будь-які докази проведення перебудов, часу їх здійснення, джерело фінансування, їх вартості, зміни вартості будинку через проведені поліпшення".

Разом з тим, згідно роз`яснень, які містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" № 7 від 04 жовтня 1991 року члени сім`ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві

підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних

приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку

перевищували покладений на них ст.156 ЖК обов`язок не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не

визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат

на будівництво.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 14 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Здолбунівського районного управління юстиції у Рівненській області (т.1 а.с.13).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане 05 травня 2018 року Костопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (т.1 а.с.76).

Питання про визнання будинковолодіння АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжяза життя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не вирішувалося.

Визнання судом за померлими нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визначення частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (будинковолодіння) за померлими суперечить вимогам ст.4 ЦПК України, статей 43 - 49 ЦПК України, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв`язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

За таких обставин, підстави для визнання за позивачами права власності на частину будинковолодіння АДРЕСА_2 впорядку спадкування відсутні, оскільки ОСОБА_4 , як спадкодавець, такого права за життя не набув.

Як вбачається зі спадкової справи № 107, заведеної 20 червня 2018 року приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Чайковською А.О., на майно ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкодавець ОСОБА_5 заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона буде мати право, ОСОБА_2 , 1988 року народження. 20 червня 2018 року ОСОБА_2 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом (т.1 а.с.104-120).

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення заявлених позовних вимог, відсутні підстави для відшкодування судових витрат згідно з положеннями ст.141 ЦПК України.

Враховуючи, що при подачі позову позивачами було сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. за одну позовну вимогу про визнання домоволодіння об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення заявлених позовних вимог, з позивачів підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про визнання права на спадщину за законом у розмірі 1077 грн. 83 коп. з кожного (646700/6х1%=1077,83).

На підставі ч.9 ст.158 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2018 рокуу вигляді накладення арешту на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_2 та заборони вчиняти будь-які дії щодо вказаного домоволодіння.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 158, 263-265 ЦПК України, ст.ст.24, 25 КпШС України, ст.62 СК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання домоволодіння об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права на спадщину за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНКОПП НОМЕР_3 ) на користь держави (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ), банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN): UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у розмірі 1077 (Одна тисяча сімдесят сім) грн. 83 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНКОПП НОМЕР_4 ) на користь держави (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ), банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN): UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у розмірі 1077 (Одна тисяча сімдесят сім) грн. 83 коп.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2018 рокуу вигляді накладення арешту на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_2 та заборони вчиняти будь-які дії щодо вказаного домоволодіння.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Суддя