Ухвала

22 червня 2023 року

м. Київ

справа № 521/7957/22

провадження № 61-7503ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року у справі за скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», стягувач: ОСОБА_1 , на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент ДВС Міністерства юстиції України) на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси

від 21 листопада 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 18 квітня 2023 року.

Верховний Суд своєю ухвалою від 05 червня 2023 року касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявнику: надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів; додати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

У червні 2023 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду

від 05 червня 2023 року від Департаменту ДВС Міністерства юстиції України надійшла заява про усунення недоліків, до якої доданий доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів та документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі відповідно до закону.

Разом з тим, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається, зокрема, на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

До повноважень Верховного Суду, зокрема, належить вирішення питань щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, їх тлумачення під час розгляду справ.

Касаційний суд має забезпечувати формування єдиної судової практики шляхом надання відповідного тлумачення (правозастосування) норм права.

Про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики свідчить, зокрема, відсутність єдиного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному, велика кількість справ щодо вирішення подібних правовідносин, які перебувають на розгляді судів.

В обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зазначаючи, що Верховним Судом на момент подання касаційної скарги не сформовано висновків у подібних правовідносинах, а саме щодо відрахування податків та обов`язкових платежів із суми стягнення заборгованості за депозитною угодою, зазначеною у виконавчому провадженні.

Варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Зазначена заявником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову або скарги (наприклад, з точки зору порушення її іншими учасниками справи), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Разом з тим, вказана заявником норма є загальною і касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо її неправильного застосування судами попередніх інстанцій та необхідність висновку Верховного Суду щодо цих норм саме у цій справі.

Крім того, саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Також, слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника, буде підставою для відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене Суд уважає необґрунтованими посилання Департаменту ДВС Міністерства юстиції України на пункт 3 частини другої статті 389 України як на підставу касаційного оскарження.

За таких обставин заявнику необхідно подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України, в якій зазначити норму права, щодо якої відсутній висновок її застосування, та конкретизувати правовідносини, в яких цей висновок відсутній, тобто обґрунтувати наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК, надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне продовжити Департаменту ДВС Міністерства юстиції України строк для усунення недоліків касаційної скарги та повідомити про це заявника.

Керуючись статтею 127 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Продовжити Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України строк для усунення недоліків касаційної скарги, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська