САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 725/989/20
Провадження №6/726/6/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Байцар Л. В. за участю секретаря судового засідання Осипчук Ю.М. та старшого державного виконавця Яковишен О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці подання старшого державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Яковишен Ольги Петрівни про примусове проникнення до житла боржника, -

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2023 року старший державний виконавець Третього відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Яковишен Ольга Петрівна звернулася до суду з даним поданням, в обґрунтування якого посилається на те, що у неї на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №726/989/20 виданого 27.08.2020 року Садгірським районним судом м. Чернівці про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ"Приват Банк" заборгованості в сумі 206019,52 грн.

Зазначає, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику за адресою АДРЕСА_1 , натомість поштове відправлення не було вручене адресату.

В рамках вказаного виконавчого провадження, з метою примусового виконання рішення суду, державним виконавцем направлено запити до реєструючих установ, стосовно виявлення у боржника рухомого майна, заробітної плати, пенсії, інших видів доходів для погашення суми боргу та встановлено, що згідно відповіді Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями платник податків за податковим номером чи серією та номером паспорта боржника на обліку в органах ДПС не перебуває; згідно відповіді з Пенсійного фонду про отримання доходів у боржника не виявлено; відповідно до Реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстровано право приватної власності житлового будинку загальною площею 200,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Неодноразово державним виконавцем здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , однак виявити боржника чи його майно не представилось за можливе, про що складено відповідні акти.

Враховуючи наведене, вважає, що необхідність примусового проникнення в житло полягає у виконанні обов`язку виконавця щодо виявлення та здійснення опису та арешту майна боржника для задоволення вимог стягувача.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми права, просив надати йому дозвіл примусово проникнути до будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 439 ЦПК України, суд розглядає подання негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

В судовому засіданні державний виконавець вказане подання підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у ньому.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 23.09.2020 року державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Федоряком О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63123403 з примусового виконання виконавчого листа №726/989/20 виданого 27.08.2020 року Садгірським районним судом м. Чернівці про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ"Приват Банк" заборгованості в сумі 206019,52 грн.

Згідно ч. 5 ст. 124, п. 9 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. До основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню по всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Судом встановлено, що боржнику ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Держаного реєстру прав власності на нерухоме майно. Вказане будинковолодіння знаходиться на території, що відноситься до територіальної юрисдикції Садгірського районного суду м.Чернівці.

Згідно з п. 4 ч. 3ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення.

Пунктом 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець звертається до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку неінакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

З системного аналізу вище наведеного в сукупності з положеннями ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що права особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовують законодавством збалансовані, у зв`язку з чим у питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права, а тому проникнення у житло чи інше о володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим у демократичному суспільстві.

Відповідно до правового висновку Верховного суду у постанові від 12.03.2020 року у справі №757/41727/19-ц, рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Крім того, юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Так, звертаючись до суду з даним поданням державний виконавець зазначав, що він не зміг потрапити до вказаного у подання будинковолодіння, що належить боржнику, про що ним складено відповідні акти.

За змістом ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторонам виконавчого провадження забезпечено право бути присутніми при вчиненні виконавчих дій, а тому відсутність даних про сповіщення боржника щодо проведення виконавчих дій за місцем його проживання свідчитиме про недотримання прав бути приступнім під час проведення виконавчих дій.

Натомість, до матеріалів подання державним виконавцем не було долучено доказів, які б свідчили проте, що боржник був повідомлений про вчинення виконавчих дій за адресою місцезнаходження належного його майна.

Європейський суд з прав людини у справі «Кобець проти України» зазначав, що відповідно до прецедентної практики при оцінці доказів суд керується критерієм «поза розумним сумнівом» та доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

За таких обставин, суд ставить під розумний сумнів факт обізнаності боржника ОСОБА_1 про вчинення виконавчих дій за адресою АДРЕСА_1 , а також про його обов`язок надати доступ до житла, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати про наявність перешкод з боку боржника про вчинення приватний виконавцем вказаних виконавчих дій.

Крім того, виконавцем не надано доказів того, що боржник перебував за місцем проживання в момент виїзду приватного виконавця та умисно перешкоджав проникненню в житло, у зв`язку з чим виникла необхідність саме примусового проникнення до житла.

З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, наданих приватним виконавцем доказів, на даному етапі порушення конституційного права боржника на недоторканність житла не є виправданим, а тому підстави для задоволення подання відсутні.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 30, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 260, 261,268, 273, 352, 353, 354, 355, 439 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні подання старшого державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Яковишен Ольги Петрівни про примусове проникнення до житла боржника в рамках виконавчого провадження ВП №63123403 з примусового виконання виконавчого листа №726/989/20 виданого 27.08.2020 року Садгірським районним судом м. Чернівці - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду в порядку визначеному главою першою розділу п`ятого ЦПК України або у той самий строк через Садгірський районний суд м. Чернівці в порядку п. 15.5 розділу тринадцятого ЦПК України.

Суддя Л. В. Байцар