ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/7767/21 Номер провадження 22-ц/814/1721/23Головуючий у 1-й інстанції Лисиченко С. М. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив:

- зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі заочного рішення Київського районного суду м.Харкова від 22.09.2017 року в справі № 640/7442/17 з 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку) до 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

- починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання дитини доньки ОСОБА_3 , до досягнення нею повноліття;

- виконавчий лист, виданий на виконання заочного рішення Київського районного суду м.Харкова від 22.09.2017 року в справі № 640/7442/17, повернути без виконання;

- витрати за розгляд справи покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що єдиним джерелом його доходів є заробітна плата від Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ, де він працює. Згідно довідки про заробітну плату його середній місячний дохід складає 16000-17000 гривень. Враховуючи відрахування з заробітної плати податку з доходів фізичної особи, військового збору і аліментів в нього залишається частина заробітної плати в середньому в розмірі 8500-9000 гривень.

Позивач зазначає, що для того щоб йому працювати в місті Кременчуці в Кременчуцькому льотному коледжі, ним укладено договір оренди квартири від 01.01.2021 року, за яку щомісячно сплачує орендодавцю 5000 грн. Також, є додаткові щомісячні фінансові зобов`язання (витрати) по сплаті за комунальні послуги за квартиру в АДРЕСА_1 , в якій він не проживає, проте, квартира належить йому на праві власності і за яку необхідно сплачувати щомісячні комунальні послуги. Крім того, йому щомісячно необхідно погашати позику в розмірі 2000 гривень, яку він в 2020 році отримав в розмірі 50000 гривень, для погашення часткової заборгованості по аліментам, яка виникла через невірні розрахунки державного виконавця.

З огляду на викладене, позивач стверджує, що встановлений заочним рішенням суду від 22.09.2017 року розмір аліментів - 1/3 частина усіх видів його доходу (заробітку)щомісячно,але неменше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття,ставить його в скрутне матеріальне становище. У зв`язку з чим, просить зменшити розмір аліментів.

Відповідачка ОСОБА_2 подала відзив на позов в якому проти позовних вимог заперечує, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити в позові повністю. В обґрунтування заперечень посилалась на те, що матеріальний стан позивача ніяким чином не змінився. Позивач на цей час влаштувався на роботу та має регулярний дохід, а матеріальне становище її сім`ї, відповідно погіршилось, оскільки ОСОБА_1 крім сплати аліментів ніякої матеріальної допомоги не надає, коштів, що з нього стягуються на утримання та виховання дитини не вистачає, оскільки донька ОСОБА_3 перебуває на «Д» обліку у лікаря - отоларинголога, з діагнозом хронічний тонзиліт, дуже часто хворіє, за станом здоров`я дитина потребує дієтичного харчування та медикаментозного лікування.

Крім того, відповідачка вказує, що вона не працює, оскільки перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради і отримує компенсацію, як фізична особа, яка надає соціальні послуги з 01.12.2020р. по 30.11.2021р. у зв`язку з тим, що її мати ОСОБА_4 , є інвалідом II групи з 3.12.2019р. та потребує сторонньої допомоги.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 28 липня 2021 року відмовлено у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання дитини.

В обґрунтування свого рішення суд вказав , що позивачем не надано доказів які свідчили б про зміну матеріального чи сімейного стану позивача , а отже не підлягають задоволенню вимоги позивача про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , з 1/3 на частини усіх видів доходу , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку .

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

Апелянт вказує, що районним судом при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини , що мають значення для справи, невірно застосовано норми матеріального права, здійснено висновки , що не відповідають обставинам справи.

Скаржник зазначає, що надав достатньо доказів на підтвердження того , що стягнення з нього 1/3 частини всіх доходів ставить його у скрутне становище, та реальним розміром аліментів на одну дитину є частини всіх видів доходу.

Скасувати рішення Київського районного суду м.Харкова від 28 липня 2021 року та ухвалити нове , яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей150,180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно до положень статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22.09.2017, ухвалене по справі №640/7442/17, змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , на утримання доньки ОСОБА_3 , у розмірі 500 (п`ятсот) гривень щомісячно на користь ОСОБА_2 , та вирішено стягувати починаючи з 19 травня 2017 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5-6).

Частиною 1статті 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей181,192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для вимоги про зменшення розміру аліментів.

Подаючи до суду апеляційну скаргу позивач посилався на те, що судом не враховано його матеріальний стан та здійснено невірний висновок , що витрати на житло не є підставою вважати , що його матеріальний стан погіршився. Апелянт зазначає, що він не спроможний виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі, оскільки на теперішній час дохід позивача складає 16 000-17 000 грн. на місяць , та окрім аліментів він має сплачувати за оренду квартири та погашати позику.

З довідки про доходи ОСОБА_1 №4/655 від 06.04.2021, виданої Кременчуцьким льотним коледжем Харківського національного університету внутрішніх справ, вбачається, що позивач займає посаду начальника відділу МЗ та МР, форма працевлаштування основна, та за період з жовтня 2020 року по березень 2021 року включно, йому було нараховано заробітну плату у наступних розмірах: жовтень 2020 року 17618,00 грн; листопад 2020 року 16766,22 грн; грудень 2020 року 17618,00 грн; січень 2021року 17234,70 грн; лютий 2021 року 17234,70 грн; березень 2021 року 16046,10 грн. Загальна сума доходу за зазначений період становить 83890,36 грн. (а.с. 7)

Статтею192 Сімейного кодексу України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування погіршення матеріального стану позивач посилався на те, що 28.09.2020 ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір позики (м. Кременчук) згідно умов якого позикодавець ОСОБА_5 передала позичальнику ОСОБА_1 50000,00 грн, які позичальник зобов`язався повернути у строк до 31.12.2022 року рівними частинами по 2000,00 грн. щомісяця, починаючи з 01.12.2020 року.(а.с.14)

01.01.2021 року позивачем (орендар) було укладено договір оренди квартири з ОСОБА_6 (орендодавець) згідно умов якого, орендодавець здав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; строком до 31.12.2021; орендна плата становить 5000 грн. (а.с.13)

Також апелянт посилався на те, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №105976947 від 02.12.2017, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).Хоч позивач в квартирі не проживає проте має утримувати належне йому житло сплачуючи комунальні послуги , що також потребує фінансових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду, що позивачем не доведено доказами факту погіршення його матеріального стану.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції критично ставиться до посилань позивача не необхідність виконання ним своїх договірних зобов`язань зі сплати орендної плати за договором оренди квартири від 01.01.2021 та щомісячних платежів з повернення грошових коштів за договором позики від 28.09.2020, а також до сплата позивачем комунальних послуг за квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 .

Наведені вище обставини не можна вважати підставою для зменшення розміру аліментів , також зазначене не свідчить про те , що матеріальний стан позивача погіршився.

Районний суд вірно встановив, що в матеріалах справи відсутні відомості , щодо матеріального стану позивача на час ухвалення заочного рішення Київським районним судом м.Харкова від 29.07.2017, відтак неможливо встановити обставину того, що матеріальний стан позивача з моменту ухвалення рішення від 29.07.2017 , погіршився.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Колегія суддів вважає вірним висновок районного суду , що визначений заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22.09.2017 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має договірні зобов`язання зі сплати оренди та повернення позики, а також зобов`язання зі сплати комунальних платежів, без підтвердження погіршення матеріального становища позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С ТА Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов