Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2023 Справа №607/2523/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Медвідь О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що 08.07.2021 близько 22:00 год, водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Golf», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по проспекті Бандери в м. Тернопіль в межах нерегульованого пішохідного переходу допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 . Внаслідок ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження.

Відомості про дану дорожньо-транспортну пригоду 09.07.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000966 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В результаті ДТП за висновком експерта № 1085 ОСОБА_1 отримав ушкодження зокрема: закрита травма грудної клітки у виді забою грудної клітки, перелому суглобової западини і тіла правої лопатки, переломів 2-7 правих ребер, правобічного гемопневмотораксу, забою обох легень; Закритий внутрішньо суглобний перелом проксимального метаепіфізу правих велико і малогомілкової кісток, гемартроз правого колінного суглобу; Закритий вколочений черезвертельний перелом правої стегнової кістки; «Забій і осадження» правого плечового та ліктьового суглобів; Садна на кінцівках та тулобі».

Відповідно заподіяні ОСОБА_1 ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

При встановлених слідством обставинах розвитку дорожньо-транспортної пригоди та заданому комплексі вихідних даних з технічної точки зору, невідповідність дій водія автомобіля «Volkswagen» моделі «Golf», р.н. НОМЕР_1 , вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, призвела до виникнення дорожньо-транспортної пригоди, тобто були обставини, які пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля «Volkswagen» моделі «Golf», р.н. НОМЕР_1 , вказаним вимогам пункту цих Правил та невідповідність яким знаходилася в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , на ТЗ «Volkswagen» моделі «Golf», р.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП, 08.07.2021 була забезпечена полісом № РL/02/36695383, у ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ для здійснення виплати страхового відшкодування, остання повідомила, що згідно полісу № РL/02/36695383 представником страхової компанії Powszechny Zaklad Ubezpieczen S.А (Польща) на території України є ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

21.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до Регіонального офісу у м. Тернопіль Північно-Західного регіонального управління ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про страхове відшкодування та з усіма необхідними документами, у свою чергу працівником страхової компанії будо відскановано та зареєстровано пакет документів за вх. № 309 від 21.11.2022р., та повернуто ОСОБА_1 , увесь пакет документів.

Враховуючи те, що позивач був пішоходом під час ДТП, відповідач повинен виплатити страхове відшкодування без вироку у вищевказаному кримінальному провадженні, оскільки водій транспортного засобу відповідає у цивільному порядку перед пішоходом, незважаючи від його вини.

Страховиком рішення щодо виплати страхового відшкодування для ОСОБА_1 прийнято не було.

Позивач вважає, що бездіяльність відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» є неправомірною, а його дії направлені на ухилення від прийняття рішення по страховій події та виплати страхового відшкодування.

У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування в розмірі 202 973,00 грн, яка складається з: 124 737,00 грн витрати на лікування, 6 236,00 грн моральна шкода, 72 000,00 грн шкода, пов`язана з стійкою втратою працездатності.

У судове засідання позивач не з`явився, однак його представник подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного вирішення справи та просить стягнути витрати на правничу допомогу.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Правом на подання відзиву відповідач не скористався та не подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

З урахування викладеного вище, суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи.

При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Суд встановив, що 08.07.2021 близько 22:00 год, водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 житель АДРЕСА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Golf», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по проспекті Бандери в м. Тернопіль в межах нерегульованого пішохідного переходу допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 . Внаслідок ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження.

Відомості про дану дорожньо-транспортну пригоду 09.07.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000966 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, про що свідчить Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно із довідкою Тернопільської міської клінічної лікарні № 1 від 16.07.2021 № 70, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно перебував на стаціонарному лікуванні в Тернопільській міській лікарні в травматологічному відділені з 08.07.2021 по даний час, з приводу Дз: Закритий внутрішньосуглобовий уламковий перелом проксимального метаепіфізу обох кісток правої гомілки із зміщенням відламків. Закритий внутрішньо суглобовий уламковий перелом правої лопатки ЗТГК. Закритй перелом ребер справа. Закртий ремапневматорикс справа.

Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2767 від 13.08.2021, виданої КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня швидкої допомоги», ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні - 37 днів, з 08.07.2021 по 13.08.2021. Заключний діагноз: Політравма. Закрита травма грудної клітки. Забій грудної клітки. Закриті множинні переломи VII ребер справа. Правобічний гемо-пневмоторакс. Забій обох легень. ЛН І ст. (09.07.21р. Дренування правої плевральної порожнини за Блюлау). Закриши вколочеиий черезвертальний перелом правої стегнової кістки. Закритий внутрішньо суглобовий уламковий перелом проксимального мета епіфізу обох кісток правої гомілки із зміщенням відламків (09.07.21 Закрита репозиція МОС АЗФ). Закритий вколочеиий черезвертальний перелом правої стегнової кістки (Операція 29.07.21р. Закрита репозиція БІМОС (PFNA) черезвертлюгового перелому правої стегнової кістки. Закритий внутрішньосуглобовий уламковий перелом проксимального мета епіфізу обох кісток правої гомілки із зміщенням відламків. (Операція 29.07.21р. Демонт АЗФ. Операція 29.07.21р. Відкрита репозиція МОС LСР пластинами та гвинтами внутрішньосуглобового уламкового перелому проксимального метаепіфізу обох кісток правої гомілки із зміщенням відламків). Закритий внутрішньо суглобовий уламковий перелом правої лопатки із зміщенням. (06.08.21 ВХО рани правої гомілки.)

Згідно із випискою медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 07022 від 01.09.2021, виданої КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні - 19 днів, з 13.08.2021 по 31.08.2021. Повний діагноз: Політравма (08.07.21р.) Інфікована рана передньо-медіальної поверхні с/3 правої гомілки. Закрита травма грудної клітки. Закриті множинні переломи ребер ІІ-УІІ справа. Консолідуючий перелом проксимального метаепіфізу правої гомілки з наявністю елементів МОС пластина та гвинти. Консолідуючий перелом черезвергельного перелому правої стегнової кістки з наявністю елементів МОС (PFNA)., Операція (09.07.21р) Закрита репозиція МОС АЗФ. Операція (29.07.21р) Закрита репозиція черезвергельного перелому правої стегнової кістки (PFNA). Операція (29.07.21р.) відкрита репозиція перелому проксимального відділу правої гомілки, МОС ЕСР пластинами. Операція 06.08.21 ВХО рани правої гомілки. Операція (17.08.21р.):ВХО рани передньої поверхні с/3 лівої гомілки, Видалення метало фіксаторів, Реостеосинтез Е-подібною ЕСРпластиною, пластика раневого дефекту с/3 передньої поверхні правої гомілки литковим мілфасціальним лоскутом, пластика литкового міофасціального лоскута аутодермотрансплантантом.

Також, з виписки медичної карти стаціонарного хворого № 1505 від 08.10.2021, виданої КНП «Міська комунальна лікарня № 3» ТМР, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні - 38 днів, з 01.09.2021 по 08.10.2021. Діагноз: Політравма (08.07.2021). ЗТЕК. Консолідуючі переломи ІІ-УІІ ребер справа. Консолідуючий черезвертальний, перелом правого стегна, операція (29.07.2021). Консолідуючій обох кісток середньої третини правої гомілки (17.08.2021). Інфікована рана передньо-медіальної поверхні середньої третини правої гомілки. Операція (17.08.2021). Закритий невірно, консолідуючий перелом правої лопатки зі зміщенням. Післятравматична, привідна, ротаційна контрактура правого плеча з вираженим больовим синдромом ПФС ІІ-ІІІ ст. Значне порушення стато-динамічної функції. Хворий поступив на стаціонарне лікування з скаргами на болі в ділянці правого стегна, правої гомілки, правого плечового суглобу і лопатки, які посилюються при фізичних навантаженнях. Обмеження рухів в правому плечовому суглобі. Турбують болі в правій половині грудної клітки. Загальну слабкість. Наявність інфікованої рани по передньо-медіальної поверхні середньої третини правої гомілки. В анамнезі побутова травма (пішохід) під час ДТП (08.07.2021). Лікування оперативне в ТМЛШД (09.07.2021) накладання АЗФ, (29.07.2021) БІМОС правого стегна. МОС правої гомілки (29.07.2021). Операція ВХО рани цравої гомілки (06.08.2021). В ТУЛ (17.08.2021). ВХО правої гомілки, видалення фіксатора, ре остеосинтез ЕСР платиною перелома кісток правої гомілки. Поступив для реабілітаційного лікування.

Як вбачається з товарних чеків та квитанцій, наявних у матеріалах справи, ОСОБА_1 придбано товарів необхідних для його лікування у розмірі 124 737 грн.

В результаті ДТП за висновком експерта № 1085 Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи, ОСОБА_1 отримав ушкодження зокрема: Закрита травма грудної клітки у виді забою грудної клітки, перелому суглобової западини і тіла правої лопатки, переломів 2-7 правих ребер, правобічного гемопневмотораксу, забою обох легень; Закритий внутрішньо суглобний перелом проксимального метаепіфізу правих велико і малогомілкової кісток, гемартроз правого колінного суглобу; Закритий вколочений черезвертельний перелом правої стегнової кістки; «Забій і осадження» правого плечового та ліктьового суглобів; Садна на кінцівках та тулобі». Відповідно до п.п. 2.1, 2.1.1.а, 2.1.2, 2.1.3./о, «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995), заподіяні ОСОБА_1 ушкодження за ознакою небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Висновком експерта ТНДЕКЦ № СЕ-19/120-22/9613-ІТ від 18.10.2022, встановлено, що при заданому слідством комплексі вихідних даних, в умовах цієї дорожньо-транспортної ситуації, яка склалася, водій автомобіля Volkswagen Golf повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2, 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху України. Враховуючи задані слідством обставини дорожньо-транспортної пригоди та комплекс вихідних даних, водій автомобіля Volkswagen Golf з моменту виходу пішохода на нерегульований пішохідний перехід, діючи відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України мав технічну можливість уникнути наїзд на пішохода та наїзд на пішохода можна було б запобігти при плавному зменшенні швидкості не до повного блокування коліс транспортного засобу. Враховуючи заданий слідством комплекс вихідних даних, на момент проведення експертизи невідомі причини технічного характеру, які б завадили водію автомобіля Volkswagen Golf з моменту виходу пішохода на нерегульований пішохідний перехід, діяти відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, тому його дії в умовах виникнення цієї дорожньо-транспортної пригоди не відповідали вимогам вказаного пункту Правил. В цій дорожньо-транспортній ситуації невідповідність дій водія автомобіля Volkswagen Golf вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходилася, причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. При встановлених слідством обставинах розвитку дорожньо-транспортної пригоди та заданому комплексі вихідних даних з технічної точки зору, невідповідність дій водія автомобіля Volkswagen Golf вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України призвела до виникнення дорожньо-транспортної пригоди, тобто буди обставини, які пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля Volkswagen Golf вказаним вимогам пункту цих Правил та невідповідність яким знаходилася в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Крім цього, внаслідок ДТП, ОСОБА_1 отримав III групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серія 12 ААВ № 436454 від 07.12.2021 р., видана міськрайонною МСЕК.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Golf», р.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП, 08.07.2021, була забезпечена полісом № РL/02/36696383 від 15.05.2021 у ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

Позивач ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ для здійснення виплати страхового відшкодування, однак останнє повідомило, що згідно полісу № РL/02/36695383 представником страхової компанії Powszechny Zaklad Ubezpieczen S.А (Польща) на території України є ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

21.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування за вх. № 309, однак страховиком рішення щодо виплати страхового відшкодування для ОСОБА_1 прийнято не було.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача на його користь шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє його від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану застрахованим джерелом підвищеної небезпеки.

Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Відповідно до статей 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Положення статті 1187 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної до небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб,

Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Тобто правила статей 1187, 1188 ЦК України діють тільки годі, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об`єкта, завдяки яким діяльність з ними визнається джерелом підвищеної небезпеки.

При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України.

Відповідно до положень частини другої статті 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.

Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10 січня 2019 року, у справі № 274/4882/17-ц.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св2) вказано, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 1 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон N 1961-IV.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону, щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-ІV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду при цьому послалася на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц, у якій зроблено висновок про необхідність стягнення страхового відшкодування незважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди.

У відповідності до підпунктів, 33.1.2; 33.1.4. пункту 33.1 ст.33 Закону N 1961-IV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону N 1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону N 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди

Згідно розділу ґ) підпункту 38.1.1. пункту 38.1 ст. 38 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Згідно зі статтею 6 Закону N 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Висновком експерта № СЕ-19/120-22/9613-ІТ від 18.10.2022 у кримінальному провадженні за № 0000966 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, встановлено протиправність поведінки водія автомобіля Volkswagen Golf, вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходилася, причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Висновком експерта № 1085 встановлено, що ОСОБА_1 отримав ушкодження, які за ступенем тяжкості належать до тяжких, що підтверджує наявність шкоди.

21 вересня 2019 року набрало чинності розпорядження Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, - до 130 тис грн, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, - до 260 тис грн.

Отже, ліміт відповідальності ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом № РL/02/36696383, становить за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 130 000 гривень на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 260 000 гривень на одного потерпілого.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач не відшкодував завдану позивачу шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

В пункті 22.1 статті 22 Закону N 1961-IV зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону N 1961-IV).

Пунктами 24.1-24.3 статті 24 Закону N 1961-IV передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Як вбачається з товарних чеків та квитанцій, наявних у матеріалах справи, ОСОБА_1 придбано товарів необхідних для його лікування у розмірі 124 737 грн.

Отже, судом установлено, що з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивач отримала тілесні ушкодження, які спричинили інвалідність 3 групи, ОСОБА_1 має право на відшкодування витрат, пов`язаних з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів, моральної шкоди та шкоди, яка пов`язана зі стійкою втратою працездатності.

Тому, сума відшкодування обґрунтованих витрат, пов`язаних з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів, становить 124 737,00 грн.

Відповідно до статті 26-1 Закону N 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Виходячи з розміру витрат, пов`язаних з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів, яка була встановлена судом, а саме 124 737 грн., слід визначити розмір відшкодування моральної шкоди, відповідно до статті 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який буде становити 6 236 грн, що становить 5 % від 124 737,00 грн.

Пунктами 26.1 - 26.2 статті 26 Закону N 1961-IV26.1, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі визнання неповнолітньої (малолітньої) особи дитиною з інвалідністю - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 8 Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», установити у 2021 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 грн.

Враховуючи, що страховий випадок настав у 2021 році, унаслідок якого позивач отримала інвалідність 3 групи, суд вважає. що заявлена позивачем сума 72000 відшкодування шкоди, яка пов`язана зі стійкою втратою працездатності, в розумінні п. 26.1 та 26.2 статті 26 Закону є обґрунтованою, оскільки мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у разі встановлення III групи інвалідності становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із статями 80 та 81 ЦПК України,достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що в даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо порядку здійснення страхового відшкодування, та вважає, що позов підлягає до задоволення, шляхом стягнення з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 202 973,00 грн, яка складається з: 124 737,00 грн шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, 6 236,00 грн моральна шкода, 72 000,00 грн шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

За таких обставин, суд вважає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а тому, слід стягнути з відповідача судовий збір на користь держави.

Щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 20 травня 2020 року у справі № 154/1435/18-ц та від 17 березня 2021 року у справі № 712/1720/19.

З огляду на вищевикладене, розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу позивачем, суд, бере до уваги співмірність витрат зі складністю справи та із наданим адвокатом позивача обсягом послуг під час розгляду справи в суді, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, взявши до уваги, виконані роботи, відсутність заперечень відповідача з приводу витрат на професійну правничу допомогу, відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 10 - 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, статтями 15, 16, 20, 22, 23, 1166, 1187, 1188 ЦК України, статтями 23, 24, 25, 26, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 202 973,00 грн (двісті дві тисячі дев`ятсот сімдесят три гривні 00 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000,00 грн (вісімнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь держави судовий збір в розмірі 2 684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок).

Відповідачам направити копію заочного рішення суду, в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення суду або апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги заочного рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення суду може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, відповідачем може бути оскаржене заочне рішення суду в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, відповідачем з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, іншими учасниками справи з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину заочного рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного заочного рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 .

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 20782312, місцезнаходження вул. С. Стрільців, буд. 40, м. Київ.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, місце проживання АДРЕСА_1 .

Заочне рішення суду складено та підписано 31 березня 2023 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко