Ухвала

31 березня 2023 року

м. Київ

справа № 607/9333/22

провадження № 61-4051ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства «Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про визнання незаконними та скасування наказів та поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у липні 2022 року звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації»(далі - ДП «Тернопільстандартметрологія») про визнання незаконними та скасування наказів та поновлення на роботі.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що працював на посаді інженера II категорії відділу метрології в ДП «Тернопільстандартметрологія» з 30 березня 2016 року. Наказом № 49-к від 20 травня 2022 року ДП «Тернопільстандартметрологія» його притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани за порушення трудової дисципліни у вигляді відсутності на роботі в період з 04 по 11 травня 2022 року без поважних причин. В пояснювальній записці від 13 травня 2022 року на вимогу роботодавця дав пояснення та підтверджуючі документи причин відсутності на роботі. Наказом № 64-к від 21 червня 2022 року його було звільнено 20 червня 2022 року з займаної посади за прогул без поважних причин з 23 травня 2022 року по 27 травня 2022 року, згідно пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вказував, що 03 травня 2022 року він подав ДП «Тернопільстандартметрологія» заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати з 04 по 11 травня 2022 року з метою поїздки за кордон (країни ЄС) за гуманітарним вантажем - автомобілем для потреб військової частини НОМЕР_1 та був впевнений у задоволенні заяви роботодавцем. Для виїзду за кордон з метою перевезення гуманітарних вантажів у нього були всі належні документи, зокрема дозвіл Тернопільської обласної військової адміністрації, оформлений листом № 01-3605/20 від 03 травня 2022 року, виданий на підставі подання та заяви командира ВЧ НОМЕР_1 від 03 травня 2022 року, про що було повідомлено роботодавцю.

В зв`язку з викладеним, просив визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора ДП «Тернопільстандартметрологія» № 49-к від 20 травня 2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора ДП «Тернопільстандартметрологія» № 64-к від 21 червня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 , на посаді інженера II категорії відділу метрології ДП «Тернопільстандартметрологія».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора ДП «Тернопільстандартметрологія» № 49-К від 20 травня 2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». Визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора ДП «Тернопільстандартметрологія» № 64-К від 21 червня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера ІІ категорії відділу метрології ДП «Тернопільстандартметрологія». Вирішено питання щодо судових витрат. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі у ДП «Тернопільстандартметрологія» на посаді інженера ІІ категорії відділу метрології ДП «Тернопільстандартметрологія» допущено до негайного виконання.

22 березня 2023 року ДП «Тернопільстандартметрологія» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 22 лютого 2023року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі незначної складності, тобто рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є немайнові вимоги про визнання незаконним та скасування наказу генерального директора ДП «Тернопільстандартметрологія» № 49-к від 20 травня 2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; визнання незаконним та скасування наказу генерального директора ДП «Тернопільстандартметрологія» № 64-к від 21 червня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлення ОСОБА_1 , на посаді інженера II категорії відділу метрології ДП «Тернопільстандартметрологія».

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків з цієї категорії спорів, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Урахувавши предмет позову, оскаржувані судові рішення, прийняті у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані, Суд під час вивчення касаційної скарги такі винятки самостійно не встановив.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, § 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і варто враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), § 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), § 32, № 29182/03, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) § 29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. CROATIA), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07; та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).

Саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення у справі «Добріч проти Сербії», § 54).

Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 2018 року, № 26293/18 у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

За змістом прецедентної практики ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі незначної складності, яка визнана судом малозначною, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі потрібно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про визнання незаконними та скасування наказів та поновлення на роботі.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров