30.03.2023 Справа № 363/5328/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря - Тищенко К.В., Редкач М.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Панасюк О.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування пред`явлених вимог зазначив, що 28.09.2021 року о 12 год. 40 хв. на автодорозі Київ-Вишгород-Десна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Renault Kangoo державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . За фактом вказаної ДТП відносно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. 03 листопада 2021 року постановою Вишгородського районного суду Київської області визнано ОСОБА_3 винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Renault Kangoo державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є позивач зазнав матеріальних збитків для відновлювального ремонту транспортного засобу на суму 376 390, 35 грн., що підтверджується звітом № 8262/10/21-2 від 02.11.2021 року. Відповідач не була застрахованою особою згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому повідомлення в порядку ст. 33 цього Закону не подавалось за відсутністю страховика. У зв`язку з чим в порядку ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернулась до Моторно (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та з заявою про відшкодування коштів в наслідок ДТП. МТСБУ було здійснено оцінку транспортного засобу та погоджено регламентну виплату у розмірі 119 120, 86 грн. Зазначена сума станом на звернення до суду, МТСБУ не виплачена. Враховуючи погоджену суму регламентної виплати МТСБУ, остання не покриває всі матеріальні збитки відновлювального ремонту транспортного засобу котрі були встановлені в звіті № 8262/10/21-2 від 02.11.2021 року, виконаним оцінювачем ТОВ «Стел Груп». Таким чином, позивачу внаслідок ДТП завдано збитки на наступну суму: вартість відновлювального ремонту - 376 390, 35 грн.; виплата МТСБУ - 119 120, 86 грн.; сума яка підлягає стягненню - 257 269, 49 грн. (різниця між погодженою виплатою МТСБУ та вартістю відновлювального ремонту). При зверненні до МТСБУ позивачу було повідомлено, що різниця у вартості ремонту та страхових виплатах полягає в тому, що при розрахунку виплати застосовується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійсненні ремонту відбувається заміна деталей на нові, а отже і різниця в понесених позивачем витратах підлягає стягненню саме з відповідача, як, безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди. На підставі викладеного представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму матеріальних збитків завданих внаслідок ДТП у розмірі 257 269, 49 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 572, 70 грн.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14.01.2022 року дану справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі і призначено до підготовчого судового засідання. Залучено до участі у справі Моторно (транспортне) страхового бюро України.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника до суду надійшла заява, в якій просив розглянути справу за їх відсутності, на підставі поданих документів. Будучи присутнім представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити у повному обсязі. Крім того, подав до суду письмові пояснення в судових дебатах, в яких зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Renault Kangoo державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого являється позивач зазнав матеріальних збитків для відновлювального ремонту транспортного засобу на суму 376 390, 35 грн., що підтверджується звітом № 8262/10/21-2 від 02.11.2021 року, виконаним оцінювачем ТОВ «Сател Груп». Згідно звіту, вартість транспортного засобу позивача складала 140 928,16 грн. Вартість матеріального збитку визначено в розмірі 135 980,86 грн. Страховиком було виплачено 119 120, 86 грн. Таким чином, різниця між вартістю транспортного засобу і розміром відшкодування зі сторони страховика склала 21 807,00 грн. Звітом підтверджено, що для оцінюваного КТЗ виявлено, що його можливо відновити відповідно до технічних вимог виробника. До моменту звернення до суду позивач відновив транспортний засіб, витративши 376 390, 35 гривень, про що надав відповідні докази. Щодо посилань відповідача на практику Верховного Суду України зазначив, що вимога позивача відшкодувати вартість відновлювального ремонту і до початку ремонту, при умові, що його вартість перевищує вартість пошкодженого транспортного засобу спрямована до страхувальника була б необґрунтованою, оскільки реалізація такої правомочності обмежена Законом. Натомість суть спору між сторонами зводиться до інших відносин, котрі не лежать в площині нормативно регульованих відносин страхування, і в даному випадку слід звернути увагу на принципи відшкодування матеріальної шкоди, закріплені в нормах ст. 22 ЦК України. Згідно даної норми, в її основу покладений принцип реальності збитків. На момент звернення до суду позивач надав докази фактично понесених витрат на суму 376 390, 35 гривень, в чому і полягає реальний характер збитків. Докази, які підтверджують такі витрати сторонами по справі під сумнів не ставилися. Позивач звернулася до суду після понесених фінансових витрат, а тому принцип економічної доцільності в даному випадку не може застосовуватись, оскільки позивач розпорядилася своїм майном, здійснивши ремонт транспортного засобу, на власний розсуд, керуючись своїми правовмочностями відносно свого майна і витратила певну суму грошових коштів. Таким чином, вважає доводи відповідача необґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Представник відповідача у судовому засіданні, щодо задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Крім того, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що наданий позивачем звіт № 8262/10/21-2 від 02.11.2021 року про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля Renault Kangoo державний номерний знак НОМЕР_2 , не є належним та допустимим доказом, оскільки у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду. Відповідне застереження міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18-12-2019 у справі № 522/1029/18. Згідно звіту про оцінку вартості завданих позивачу збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 02.11.2021 року № 8262/10/21-2, середня ринкова ціна легкового автомобіля Renault Kangoo державний номерний знак НОМЕР_2 складає 140 928, 16 грн., розмір заподіяних внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачу збитків становить 135 920,86 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 376 390,35 грн. Отже, враховуючи той факт, що залишки пошкодженого автомобіля, залишилися у власності позивача, то і посилання позивача у своєму позові на позовні вимоги в частині стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту автомобіля Renault Kangoo державний номерний знак НОМЕР_2 , що перевищує ринкову вартість транспортного засобу на момент ДТП є безпідставними та не можуть слугувати для прийняття рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, що у разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро. Виходячи з положень пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», автомобіль Renault Kangoo державний номерний знак НОМЕР_2 , є технічно знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу перевищує його ринкову вартість, про що зазначено у самому звіті про оцінку вартості завданих позивачу збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу. Позивач не заявляла вимог про стягнення на її користь коштів у повному обсязі з передачею після їх отримання залишків автомобіля відповідачу. Розрахунок ціни позову визначений позивачем наступним чином: 376 390, 35 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 119 120,86 грн. (погоджена сума регламентної виплати) = 257 269, 49 грн. суперечить визначеним законом порядку про відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентованого статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності і власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ІІК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Твердження позивача, що при розрахунку виплати застосовується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійсненні ремонту відбувається заміна деталей на нові, а тому і різниця в понесених позивачем витратах підлягає стягненню саме з відповідача, як безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди не відповідає положенням закону, оскільки у спірній справі пошкоджений автомобіль вважається технічно знищеним. Позивач зазначає, про наявність документів які підтверджують виконання нею відновлювального ремонту, разом з цим, надання акту виконаних робіт на підтвердження понесених позивачем збитків суперечить вимогам статті 22 ЦК України. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язок потерпілого надавати акт виконаних робіт на підтвердження ремонту КТЗ. Позивач отримавши регламенту виплату від МТСБУ не в максимальному можливому розмірі 130 000, 00 грн., тим самим погодилася із визначеним розміром шкоди МТСБУ, а отже і визнала порядок регламентної виплати при визнанні транспортного засобу фізично знищеним. На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення, в яких просив розгляд справи проводи за відсутності їх представника та рішення постановити згідно чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представник відповідача, вивчивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 28.09.2021 року о 12 год. 40 хв. на автодорозі Київ-Вишгород-Десна водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем Volkswagen державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Київська, при виїзді на нерегульоване перехрестя з автодороги Київ-Вишгород-Десна, не надала переваги в русі автомобілю Renault Kangoo державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухалася по головній дорозі та скоїла з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазначили механічних пошкоджень.

Вказані обставини встановлені постановою Вишгородського районного суду Київської області від 03.11.2021 року, відповідно до якої, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки Renault Kangoo державний номерний знак НОМЕР_2 , транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована згідно полісу ЕР.203153454 в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», в той же час транспортний засіб відповідача не був забезпечений полісом обов`язкового страхування.

05.10.2022 року позивач повідомила про страховий випадок та в той же день, з метою отримання регламентної виплати звернулася до Моторно (транспортного) страхового бюро України.

Згідно звіту № 8262/10/21 від 02.11.2021 року про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля Renault Kangoo державний номерний знак НОМЕР_2 виконаного оцінювачем ТОВ «Сател Груп» за замовленням МТСБУ, вартість об`єкту оцінки на момент пошкодження складає 135 920, 86 грн., вартість відновлювального ремонту складає 376 390, 35 грн. з ПДВ на замінних складових, коефіцієнт фізичного зносу становить 0, 70 %, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 154 534, 27 грн. з ПДВ на замінних складових.

Згідно звіту № 8262/10/21-2 від 02.11.2021 року про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля Renault Kangoo державний номерний знак НОМЕР_2 виконаного оцінювачем ТОВ «Сател Груп» за замовленням ОСОБА_2 , вартість відновлювального ремонту складає 376 390, 35 грн., вартість матеріального збитку складає 135 920, 86 грн.

На підставі даних з інтернет аукціону AUTOONLINЕ (послуги надані ТОВ «АУДАТЕКС-УКРАЇНА») ціна продажу аналогічного транспортного засобу у пошкодженому стані склала 16 800, 00 грн.

Розмір регламентної виплати склав різницю між вартістю транспортного засобу до, та після ДТП:

135 920, 86 грн. - 16 800, 00 грн. = 119 120, 86 грн. Вказана сума МТСБУ була сплачена позивачу у повному обсязі, що підтверджується копією наказу.

В порядку п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином автомобіль Renault Kangoo державний номерний знак НОМЕР_2 є фізично знищеним, оскільки витрати на відновлювальний ремонт цього транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України в своїй постанові № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в пункті 15 роз?яснив, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач не згодна із визнанням її автомобіля фізично знищеним та переданням МТСБУ залишків транспортного засобу,а тому їй була відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 119 120, 86 грн.

Позивач звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що внаслідок ДТП їй завдано збитки на наступну суму: вартість відновлювального ремонту - 376 390, 35 грн.; виплата МТСБУ - 119 120, 86 грн.; сума яка підлягає стягненню з відповідача - 257 269, 49 грн.

В подальшому представник позивача, зазначив, що до моменту звернення до суду позивач відновила транспортний засіб, витративши 376 390, 35 гривень, про що надано відповідні докази. Позивач звернулася до суду після понесених фінансових витрат, а тому принцип економічної доцільності в даному випадку не може застосовуватись, оскільки позивач розпорядилася своїм майном, здійснивши ремонт транспортного засобу, на власний розсуд, керуючись своїми правовмочностями відносно свого майна і витратила певну суму грошових коштів, які має відшкодувати з відповідача, як з винної особи у ДТП. Таким чином, вважає доводи відповідача необґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Однак, такі доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки відшкодування шкоди за своєю суттю покладене відновити той стан автомобіля, в якому він перебував до ДТП і не передбачає підстав для збагачення особи за рахунок іншої особи.

Судом встановлено та сторонами під час розгляду даної справи в суді не заперечувалося, що у власності позивача залишились залишки пошкодженого автомобіля, які не зважаючи на ДТП, також мають свою вартість, відтак залишення таких залишків у власності позивача на додаток до відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля, а також враховуючи сплачену МТСБУ різницю між вартістю транспортного засобу до, та після ДТП призведе не до відновлення стану потерпілого, а до збільшення його активів.

Як наслідок, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту автомобіля, оскільки позивачу здійснено страхову виплату внаслідок пошкодження її майна в ДТП, а саме сплачено різницю між вартістю транспортного засобу до, та після ДТП, а також у власності позивача залишились залишки пошкодженого автомобіля.

У ситуації, що склалася між сторонами з відповідача підлягає стягненню вартість транспортного засобу у пошкодженому стані, що становить 16 800, 00 грн., однак таких вимог позивачем заявлено не було, а виключно представник позивача наполягав на стягненні вартості відновлювального ремонту автомобіля, які були понесені позивачем.

Таким чином, суд погоджується із позицією представника відповідача щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту автомобіля, оскільки позивач усвідомлюючи, про не економічність відновлення автомобіля, на власний розсуд здійснила його відновлення, а подальше покладання обов`язку з їх відшкодування на відповідача, є не доцільним та таким, що не ґрунтується на нормах закону.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з частинами 5 та 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому у ньому має бути відмовлено.

Крім того, представником відповідача до суду подано заяву про відшкодування з позивача на користь відповідача, понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, у судовому засіданні підтримувала та просила задовольнити.

Суд, дослідивши вказану заяву та додані на її обґрунтування докази приходить до наступних висновків.

За змістом ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналізуючи викладені норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутності таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів.

Заявлена сума представником відповідача на правову допомогу в розмірі 30 726, 95 гривень підтверджується, наданими суду доказами: копією ордеру адвоката Капля А.С. серії АІ № 1219517 від 12.05.2022 року на надання правничої допомоги позивачу у Вишгородському районному суді Київської області адвокатом; копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 6115/10 від 07.07.2017 року; копією договору про надання правничої (правової) допомоги № б/н від 09.02.2022 року укладений між відповідачем та адвокатом Капля А.С.; копією додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 09.02.2022 року; копією рахунку фактичних витрат з надання правової допомоги ОСОБА_3 за договором від 09.02.2022 року (станом на 24.11.2022 року); копією акта приймання передачі наданих послуг № 1 від 25.11.2022 року за договором про надання правової допомоги № б/н від 09.02.2022 року; копією рахунку фактичних витрат з надання правової допомоги ОСОБА_3 за договором від 09.02.2022 року (станом на 30.03.2023 року); копією акта приймання передачі наданих послуг № 2 від 30.03.2023 року за договором про надання правової допомоги № б/н від 09.02.2022 року; копією квитанції № 1 від 25.11.2022 року на суму 28 726, 95 грн. та квитанцією № 2 від 30.03.2023 року на суму 2000, 00 грн.

З п. 1.1 додаткової угоди № 1 від 09.02.2022 року до договору про надання правової допомоги від 09.02.2022 року, укладеної між адвокатом Капля А.С. та ОСОБА_3, вбачається, що сторони дійшли згоди, що гонорар адвоката становить чітку фіксовано грошову суму в розмірі 20 % - від розміру суми, заявленої до стягнення з відповідача ОСОБА_3 у межах даної справи. Також клієнт сплачує адвокату гонорар за участь в судовому засіданні в сумі 1000, 00 грн. Відповідно до п. 1.2 цієї ж угоди, сторони узгодили, що клієнт сплачує адвокату 10 % від ціни позову до 30.11.2022 року. Різницю між сплаченою попередньою сумою 10 % та гонораром адвоката 20 % клієнт сплачує адвокату по факту прийняття судом першої інстанції рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до відповідача - ОСОБА_3 .

З копії акта приймання передачі наданих послуг № 1 від 25.11.2022 року за договором про надання правової допомоги № б/н від 09.02.2022 року вбачається, що вартість послуг виконавця за актом складає 28 726, 95 грн., що включає 10% від розміру суми, заявленої до стягнення з відповідача (25 726, 95 грн.) та участі у судових засіданнях адвоката - 01.07.2022 року, 28.09.2022 року, та 25.11.2022 року (3000, 00 грн.).

З копії акта приймання передачі наданих послуг № 2 від 30.03.2023 року за договором про надання правової допомоги № б/н від 09.02.2022 року вбачається, що вартість послуг виконавця за цим актом складає 2000, 00 грн. , що включає участь адвоката в судових засіданнях - 21.03.2023 року та 30.03.2023 року.

Фактична сплата відповідачем коштів за надану правничу (правову) допомогу підтверджується копіями виставлених адвокатом рахунків та копією квитанції № 1 від 25.11.2022 року згідно якої відповідачем було оплачено правничу (правову) допомогу адвоката в сумі 28 726, 95 грн. та квитанцією № 2 від 30.03.2023 року згідно якої відповідачем було оплачено правничу (правову) допомогу адвоката суму 2000, 00 грн.

Отже, судом встановлено, що з боку відповідача дійсно були понесені судові витрати на правничу допомогу, розмір яких склав 30 726, 95 гривень.

Разом з тим, за змістом ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі, витрати понесені відповідачем на його спростування, підлягають стягненню у повному обсязі, тобто в розмірі 30 726, 95 грн.

Відтак, з урахуванням критеріїв співмірності складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості вчинених нею дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що вказані витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 30 726, 95 грн. є належним чином обґрунтованими і підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 .

Підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, судом не встановлено, який є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом та обсягом наданих адвокатом послуг.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-13, 76-83, 88, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі30 726 (тридцять тисяч сімсот двадцять шість) гривень 95 копійок.

Повний текст рішення суду виготовлений 05 квітня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).

Третя особа: Моторно (транспортне) страхове бюро України (, місцезнаходження: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8).

Суддя І.Ю. Котлярова