Справа № 308/3002/22
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 березня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Фазикош Г. В.,

за участю секретарки судового засідання Гусоньки З. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Шпуганич Василь Петрович, на дії головного державного виконавця Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Секерні Євгенія Миколайовича, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Шпуганич Василь Петрович, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 квітня 2022 року, постановлену суддею Заревою Н. І.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Шпуганич В.П., звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Секерні Є.М. Просила скасувати постанову цього державного виконавця від 07.02.2022 ВП № 68502413 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 1 774,28 доларів США та зобов`язати зазначеного державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 68502413, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», вчинити дії, передбачені ст. 40 цього ж Закону, а саме знати накладений на майно /кошти/ боржниці арешт і виключити з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також провести інші необхідні дії у зв`язку з закінченням виконавчого провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 квітня 2022 року цю скаргу повернуто ОСОБА_1 без розгляду.

Не погоджуючись із цієї ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Шпуганич В.П,, подав на неї апеляційну скаргу внаслідок її незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм процесуального права.

Скарга мотивована тим, що місцевим судом безпідставно повернуто скаргу без розгляду в порядку ст. 183 ЦПК України з підстав не додання до неї доказів надсилання примірника такої стягувачеві та державному виконавцю, оскільки така подана в порядку статей 447, 448 ЦПК України, надсилалася органу ДВС, про що свідчить наявний у матеріалах справи відзив на скаргу, а питання щодо залучення стягувача до участі у справі і необхідності надсилання йому примірника скарги під час підготовки справи до розгляду судом не вирішувалося.

З огляду на наведене просила оскаржену ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися повторно, хоча були належним повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Водночас 20.06.2022 та 22.03.2023 до Закарпатського апеляційного суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 адвоката Шпуганича В.П. про розгляд справи за його та ОСОБА_1 відсутності з одночасним проханням про задоволення апеляційної скарги. З огляду на це неявка учасників справи, на переконання колегії суддів і відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Повертаючи скаргу ОСОБА_1 без розгляду в порядку ст. 183 ЦПК України, місцевий суд виходив із того, що всупереч абзацу 2 ч. 2 цієї ж статті до скарги не додано доказів надсилання примірника такої стягувачеві за виконавчим документом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та державному виконавцю ПЗМУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Секерні Є.М.

Проте колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, оскільки такого місцевий суд дійшов із порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

По-перше, помилковим є висновок суду про те, що скарга на надана головному державному виконавцю Секерні Є.М., оскільки в матеріалах справи є наявний відзив на скаргу ОСОБА_1 від 22.03.2022, поданий до суду цим державним виконавцем (а.с.40, 41)

І по-друге, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у ст. 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить указану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦПК України, письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Суд, установивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (ч. 4 ст.183 ЦПК України).

Водночас розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Згідно з положеннями ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як регламентує ч. 2 ст. 448 ЦПК України про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Місцевий суд не звернув уваги на те, що ч. 2 ст. 183 § 2 «Заяви з процесуальних питань» глави 1 Розділу III «Позовне провадження» ЦПК України регулюються загальні вимоги щодо форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення, які подаються виключно з процесуальних питань при розгляді справ позовного провадження, в тому числі на стадії виконання судового рішення, в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Заразом указана процесуальна норма не стосується та не регулює питання подачі саме скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Вказані процесуальні правовідносини регулюються розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», який установлює окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ.

Аналогічна правова позиція викладена, наприклад, у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20 (провадження № 61-15478св20), яку апеляційний суд, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосуванні норми права до даних правовідносин у цій справі.

У справі «Беллет проти Франції» від 04.12.1995 ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить усталена практика ЄСПЛ основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 ЄСПЛ указав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Установлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи. ЄСПЛ надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі ст. 6 Конвенції зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Отже, суд першої інстанції на зазначені вище обставини і вимоги закону уваги не звернув та підійшов до вирішення цього питання формально та на підставі ст. 183 ЦПК України необґрунтовано повернув скаргу ОСОБА_1 без розгляду.

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги є слушними, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена ухвала суду, відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, - скасуванню з одночасним направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Шпуганич Василь Петрович, задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 квітня 2022 року скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 04 квітня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді