КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1671/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

Позивач 25.05.2021 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за договором позики.

Позивач в обгрунтування позовних вимог вказує про те, що між ним та відповідачем 26.07.2018 було укладено договір безпроцентної позики на суму 20000 долларів США для організації закладу громадського харчування - кафе з поверненням коштів 26.07.2019. Позивачу стало відомо про те, що кошти відповідачем було використано на інші цілі і він звернувся щодо негайного повернення суми коштів і складення розписки. В середині червня 2019 року відповідач в присутності двох свідків написала розписку про одержання в позику 20000 долларів США із строком повернення 30.07.2019. 01.08.2019 відповідачем було повернуто частину коштів в розмірі 14 000 долларів США. На підтвердження повернення коштів відповідач надала розписку про залишок коштів в розмірі 6000 долларів США, сторонами було здійснено обмін розписками. Позивач зазначає про те, що відповідач не повернула кошти, що залишились, а невстановленими особами у нього було викрадено оригінал розписки на підтвердження позики в розмірі 6000 долларів США.

04.06.2021 року відповідачем надано відзив відповідно до якого вказано про те, що вона не погоджується з позовними вимогами щодо стягнення з неї 164 799 грн. 60 коп., 3% річних у розмірі 16 681 грн. 73 коп., оскільки позовні вимоги є безпідстваними та необгрунтованми, не підтверджені доказами.

Вказує про те, що підтвердженням факту укладення між сторонами договору позики може бути виключно розписка або письмовий договір. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідач зазначає про те, що позивачем не доведено, що розписку було викрадено на автостоянці у м. Харкові. Поясненнями сторони чи показаннями свідка не може доводитись факт виконання грошового зобов`язання та сплати коштів. Відповідач заперечує щодо долучення скріншотів електронного листування з месенджера відповідача, оскільки на думку відповідача позивачем не дотримано порядку подання електронних доказів, оскільки паперові копії електронного доказу та скріншоти електронної переписки не засвідчені електронним цифровим підписом. Зважаючи на викладені у відзиві заперечення відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог та вирішити питання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

16.06.2021 позивачем надано віповідь на відзив, з посиланням на ст. ст. 76, 77, 80,81 ЦПК України і зазначено про те, що він використовує усі можливі способи для доведення факту отримання відповідачем від нього позики, часткового повернення та несплати заборгованості в розмірі 6000 долларів США, що за курсом НБУ складає 164 799 грн. з розрахунку 27,4665 за 1 долар США). Позивачем зазначено про те, що згідно з позицією відповідача, викладеною у відзиві відсутність у позивача розписки підтверджує факт відсутності будь-яких зобов`язань і правовідносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідач не дає відповіді по суті позовних вимог чи отримувала грошові кошти в борг у позивача, чи повертала частину боргу, чи відмовлялась прийняти розписку позивача як кредитора. Позивачем вказано про те, що користуючись тим фактом, що у позивача було викрадено розписку про залишок суми боргу відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів укладення між сторонами договору позики та надання позики відповідачу. Позивачем зазначено про те, що ним надано роздрукований текст листування між позивачем та відповідачем з якого можна встановити наявність боргових зобов`язань перед позивачем, які відповідач визнає та узгоджує дату і час часткового повернення боргу. Позивач зазначає про присутність свідків при проведенні часткового розрахунку, а також позивач зазначив, що відповідач виходила з ним на зв`язок з того ж номеру телефону.

РішеннямДарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2021 року позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 суму боргу за договором позики в розмірі 164 799 грн., 60 коп. (сто шістдесят чотири тисячі сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 60 коп., інфляційні витрати в розмірі 16681 (шістнадцять тисяч шістсот вісімдесят одну) грн. 00 коп., 3% річних в розмірі 6151 (шість тисяч сто п`ятдесят одну) грн. 41 коп., а всього 187 632 (сто вісімдесят сім тисяч шістсот тридцять дві) грн. 14 коп., судовий збір в розмірі 1876,32 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят шість гривень 32 копійки)

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так, в обгрунтування апеляційної скарги посилався на недоведеність позовних вимог в розумінні вимог ст.1046,1047 ЦК України. Судом безпідставно взято до уваги суперечливі свідчення свідків, зазначає, що показами свідків не може доводитись факт виконання грошового зобов`язання та сплати коштів. Викрадення розписки не доведено.

Посилається на позицію Верховного Суду у постанові від 18 липня 2018 року у справі №143/280/17. Наголошує на недопустимість надання доказів у вигляді скріншотів переписки, оскільки ці докази не можуть бути взяті до уваги в силу вимог ст.76,83,100 ЦПК України.

Крім того вказує на те, що суд першої інстанції стягнув окрім основного боргу штрафні санкції 3% річних та інфляційні витрати, при цьому, не встановивши строк виникнення зобов`язання у відповідача щодо повернення позики, оскільки з цього строку і починається нарахування штрафних санкцій.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній наголошував на законності рішення суду першої інстанції і просив оскаржуване рішення залишити без змін.

В обгрунтування відзиву вказує, що надані ним докази є достатніми у своїй сукупності та дають змогу дійти висновку про обгрунтованість та доведеність позовних вимог. Зазначає, що під час розгляду справи у суді першої інстанції надавав відомості на підтвердження викрадення боргової розписки,заперечує, щодо доводів апелянта стосовно неможливості доводити факт виконання грошових зобов`язань поясненнями сторін та показами свідків. Наголошує на тому, що судом першої інстанції вірно взяті до уваги в якості доказів у справі скріншоти електронної переписки. Зазначає, що ним у позові було зазначено строк повернення боргу, який був узгоджений сторонами і закінчувався 26 липня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

16.01.2020 ОСОБА_2 з посиланням на ст. ст. 509, 526, 545, 1049 ЦК України звернувся до відповідача з досудовою вимогою щодо повернення позики протягом тридцяти днів з дати отримання вимоги в розмірі 6000 долларів США і повернення коштів у валюті США особисто в руки в с. Привілля, Троїцького р-ну, Луганської обл. або уповноваженому представнику -

ОСОБА_4 в м. Києві ( а.с. 13-15). Оскільки відповідач не повернув борг позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засідання підтвердила, що їй відомо про факт отримання в позику коштів в розмірі 20 тис. доларів відповідачем у позивача. Зазначила, що вона спілкувалась з відповідачем з 2014 року, з позивачем раніше по бізнесу. Кошти в розмірі 20 тис. доларів відповідач позичала на відкриття кафе на виїзді з м. Києва. Свідок вказала, що з відповідачем не спілкується з грудня 2018 року, після того не бачилась.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив, що знає позивача, який попросив бути присутнім при написанні розписки з його боку, з боку відповідача був присутній ОСОБА_6 . Розписка на 20 тис. долларів залишилась у позивача, домовились повернути кошти. Потім між позивачем та відповідачем тривали перемовини щодо повернення коштів. Свідок підтвердив, що згодом був присутній при поверненні відповідачем позивачу коштів в розмірі 14 тис. долларів, вона надала другу розписку, пообіцяла повернути ще 6 тис. долларів. В день повернення боргу розписку у позивача викрали, відповідач готова була повернути 6 тис. долларів, але не повернула.

До позовної заяви позивачем додано роздрукований зміст повідомлень у месенджері, які зберігаються на його засобі зв`язку з відповідачем оглянувши які суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність у сторін договірних відносин та наявність у відповідача боргу за договором позики.

В судовому засіданні 08.12.2021року під час дослідження доказів судом було оглянуто засіб зв`язку позивача та листування з відповідачем за номером НОМЕР_3 . Встановлено, що дійсно на засобі зв`язку міститься листування сторін, копію якого додано до позовної заяви.

Згідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація про засоби зв`язку ОСОБА_3 : телефон 1: НОМЕР_4 , телефон 2: НОМЕР_3 ( а.с. 18).

Засіб зв`язку НОМЕР_3 , належний відповідачу зазначений нею та її представником у заявах по суті справи (а.с. 39-45, 86-89,94-97,140-144).

Пояснення свідків, які підтвердили суму позики в розмірі 20 тис. доларів США, повернення частини коштів відповідачем в розмірі 14 тис. доларів США, огляд засобу зв`язку позивача, дослідження тексту листування між сторонами дали суду першої інстанції підстави зробити висновок про те, що між сторонами дійсно існували боргові зобов`язання. Суд першої інстанції також вважав, що із змісту претензії вбачається, що позивач шляхом досудового врегулювання спору, направленням вимоги просив повернути відповідача залишок позики в розмірі 6 тис. долларів. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач не виконала умови вимоги, тому позивач звернувся до суду, в судовому засіданні за участю представника відповідача та свідків позивач просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача суму боргу.

Суд першоїі інстанції вважав важливими твердження представника відповідача, що зазначена переписка не може бути належним та допустимим доказом у справі, разом з тим не врахував їх та відхилив.

Однак з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може враховуючи наступне.

Як видно з оскаржуваного рішення висновки суду про отримання боргу ОСОБА_3 від ОСОБА_2 грунтується на показаннях свідків та скріншотах електронної переписки між сторонами у мережі Вайбер.

У рішенні Дарницького районного суду міста Києва зазначено, що пояснення свідків, які підтвердили суму позики в розмірі 20 тис. доларів США, повернення частини коштів відповідачем в розмірі 14 тис. доларів США, огляд засобу зв`язку позивача, дослідження тексту листування між сторонами дають підстави суду зробити висновок про те, що між сторонами дійсно існували боргові зобов`язання. Із змісту претензії вбачається, що позивач шляхом досудового врегулювання спору, направленням вимоги просив повернути відповідача залишок позики в розмірі 6 тис. доларів. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач не виконала умови вимоги, тому позивач звернувся до суду, в судовому засіданні за участю представника відповідача та свідків позивач просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача суму боргу.

Однак, така позиція суду є безпідставною, помилковою та не грунтується на вимогах закону враховуючи наступне.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які підтверджують факт отримання позики Відповідачем.

Підтвердженням факту укладення між сторонами договору позики може бути виключно або розписка складена та підписана Позичальником або письмовий договір позики підписаний сторонами.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13 та у постанові Верховного Суду у справі № 500/2262/14-ц провадження № 61-450св20 від 21 жовтня 2020 року.

Відсутність у Позивача розписки складеної Відповідачем підтверджує факт відсутності будь-яких зобов`язань останнього, а також підтверджує факт відсутності будь-яких правовідносин, в тому числі договірних, між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивач зазначає про те, що розписка складена Відповідачем була викрадена з власного автомобіля Позивача на автостоянці у місті Харкові.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, Позивач не надає до суду жодних належних та допустимих доказів, які могли б підтвердити факт викрадення розписки з автомобіля Позивача.

Поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання грошового зобов`язання та сплати коштів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033свШ.

Частинами першою, другою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким., що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У абзаці 2 частини першої статті 218 ЦК України визначено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вказане свідчить, що показання свідків не можуть бути допустимим доказом укладенням сторонами договору позики та надання такої позики Позикодавцем Позичальнику.

Інших доказів (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису тощо), які відповідно до положень статей 218 можуть підтвердити ці обставини, Позивачем не надано.

Окрім іншого у якості доказів отримання Відповідачем позики Позивач надає суду скріншоти електронної переписки у Вайбері, ознак ці докази не можуть бути взяті судом до уваги враховуючи наступне.

Доказами, згідно статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Учасники справи, згідно положень статті 83 ЦПК України, подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Електронними доказами, згідно статті 100 ЦПК України, є доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам 'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Зважаючи на те, що Позивач посилався у позовній заяві на скріншоти переписки у Вайбері, як докази укладення сторонами договору позики, відповідно Позивач обґрунтовує свої заперечення саме електронними доказами.

Порядок подання до суду електронних доказів встановлено Цивільним процесуальним кодексом України.

Так, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом., прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа, за статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Зважаючи на те, що Позивачем подано скріншоти електронної переписки з Відповідачем у месенджері Вайбер, вважати їх електронними доказами є порушенням Цивільного процесуального кодексу України, оскільки Позивачем не дотримано порядку подання до суду електронних доказів, оскільки паперові копії електронного доказу та скріншоти електронної переписки не засвідчені електронним цифровим підписом.

Тому, за відсутності належних та допустимих доказів, відсутні будь-які правові підстави для задоволення позову ОСОБА_2 .

Окрім іншого апеляційний суд зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд зазначає про те, що свідки підтвердили факт існування боргових зобов`язань між Позивачем та Відповідачем.

Однак, свідок ОСОБА_5 підтвердила, що особисто не була присутня ні при передачі коштів, ні при складанні розписки Відповідачем. Про боргові зобов`язання ОСОБА_3 їй стало відомо зі слів Позивача - ОСОБА_2 .

Тому, пояснення свідка ОСОБА_5 не могли бути покладені судом в основу оскаржуваного судового рішення.

Свідок - ОСОБА_4 зазначив про те, що особисто не був присутній при передачі коштів від Позивача Відповідачу. Свідок стверджував, що був присутній лише при написанні Відповідачем розписки.

Однак спочатку свідок зазначив, що розписка була написана Відповідачем біля Українського дому, потім змінив показання та стверджував, що розписка була складена в банку.

Свідок зазначив, що йому достовірно відомо, що Відповідачем борг не повернуто, але причини своєї обізнаності щодо цього суду не повідомив.

Враховуючи суперечливість показів свідка ОСОБА_4 , пояснення цього свідка суд повинен був оцінити критично та не брати їх до уваги.

Крім того, жоден із свідків не зазначив чи був у розписці вказаний строк повернення позики, а якщо був, то який це строк.

Якщо у розписці був зазначений строк повернення позики, то Позивачем невірно обраний спосіб захисту свого порушеного права.

У разі, якщо договір позики на момент звернення до суду ще не припинив строку своєї дії, то Позивач повинен був заявити вимогу про розірвання договору та повернення позики, але лише у разі істотного порушення Відповідачем його умов.

Отже, судом неповно та не всебічно досліджені всі обставини зазначеної цивільної справи.

Оскільки 3% інфляційних є вимогами похідними від основних вимог про стягнення боргу, які задоволенню не підлягають, то і ці вимоги є безпідставними.

З врахуванням викладеного апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог.

Викладені позивачем доводи у відзиві на апеляційну скаргу апеляційний суд відхиляє, як не обґрунтовані та такі, які спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики- відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник