Справа № 482/174/23
Номер провадження 2/482/257/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Сергієнка С.А., за участю секретаря судових засідань Шведової Я.О., розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вендичанська селищна радаМогилів-Подільського району, Вінницької області як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

27 січня 2023 року позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вендичанська селищна радаМогилів-Подільського району, Вінницької області як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини.

У своєму позові посилався на те, що з 2016 року він проживав в незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

У жовтні 2019 року позивач з ОСОБА_2 припинили спільне проживання.

З жовтня 2019 року до вересня 2020 року дитина проживала з матір`ю.

З вересня 2020 року по лютий 2021 року дитина проживала з позивачем в м. Миколаїв, а ОСОБА_2 проживала окремо в м. Миколаїв.

У лютому 2021 року ОСОБА_2 виїхала до Литви на роботу.

З лютого 2021 по грудень 2022 року ОСОБА_2 приїжджала двічі, а саме знаходилася в Україні з серпня по жовтень 2021 року та з лютого по березень 2022 року.

Позивач і донька взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, з лютого 2022 по серпень 2022 року їх фактичне місце проживання було в АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З серпня 2022 року позивач з донькою проживає по АДРЕСА_2 . Дитина відвідує Вендичанський заклад дошкільної освіти Вендичанської селищної ради.

Позивач вказує, що він матеріально забезпечений, оскільки працює не офіційно електрозварювальником по найму в приватних осіб.

Позивач з донькою проживає у будинку на території смт. Вендичани Могилів- Подільського району Вінницької області, який придбала його сестра, оскільки всією родиною втікали від війни у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

У дитини є своє робоче місце, дитина відвідує Вендичанський заклад дошкільної освіти Вендичанської селищної ради. Позивач звертається з дитиною за медичною допомогою до сімейного лікаря. Позивач піклується про її здоров`я, харчування, купує їй одяг.

Мати ОСОБА_2 спілкується з дитиною лише по телефону 3-4 рази на місяць.

Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини при Вендичанській селищній раді №58 від 14.12.2022 року визначено місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 .

Однак даного рішення позивачу не достатньо для того, щоб виїхати разом з донькою за кордон. У зв`язку з викладеним вище виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.

Провадження у справі відкрито 15 лютого 2023 року.

21 березня від третьої особи, Вендичанської селищної радиМогилів-Подільського району Вінницької області як органу опіки та піклування надійшла копія рішення Вендичанської селищної радиМогилів-Подільського району Вінницької області №179 від 15.12.2022 року про затвердження рішення комісії з питань захисту прав дитини про визначення місця проживання малолітньої дитини, згідно якого було затверджено рішення Комісії з питань захисту прав дитини від 14.12.2022 р. № 58, щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .

27 березня 2023 року від відповідача надійшла заява згідно якої вона позовні вимоги визнає та не заперечує проти того щоб її донька ОСОБА_3 проживала з батьком ОСОБА_1

03 квітня 2023 року від позивача надійшла до суду заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за йог відсутності.

Відповідно до ст.189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду, закриття провадження у справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Дослідивши вищевказані матеріли суд дійшов до наступного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Позовне провадження - вид провадження у судовому процесі, у якому розглядається спір двох сторін (позивача та відповідача), який виникає з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Згідно ч. 1 ст.160, ч. 1 ст.161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.19 Сімейного Кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право .на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

За змістом ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, передбачено, що для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт.

У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі N 200/952/18 (провадження N 61-14859св19) вказано, що "Під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище позивача), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло".

Беручи до уваги вищевикладене, позивачем не викладено обставин та відсутнє обґрунтування того, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, зважаючи на те, що дитина проживає із позивачем та перебуває на його утриманні.

Як видно із досліджених матеріалів, рішенням Вендичанської селищної радиМогилів-Подільського району Вінницької області №179 від 15.12.2022 року про затвердження рішення комісії з питань захисту прав дитини про визначення місця проживання малолітньої дитини, було затверджено рішення Комісії з питань захисту прав дитини від 14.12.2022 р. № 58, щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .

Отже місце проживання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 вже визначено уповноваженим органом опіки та піклування.

Позивачем у позові не викладено обставини та не зазначено докази, які підтверджують незгоду відповідача на визначення місця проживання дитини з батьком, не надано доказів наявності спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини.

Відповідач судячи із її заяви яку вона надіслала до суду проти вказаного рішення органу опіки та піклування не заперечує. У суду відсутні будь-які відомості про звершення відповідача за захистом своїх прав або інтересів пов`язаних із місцем проживання її доньки яке було визначено органом опіки та піклування до суду як це передбачено ч.2 ст.19 СК України, а відтак рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Тобто, бажання сторін щодо визначення місця проживання їх дитини, є їх спільним і відповідає їх волі.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконливого висновку, що між сторонами фактично відсутній предмет спору щодо визначення місця проживання їх дитини, що унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін. Про факт відсутності предмета спору також безпосередньо свідчать ті обставини, що відповідач повністю і беззаперечно погоджується на подальше проживання їх дитини із позивачем, не чинила і не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, не заявляє вимог і не ініціює питання про проживання дитини разом із нею.

Отже, суд переконався у тому, що правовідносини, які склалися між сторонами щодо визначення місця проживання їх дитини ґрунтуються на їх спільній згоді.

Як наслідок, права, свободи чи інтереси позивача щодо визначення місця проживання його дитини не є порушеними, невизнаними або оспорюваними, а тому вони і не потребують здійснення ефективного судового захисту.

Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Посилання позивача у своєму позові на те, що він звертається до суду тільки тому що на його думку вказаного рішення органу опіки та піклування йому не достатньо для того, щоб виїхати разом з донькою за кордон - тільки підтверджує відсутність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини.

Суд звертає увагу на те, що діти, котрі не досягли шістнадцяти років мають право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

Правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

З огляду на викладене, суд робить висновок, що чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише визначено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Крім того рішення щодо надання дозволу на виїзд за межі України особі чоловічої статі, що супроводжує дитину, яка не досягла 16-річного віку, приймається з урахуванням того, чи звільнена ця особа від військової служби та мобілізації. При цьому, під час перетину кордону мають бути з собою всі підтверджуючі документи.

Таким чином питання виїзду позивача за кордон з донькою, має вирішуватися в інший спосіб ніж визначення місця проживання дитини у судовому порядку, при тому що місце проживання дитини вже визначено рішенням уповноваженого органу опіки та піклування яке ніким не оспорюється і є обов`язковим до виконання.

Суд закриває провадження у справі за відсутності предмета спору у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань, а також у випадку, коли спір врегульовано самими сторонами після звернення з позовом, за умови подання доказів такого врегулювання.

Таким чином, оскільки сукупність усіх наведених вище фактичних обставин дає підстави стверджувати про відсутність предмета спору щодо визначення місця проживання дитини сторін, суд приходить до висновку про існування законних підстав для закриття провадження у справі за такими позовними вимогами.

За таких обставин, необхідно закрити провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст.ст. 255, ст.256, 260, 353 ЦПК України, п.5 ч.1ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вендичанська селищна радаМогилів-Подільського району, Вінницької області як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини.

Роз`яснити позивачу, що у зв`язку із закриттям провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили після підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Новоодеський районний суд Миколаївської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: С.А.Сергієнко