1Справа № 335/6587/22 2/335/286/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Романько О.О., за участю секретаря судового засідання Гутник Є.С., представника відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Кравченка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Запорізької обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до Запорізької обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду на загальну суму 226032,26 грн..

Позовні вимоги не були збільшені позивачем у зв`язку зі збільшенням мінімальної заробітної плати на час розгляду справи. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

Відповідно до вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 07.06.2021 було виправдано ОСОБА_2 за висунутим їй обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07.02.2022 вищевказаний вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 19.05.2022 відмовлено прокурору відділу Запорізької обласної прокуратури в поновленні строку на касаційне оскарження вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 07 червня 2021 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 07 лютого 2022 року щодо ОСОБА_2 . Касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами повернуто прокурору відділу Запорізької обласної прокуратури.

Під час розслідування кримінального провадження відносно позивача органами досудового розслідування обмежувалися її конституційні права шляхом проведення обшуку за місцем роботи та обрання запобіжного заходу.

Внаслідок незаконного притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, проведення обшуку на роботі та перебування під слідством і судом, а також публічне розголошення даних про причетність позивача до скоєння тяжкого корупційного злочину, їй була спричинена моральна шкода.

Моральна шкода полягає у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні відносин із колегами по роботі, необхідності прикладання додаткових зусиль для організації свого життя і налагодження стосунків з оточуючими, тривалих душевних стражданнях, які вплинули на її здоров`я і спровокували розвиток глибокої депресії.

Внаслідок незаконних дій відповідачів у ОСОБА_2 понад 3 роки було порушено звичний уклад життя.

ОСОБА_2 перебувала під слідством та судом з 15.03.2019 (день письмового повідомлення про підозру) по 07.02.2022 (дата набрання виправдувальним вироком суду законної сили), тобто повних 34 місяці та 24 днів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у редакції, чинній на час подання позову, установлено з 01 січня 2022 року мінімальну заробітну плату на рівні 6500,00 грн.

Тобто розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим, ніж 226032,26 грн (6500 грн. х 34 міс. + 6500/31 х 24 днів).

Вважають, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 226032,26 грн, що відповідатиме засадами розумності, поміркованості та справедливості.

Також просили вирішити питання щодо судових витрат.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2022 року зазначену позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

24.11.2022 від відповідача ГУНП в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву (а.с.80-87). Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та вважає, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, обґрунтовуючи свої заперечення наступним. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. З урахуванням вищезазначеного, вважають, що позивач повинна була зазначити, які саме страждання (душевні або фізичні) мали місце, та отриманні вони внаслідок або як результат діяльності яких саме органів державної влади. Душевні страждання завжди конкретні - вони повинні виражатись у конкретній емоційній формі, мати облік, а не бути «взагалі». Практика українських та зарубіжних судів підтверджує тенденцію про необхідність доказування позивачем не тільки об`єктивних, але і суб`єктивних душевних страждань. Необхідно враховувати, що всі справи про відшкодування моральної шкоди є індивідуальними та повинні розглядатись виходячи із суб`єктивних обставин кожної конкретної справи і об`єктивності дослідження доказів.

Позивачем не зазначено усі загальні підстави цивільно-правової відповідальності, а саме: шкода яка, у чому полягає; протиправність дій заподіювача конкретні дії ГУНП, які були визнанні у встановленому законом порядку протиправними; причинний зв`язок між шкодою та діями ГУНП у чому полягало протиправність дій і яким чином вони завдали шкоду позивачу, вину ГУНП.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Звернули увагу на те, що деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Також, вважали, що не підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами і їх розмір не відповідає складності справи. До того ж, вважали, що позивачем хибно зараховано до підтверджених судових витрат на правничу допомогу такі послуги як аналіз законодавчої бази, вивчення судових рішень стосовно позивача, формування позиції та консультування клієнта.

Просили відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

21.11.2022 представником позивача було надано відповідь на відзив відповідача 2 (а.с.72-75), який обґрунтований тим, що представником відповідача не заперечується факт перебування ОСОБА_2 під слідством та судом з 15.03.2019 по 07.02.2022. В зв`язку з цим, представник позивача вважає, у позовній заяві наведене конкретне обґрунтування в чому саме полягало заподіяння моральної шкоди та порядок розрахунку її розміру з одночасним посиланням на правові норми та докази, якими підтверджується відповідна позиція. Додатково зазначили, що при зазначенні у додатковій угоді № 3 від 03.10.2022, акті приймання-передачі послуг від 06.10.2022, рахунку та прибутковому касовому ордері було помилково зазначено дату договору 16.03.2019 замість правильної 18.03.2019.

28.12.2022 від відповідача Запорізької обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 106-110), у якому представник відповідача вважає позовні вимоги позивача такими, які підлягають частковому задоволенню, оскільки представником позивача зроблено помилковий розрахунок розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, взявши до уваги невірний період часу перебування ОСОБА_2 під судом та слідством.

Інших заяв по суті справи не надходило.

12.12.2022 ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явилася, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, надала письмові заяви про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

У судових засіданнях від 26.12.2022 та 19.01.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на підставах, викладених у позові, просить позов задовольнити. В своїй усній промові в судовому засіданні від 19.01.2023 вказав на збільшення позовних вимог через зміни в законодавстві щодо розміру мінімальної заробітної плати.

У судових засіданнях від 26.12.2022 та 19.01.2023 представник відповідача Запорізької обласної прокуратури заперечував проти збільшення позовних вимог, оскільки представником позивача не надано відповідної заяви у визначений період часу з обґрунтуванням причин, які йому перешкодили це зробити. Вважав, що позовні вимоги можуть бути задоволені частково з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню у розмірі 4000 грн.

Представник відповідача ГУНП в Запорізькій області у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що позивача було виправдано, а це вже саме по собі є справедливою сатисфакцією. Витрати на правничу допомогу не підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до паспорту серії НОМЕР_1 виданого Токмацьким МВ УМВС України в Запорізькій області від 27.11.1997 року, гр. ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Прага, Чехословаччина та має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 24.02.2022, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.13-15).

Кримінальне провадження відносно позивача за № 0000010 від 26.01.2018 розпочате шляхом його виділення прокурором з матеріалів кримінального провадження № 0000207 від 02.04.2015. Досудове розслідування обох цих проваджень здійснювалося слідчими СУ ГУНП в Запорізькій області, процесуальне керівництво та підтримання державного обвинувачення - групою прокурорів прокуратури Запорізької області (Запорізької обласної прокуратури).

15.03.2019 начальником відділу СУ ГУНП в Запорізькій області Деркачем С.К. підписане, а прокурором відділу прокуратури Запорізької області Сердюком Є.О. погоджене письмове повідомлення ОСОБА_2 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Вказане повідомлення того ж дня вручене позивачу слідчим СВ Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Костюком Є.Ю. (а.с.16-18).

Відповідно до ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Проценко А.М. від 20.03.2019 частково задоволене клопотання слідчого та позивачу обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. При цьому, клопотання слідчого стосувалося застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту заборонивши останній залишати своє місце проживання з 21.00 год. по 06.00 год. наступного дня (а.с.19-20).

26.03.2019 прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області Сердюком Є.О. у кримінальному провадженні № 0000010 від 26.01.2018 затверджено обвинувальний акт стосовно позивача, який скеровано до Токмацького районного суду Запорізької області для розгляду по суті (а.с. 21-24).

Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 07.06.2021 виправдано ОСОБА_2 за висунутим їй обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України та визнано її невинуватою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України (а.с.25-32).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07.02.2022 вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 07.06.2021 як суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 33-43).

Ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 19.05.2022 відмовлено прокурору відділу Запорізької обласної прокуратури в поновленні строку на касаційне оскарження вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 07 червня 2021 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 07 лютого 2022 року щодо ОСОБА_2 . Касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами повернути прокурору відділу Запорізької обласної прокуратури (а.с.44-45).

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Згідно з вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Статтею 4 Закону № 266/94-ВР встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги. Вказані висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа № 383/596/15).

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 30 березня 2023 року у справі № 308/12810/21 (провадження № 61-635св23).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення(ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, рішення від 10.12.2009 у справі «Савула проти України» заява № 12868/05; рішення від 29.06.2004 у справі «Войтенко проти України» заява № 18966/02)

З огляду на вищенаведені норми законодавства, безпідставними є доводи відповідачів щодо недоведеності позивачем завданої їй моральної шкоди, у чому безпосередньо вона полягає, оскільки факт завдання особі моральної шкоди через незаконне притягнення її до кримінальної відповідальності презюмується законодавством.

Отже, у позивача ОСОБА_2 виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі п.1 ч.1 ст. 2 зазначеного Закону, оскільки щодо неї ухвалено виправдувальний вирок.

З урахуванням наведеного встановлено, що у зв`язку з переслідуванням з боку правоохоронних органів відносно позивача, остання зазнала душевних страждань та переживань, втратила авторитет серед оточення, зазнала впливу, що призвело до зміни її життєвого укладу та завдало моральних страждань, погіршився стан її здоров`я, зокрема, психологічний, тому з огляду на вищенаведене є підстави для відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування, який підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з наступного.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначається судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент розгляду справи.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

Зазначені правові висновки також узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, провадження № 14-4цс19 та у постанові від Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року у справі № 306/701/20.

Зазначене також узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладених у постановах: від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890 св 18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293 св 18), від 21 червня 2018 року, у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700 св 18), від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17 (провадження № 61-22539 св 18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом, ОСОБА_2 незаконно перебувала під слідством та судом з дня повідомлення їй про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.2 ст. 364 КК України, а саме з 15.03.2019 до набрання чинності виправдувальним вироком Токмацького районним суду Запорізької області, який набрав законної сили 07.02.2022, що складає повних 34 місяці та 24 дні.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що позивач, перебуваючи під слідством протягом значного періоду часу, дійсно зазнала моральної шкоди, яка виразилася у порушенні на більш ніж 3 років нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунків з оточуючими, зокрема колегами по роботі, негативних змінах в емоційному стані, що надає позивачеві право на отримання компенсації на підставі положень ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до статті 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік установлено з 01 січня 2023 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6 500 гривень.

Як встановлено судом, позивач перебувала під слідством та судом 34 місяці 24 дні.

За цей період, з 20 березня 2019 року по 15 травня 2019 року (інших відомостей за матеріалами справи встановити не виявилося за можливе) вона перебувала під дією запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. У зв`язку з цим на неї було покладено певні обов`язки, які додатково ускладнювали її життя та несли певний тягар відповідальності, зокрема, обмеження у виборі місця проживання чи перебування та спілкування з певними особами, які визначалися на розсуд слідчого. При цьому, суд звертає увагу на те, що клопотання слідчого стосувалося застосування більш тяжкого запобіжного заходу, а саме у виді домашнього арешту і воно було задоволено судом частково та застосовано менш обтяжливий запобіжний захід.

З урахуванням встановлених під час розгляду обставин справи, суд приходить до висновку, що в період кримінального переслідування позивач відчувала душевні страждання. Беззаперечно, підозра позивача та обрання відносно неї запобіжного заходу, проведення обшуку за місцем роботи, мали на неї негативний вплив та вимагали від неї докладання додаткових зусиль для організації свого життя та налагоджування стосунків з оточуючими.

Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також доведеності того факту, що позивач зазнала моральних страждань у зв`язку із незаконним перебуванням під слідством і судом, зокрема, вимушених змін у життєвих стосунках, позбавлення можливості реалізувати свої звички та бажання, порушення нормальних життєвих та соціальних зв`язків, обмежень у вільному пересуванні та спілкуванні, зміни способу життя, суд приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної компенсації за період перебування під слідством і судом позивачеві слід обраховувати у мінімальному розмірі, передбаченому Законом, враховуючи, що в ході розгляду справи не встановлено підстав для відшкодування шкоди у більшому розмірі, ніж передбачено Законом.

Розмір грошової компенсації моральної шкоди за період перебування позивача під слідством та судом, що складає 34 місяці 24 дні, з 15.03.2019 року по 07.02.2022 року суд вважає достатнім і належним у сумі 226032,26 гривень (34 місяці х 6500 грн. + 24 дні х 6500 грн.: 30 днів), де базовим критерієм нарахування слід вважати мінімальний розмір заробітної плати.

При цьому, суд зазначає, що з боку позивача чи її представника до суду не надходило належно оформленої заяви про збільшення розміру позовних вимог з огляду на таке.

Так, під час свого виступу в судовому засіданні від 19.01.2023 представник позивача Концур О.О. в усній формі вказав, що у зв`язку зі збільшення мінімального розміру заробітної плати з 01.01.2023 позовні вимоги підлягають збільшенню.

Інші учасники справи проти цього заперечували через порушення порядку звернення з такою заявою.

Дана справа призначалася до розгляду в загальному позовному провадженні. Відповідно до ухвали суду від 12.12.2022 підготовче провадження було закрите та призначено судове засідання на 27.12.2022, в якому була оголошена перерва до 19.01.2023.

Відповідно до п. 2 ч. 2 та ч. 5 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Суд, дійсно зважає на те, що про необхідність збільшення стороною позивача позовних вимог об`єктивно стало зрозуміло вже після проведення підготовчого засідання та першого судового засідання. Але це не звільняло позивача чи її представника від виконання вимог ч. 5 ст. 49 ЦПК України. З огляду на зазначене, суд не може прийняти до уваги усну заяву представника позивача в судовому засіданні від 19.01.2023 про збільшення позовних вимог.

Таким чином, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, виходячи із тривалості досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження відносно позивача, застосування відносно неї запобіжного заходу, зокрема, у вигляді особистого зобов`язання, суд приходить до висновку про задоволення позовних про стягнення моральної шкоди у розмірі 226032,26 гривень.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1176 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 червня 2022 у справі № 398/2910/20 (провадження № 61-934св22).

Вирішуючи справу, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

За викладених обставин, оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в заявленому розмірі та вважає за необхідне стягнути на її користь з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 226032,26 гривень.

Щодо судових витрат з надання правничої допомоги суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1,2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Судом встановлено, що представники відповідачів по справі надали свої заперечення щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Оскільки сторона позивача, згідно з положеннями статті 81 ЦПК України, довела надання адвокатським об`єднанням «ЛЕГЕСІ» зазначених послуг у суді на суму 4000 грн., тому суд дійшов висновку, що саме в такій сумі вони підлягають стягненню з держави. Також, на думку суду, такий розмір зазначених витрат буде співмірним із заявленими вимогами, складністю справи, сталою практикою за такими спорами та проведеною адвокатським об`єднанням роботою.

В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами, у зв`язку із чим не підлягають задоволенню.

В силу положень п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за даними позовом не справляється, а тому розподілу між сторонами не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 10-13, 81-82, 137, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Запорізької обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Токмацьким МВ УМВС України в Запорізькій області від 27.11.1997, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду у розмірі 226032 (двісті двадцяти шести тисяч тридцяти двох) гривень, 26 копійок.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Токмацьким МВ УМВС України в Запорізькій області від 27.11.1997, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати у виді витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 (чотирьох тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 07.04.2023 року.

Суддя: О.О. Романько