головуючий у суді І інстанції Бусик О.Л.
провадження № 22-ц/824/5339/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду міста Києва із позовом до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України, у якому росила суд: стягнути на її користь з відповідача 100 грн у якості компенсації завданої моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 06 липня 2022 року ОСОБА_1 підготувала звернення до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (надалі по тексту - Уповноважений) щодо порушення посадовими особами філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (надалі по тексту - Філія «ВГМК») вимог Закону України «Про звернення громадян» при розгляді її звернень від 30 травня 2022 року, яке намагалася відправити в електронному вигляді за допомогою відповідного сервісу на його офіційному сайті, однак не змогла авторизуватися в особистому кабінеті, у зв`язку із чим, 06 липня 2022 року підписала своє звернення електронним підписом, а вже 21 липня 2022 року отримала засобами електронного зв`язку лист від відповідача про те, що її заяву залишено без розгляду, як анонімну, через відсутність підпису.

ОСОБА_1 зазначила, що 25 липня 2022 року вона оскаржила рішення про залишення без розгляду її звернення, на що 15 серпня 2022 року отримала від відповідача відповідь про те, що за її скаргою проводиться перевірка та до філії «ВГМК» направлено відповідний лист, а 29 серпня 2022 року Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (надалі по тексту - Секретаріат) її повідомлено про здійснення додаткових заходів реагування та продовження строку розгляду скарги через неотримання відповіді від Філії «ВГМК», однак у листі відповідача від 02 вересня 2022 року вказано, що підстави для застосування додаткових заходів реагування за її скаргою відсутні, а також про порушення аналогічних за змістом питань.

Посилаючись на те, що відповідачем безпідставно та необґрунтовано повернуто без розгляду її звернення, яке відповідало вимогам статті 5 Закону України «Про звернення громадян», повернення її заяв від 06 липня та 16 серпня 2022 року відбулося з порушенням строків, установлених частиною 8 статті 5 Закону України «Про звернення громадян», відповідачем помилково розцінено її звернення від 16 серпня 2022 року, як повторне та, як скаргу на дії Філії «ВГМК», хоча вона була заявою до Уповноваженого про складення протоколу за фактом вчинення посадовими особами Філії «ВГМК» адміністративного правопорушення, що призвело до порушення відповідачем також статті 3 Закону України «Про звернення громадян», викликало відчуття несправедливості та повної безкарності посадовців, розчарувань, психологічних страждань, додаткових дій, направлених на відновлення порушеного права, тривалої невизначеності та негативних переживань, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача Секретаріату. У матеріалах справи відсутні будь-які інші докази незаконної діяльності Секретаріату, факти порушення встановленого законодавством порядку з виконання обов`язків, покладених на Секретаріат Законом України «Про звернення громадян» чи його уповноваженими особами, притягнення їх до дисциплінарної чи іншої відповідальності.

Також судом першої інстанції зазначено, що позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу спричинення їй моральної шкоди внаслідок бездіяльності саме Секретаріату та розміру такої шкоди, конкретно у сумі 100 грн, матеріали справи не містять, зокрема, підтвердження про погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок бездіяльності відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою порушення посадовими особами Секретаріату статті 3, частини 8 статті 5, частини 1 статі 7 Закону України «Про звернення громадян» під час розгляду звернень позивача у вигляд заяв від 06 липня 2022 року та 15 серпня 2022 року, та не надано оцінку указаним фактам протиправної поведінки.

Позивач зазначає, що помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що шкода завдана органами державної влади чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій таких органів чи (та) осіб незаконними.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного рішення про визнання незаконними дій чи бездіяльності Секретаріату, однак позивач посилається на те, що єдиним ефективним способом захисту її порушеного права на своєчасний розгляд звернень від 06 липня 2022 року та 16 серпня 2022 року є відшкодування моральних збитків. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань, за доводами позивача, не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Відповідач, у визначений ухвалою суду строк, не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла таких висновків.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 06 липня 2022 року позивач засобами електронного зв`язку зі своєї електронної пошти ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), підписавши звернення електронним підписом (протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 06 липня 2022 року), відправила заяву на електронну пошту відповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якій просила скласти протокол про порушення посадовими особами Філії «ВГМК» вимог Закону України «Про звернення громадян» щодо не розгляду її звернень від 30 травня 2022 року та передати відповідні матеріали до суду для розгляду справи про адміністративні правопорушення.

21 липня 2022 року від Секретаріату на електронну адресу позивача надійшов лист, у якому ОСОБА_1 повідомлено, що її заява не місить підпису, тому таку визнано анонімною, в зв`язку із чим, підстав для вжиття заходів реагування не вбачається, із роз`ясненням права на повторне звернення до Уповноваженого, оформлене відповідно до наведених рекомендацій.

Лист підписано заступником начальника управління - начальником відділу з дотримання права на звернення управління моніторингу прав на звернення та інформацію О. Донкогловим.

25 липня 2022 року ОСОБА_1 на ім`я Уповноваженого направила засобами електронного зв`язку скаргу на рішення заступника начальника управління - начальника відділу з дотримання права на звернення управління моніторингу прав на звернення та інформацію Секретаріату, в якій зазначала про свою незгоду із залишенням без розгляду її звернення, посилаючись на те, що таке підписано нею за допомогою кваліфікованого електронного підпису, а тому, просила розглянути її звернення від 06 липня 2022 року та задовольнити.

15 серпня 2022 року позивач отримала відповідь про те, що за її скаргою розпочато перевірку і до Філії «ВГМК» направлено лист, а за результатами аналізу отриманої на вказаний лист інформації прийматиметься рішення про вжиття заходів реагування, про що її буде повідомлено додатково.

Також, 16 серпня 2022 року ОСОБА_1 направила відповідачу поштою заяву, в якій просила скласти протокол про порушення посадовими особами Філії «ВГМК» вимог Закону України «Про звернення громадян» щодо не розгляду її звернень від 08 червня 2022 року та передати відповідні матеріали до суду для розгляду справи про адміністративні правопорушення.

Крім того, судом з`ясовано, що Секретаріатом 29 серпня 2022 року направлено лист ОСОБА_1 , в якому додатково на її скаргу від 25 липня 2022 року щодо ймовірного порушення працівниками Філії «ВГМК» права на направлення звернення та отримання відповіді, повідомлено про неотримання Секретаріатом відповіді від Філії «ВГМК», здійснення додаткових заходів реагування Уповноваженого та повідомлено про продовження строку розгляду скарги до 45 днів.

03 вересня 2022 року представником Уповноваженого направлено позивачу електронний лист, із змісту якого вбачається, що підстави для застосування додаткових заходів реагування за її скаргою від 25 липня 2022 року відсутні. Щодо повторної скарги до Уповноваженого від 16 серпня 2022 року, то зазначено про порушення аналогічних за змістом зі скаргою від 25 липня 2022 року питань, а тому підстав для вжиття заходів реагування за скаргою ОСОБА_1 від 16 серпня 2022 року не вбачається.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема , договори, інші правочини, юридичні факти.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Норми частини першої статті 1167 ЦК України визначають: відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки зaподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 25 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17-ц зробив висновок про те, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:

наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача,

наявність причинного зв`язку між шкодою і

протиправним діянням заподіювача та

вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 180/1560/16-а Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Верховний Суд у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 759/7011/18 зробив висновок про те, що фактично підставою для застосування спеціального виду відповідальності, визначених статтями 1173, 1174 ЦК України, є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що у відповідача були наявні усі підстави для вжиття додаткових заходів реагування та відсутні підстави для повернення її заяви без реагування.

З відповіді представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 02 вересня 2022 року ОСОБА_1 повідомлено, що підстави для застосування додаткових заходів реагування за її скаргою від 25 липня 2022 року відсутні. Зазначено, що складання протоколу є механізмом, необхідність застосування якого визначають уповноважені особи Секретаріату Уповноваженого або представники Уповноваженого, ураховуючи обставини справи у кожному окремому випадку окремо.

Парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (стаття 101 Конституції України).

Статтею 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» визначено, що уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років.

При розгляді звернення Уповноважений:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

Частиною 7 статті 212-3 КУпАП передбачено відповідальність за незаконну відмову у прийнятті та розгляді звернення, інше порушення Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до пункту 8-1 часини 1 статті 255 КУпАП протоколи про правопорушення, відповідальність за які передбачена статті 212-3 КУпАП (крім порушень права на інформацію відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») мають право складати уповноважені особи секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представники Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Тобто розглянувши звернення осіб, поданих у порядку визначеному Законом України «Про звернення громадян», ураховуючи обставини справи у кожному окремому випадку, Уповноважений може погодитися та вжити заходи (зокрема скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 7 статті 212-3 КУпАП) або не погодитися із доводами особи-заявника.

Розглянувши скаргу ОСОБА_1 від 25 липня 2022 року, Секретаріат Уповноваженого дійшов висновку про відсутність підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто діяв у межах своєї компетенції визначеної законом і такі дії не можуть свідчити про бездіяльність Секретаріату Уповноваженого.

Правильними є висновки про те, що позивачем не надано жодного рішення, прийнятого компетентним органом на її користь про визнання незаконними дій чи бездіяльності Секретаріату, в тому числі, й в судовому порядку, оскільки незаконність дій відповідача може бути підтверджена у тому числі і такими доказами, а тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарга про помилковість указаних висновків суду першої інстанції.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Однак, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження її душевних страждань через дії Секретаріату Уповноваженого. Саме по собі зазначення у позові про заподіяння моральної шкоди через дії відповідача, без доведення факту заподіяння моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між пропуском десятиденного строку на розгляд заяви позивача (строк пропущено на 4 дні), не складенням протоколу про адміністративне правопорушення та душевними стражданнями позивача, не може бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Беручи до уваги зазначене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції визначився із характером спірних правовідносин учасників справи, встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено наявності усіх елементів складу правопорушення (шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою) та не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що відносно ОСОБА_1 порушені вимоги чинного законодавства на отримання інформації і цими незаконними діями їй завдано моральної шкоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішення ґрунтуються на вимогах закону та відповідають обставинам справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська