Номер провадження: 22-ц/813/3163/23
Справа № 495/4759/20
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді ДришлюкаА.І., суддів ГромікаР.Д.,Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одеса справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про захист порушеного права, шляхом стягнення 3 % річних заборгованості за кредитним договором № 014/0076/74/75863 від 04.06.2007 року,

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про захист порушеного права, шляхом стягнення 3 % річних заборгованості за Кредитним договором та стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №014/0076/74/75863 від 04 червня 2007 року, згідно з умовами якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 205030 доларів США строком до 04.06.2027 року, а Позичальник зобов`язалась належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12,5% річних, комісії згідно з умовами договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Свої зобов`язання по Договору позивач виконав, а Відповідач всупереч вимогам умов Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання. У зв`язку з чим, просили стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за періоди з 03.07.2017 року по 03.07.2020 року за кредитним договором 014/0076/74/75863 від 04 червня 2007 року у розмірі 15954,56 доларів США та судовий збір (а.с. 1-3).

25 серпня 2020 року ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси (а.с. 39-40).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року вирішено у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про захист порушеного права, шляхом стягнення 3 % річних заборгованості за кредитним договором № 014/0076/74/75863 від 04.06.2007 року відмовити (а.с. 80-81).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» направив на адресу суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що вважає оскаржуване рішення ухвалене із порушенням норм матеріального права та ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення справи. Так, апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи доказів звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору №014/0076/74/75863 від 04 червня 2007 року є помилковим, оскільки апелянт разом із позовною заявою долучив до матеріалів справи копію судового рішення про стягнення заборгованості з відповідача, а тому, на думку апелянта вказані обставини свідчать про неповне дослідження судом першої інстанції матеріалів справи. Також, апелянт, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №3100/11534/13-ц та від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18, зазначає, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення. При цьому, апелянт повідомив, що повний текст оскаржуваного рішення надійшов на адресу банку 23 травня 2022 року, на підтвердження чого до апеляційної скарги було надано копію супровідного листа зі штампом вхідної кореспонденції, копію конверту та витяг з форми пошуку поштових відправлень (а.с. 99-119).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.07.2022 року було поновлено апелянту строк апеляційного оскарження та відкрито апеляційне провадження (а.с. 128-130). Ухвалою від 12.08.2022 року справу призначено до розгляду (а.с. 133).

Своїм правом закріпленим положеннями ст. 360 ЦПК України сторони не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Сторони про дату, час та порядок проведення судового засідання повідомлялися належним чином.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши наявні матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

04.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0076/74/75863, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 205 030,00 доларів США строком до 04.06.2027 року, а позичальник зобов`язалась належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12,5% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором (а.с. 8-11).

Згідно долученого розрахунку заборгованості від 03.07.2020 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 182054,07 дол. США - заборгованість за кредитом, 199319,89 дол. США - заборгованість по відсоткам; 253200,16 дол. США - розрахована пеня. Розрахунок заборгованості, втому числі, містить розрахунок 3 % річних починаючи з 03.07.2017 року, що становить 15954,56 дол. США (а.с. 5-7).

18.06.2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № 014/0076/74/75863 від 04.06.2007 року, згідно якого сторони домовились щодо внесення відповідних змін до додатку № 2 до кредитного договору та викладення його у зміненій редакції (а.с.15-17).

Згідно копії вимоги банку про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, наявного в матеріалах справи, ОСОБА_1 14.05.2018 року було направлено засобами поштового зв`язку відповідну вимогу, в якій містить інформація щодо наявності в останньої заборгованості за кредитним договором, необхідність погашення виниклої заборгованості та повідомлено, що у разі непогашення наявної заборгованості по кредиту, банк буде змушений вжити заходів з примусового стягнення зазначеної заборгованості шляхом звернення стягнення на об`єкт іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 32).

Позивачем також було долучено копію повідомлення про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором від 07.07.2020 року, направленого на адресу боржника ОСОБА_1 , в якому повідомлено останню про наявність заборгованості за кредитним договором № 014/0076/74/75863 від 04.06.2007 року та необхідність внесення грошових коштів в рахунок погашення такої (а.с. 19).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що із поданої позовної заяви та доданих до нього документів в тому числі розрахунків, не можливо встановити розмір основного зобов`язання на яке позивачем було нараховано 3% річних, відсутній розрахунок як заборгованості за кредитним договором так і суми 3% річних (формули), які позивач просить стягнути з ОСОБА_1 , таким чином розмір позовних вимог є недоведеним, а тому в задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд враховує, що позивачем було направлено ОСОБА_1 повідомлення про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором від 07.07.2020 року за вих. № 114/5-190767, проте доказів звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з останньої, у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору 014/0076/74/75863 від 04 червня 2007 року до матеріалів справи не додано, а саме посилання позивача про неналежне виконання рішення суду не може прийматись судом до уваги.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційний суд не погоджується зі висновками суду першої інстанції та задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 ЦК України).

За положенням ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Матеріалами справи встановлено, що 04.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0076/74/75863, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 205 030,00 доларів США строком до 04.06.2027 року, а позичальник зобов`язалась належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12,5% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. Обумовлені умови кредитування, свою чергу, було в подальшому змінено за згодою сторін зазначеного кредитного договору, укладення 18.06.2009 року додаткового договору № 2.

Звертаючись до суду із відповідними позовними вимогами до ОСОБА_1 на підставі положень ст. 625 ЦК України щодо стягнення 3 % річних за невиконання грошових зобов`язань, банк посилається на невиконання останньої зобов`язань, які виникли у зв`язку із укладенням між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 04.06.2007 року кредитного договору № 014/0076/74/75863, зазначаючи, що останньою, незважаючи на звернення банку до суду із позовними вимогами щодо стягнення виниклої заборгованості по кредиту та наявності відповідного рішення суду, будь-яких дій, спрямованих на погашення виниклої заборгованості не вчинено.

Разом з тим, перевіряючи наведенні доводи апелянта, судом було встановлено, що у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язання по вищезазначеному кредитному договору, в 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» скористалося закріпленим ч. 2 ст. 1050 ЦК України правом на дострокове повернення кредиту та звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0076/74/75863 від 04.06.2007 року (строк дії якого згідно умов договору встановлено до 04.06.2027 року), чим відповідно було змінено строк виконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів отриманих в кредит.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.05.2017 року позовні вимоги щодо дострокового повернення заборгованості за кредитом в повному обсязі. Вказане рішення суду було скасовано ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.01.2020 року, у зв`язку із надходженням на адресу суду заяви представника відповідача - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення. В подальшому, 14.07.2022 року було ухвалено рішення, яке постановою Одеського апеляційного суду від 17.01.2023 року було залишено без змін, про задоволення позовним вимог Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 в повному обсязі та стягнено із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» кредитну заборгованість на загальну суму 215 786, 37 доларів США, з якої розмір заборгованістю по кредиту становить 182054,07 дол. США.

Тобто, з наведеного вбачається, що, в свою чергу, не спростовується відповідачем по справі, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення по справі щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних заборгованості за кредитним договором № 014/0076/74/75863 від 04.06.2007 року, зобов`язання по даному договору ОСОБА_1 не виконано.

Окрім того, позивачем в якості додатків було долучено до матеріалів справи відповідний розрахунок заборгованості відповідача, не спростований останнім, станом на 03.07.2020 року за кредитним договором № 014/0076/74/75863 від 04.06.2007 року, в тому числі щодо розрахунку розміру 3 % річних, починаючи з 03.07.2017 року, що становить 15954,56 дол. США. Згідно матеріалів справи, з відповідними позовними вимогами щодо Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду 12.08.2020 року та просить стягнути відповідну розраховану суму 3% річних за період з 03.07.2017 року по 03.07.2020 року (дата розрахунку заборгованості).

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року по справі № 916/190/18, викладено висновок про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16, погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 р. у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 р. у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 р. у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 р. у справі № 924/312/18, згідно яких невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

За таких обставин справи, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було передчасно відмовлено в задоволенні позовних вимог банку, оскільки за наявних та встановлених обставин справи наявні відповідні підстави для задоволення позовних вимог банку у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Апеляційний суд також враховує відповідні положення ч. 13 ст. 141 ЦПК України, згідно яких, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачем, в свою чергу, понесено судові витрати, які складаються із судового збору за подання позовної заяви у розмірі 6504,70 грн та судового збору за подання апеляційної скарги, що становить 9757,05 грн. Тому, з відповідача на користь банку підлягають стягненню судові витрати у розмірі 16251,75 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, із скасуванням оскаржуваного рішення Приморського районного суду м. Одеси та ухваленням нового про задоволення заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» () 35 річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 03 липня 2017 року по 03 липня 2020 року за кредитним договором №014/0076/74/75863 від 04 червня 2007 року у розмірі 15954,56 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» () судові витрати за звернення до суду із позовом та за подання апеляційної скарги у розмірі 16261 гривня 75 копійок.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда