ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 2211/426/2012

Провадження № 22-ц/4820/1175/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Нетішинської міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 9 квітня 2012 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Нетішинської міської ради Хмельницької області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.

ОСОБА_1 зазначила, що з січня 2007 року вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Після розірвання 23 лютого 2010 року шлюбу дитина постійно проживає разом із позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його життям і здоров`ям, не надає дитині матеріальної допомоги та не виконує судове рішення про стягнення аліментів.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Короткий зміст судових рішень у справі

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 9 квітня 2012 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 листопада 2020 року, ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Постановою Верховного Суду від 23 червня 2022 року постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 листопада 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції керувався тим, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, який не був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, чим останній обґрунтував апеляційну скаргу, а суд апеляційної інстанції не надав відповіді на цей конкретний, доречний та важливий довід апелянта.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки він неодноразово висловлював турботу про сина, бажання спілкуватися з ним та брати участь в його вихованні. На сьогоднішній день у відповідача відсутня заборгованість із сплати аліментів на дитину. Висновок органу опіки та піклування не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення його батьківських прав, а також щодо позитивного впливу такого рішення на виховання дитини та її подальшу долю. ОСОБА_2 підписав нотаріальну заяву про свою згоду на позбавлення батьківських прав під впливом обману. Крім того, суд розглянув справу за відсутності відповідача, який не був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 і Виконавчий комітет Нетішинської міської ради Хмельницької області як орган опіки та піклування не подали відзив на апеляційну скаргу.

У своїй заяві про розгляд справи за відсутності особи Виконавчий комітет Нетішинської міської ради Хмельницької області зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і відповідає інтересам дитини.

Щодо розгляду справи апеляційним судом за відсутності відповідача та його представника

Відповідно до статті 372 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», заява №11681/85, рішення від 7 липня 1989 року, пункт 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи.

25 травня 2023 року ОСОБА_2 та його представник, адвокат Нікітюк П.М., одержали судову повістку про виклик у судове засідання, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с. 167), тобто відповідач і його представник повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 6 червня 2023 року визначено проведення судового засідання, яке відбудеться 21 червня 2023 року о 13 годині за участю відповідача ОСОБА_2 і його представника, адвоката Нікітюка П.М., у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи посилаючись на своє перебування у відрядженні за межами Рівненської та Хмельницької областей, у зв`язку з чим він не може з`явитися в судове засідання.

Оскільки поважність причини неявки відповідача ОСОБА_2 і його представника, адвоката Нікітюка П.М., не підтверджена, а останні реалізували своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, то апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу в даному судовому засіданні.

2 Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити.

Суд першої інстанції не застосував правильно норми статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК України) та не дотримався приписів статей 10, 27, 60, 74, 76, 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України, в редакції, яка була чинною на день розгляду справи (далі ЦПК України 2004 року).

У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу неповнолітній ОСОБА_3 залишився проживати разом із матір`ю ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від сина у квартирі АДРЕСА_2 , у тому ж місті.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20 лютого 2008 року стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 січня 2008 року і до повноліття дитини.

За період з 17 січня 2008 року до 1 березня 2012 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість за аліментами у розмірі 7 410 грн 85 коп.

4 січня 2012 року ОСОБА_2 склав нотаріальну заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 . При цьому ОСОБА_2 просив розглядати справу про позбавлення батьківських прав у його відсутність.

Згідно висновку органу опіки та піклування від 14 березня 2012 року ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 .

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо повідомлення позивача про судовий розгляд

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частини першої статті 27 ЦПК України 2004 року, який був чинним на час розгляду справи, учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях.

В силу статті 158 ЦПК України 2004 року розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання був встановлений статтями 74-76 ЦПК України 2004 року, згідно яких судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання. Судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 169 ЦПК України 2004 року, неявка в судове засідання сторін, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки, перешкоджає розгляду справи.

За змістом указаних норм права повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду, натомість, неналежне повідомлення судом учасників справи про дату, час і місце судового засідання є порушенням їх права на справедливий суд.

Суд викликає учасника справи у судове засідання судовою повісткою про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена учаснику справи завчасно, тобто з таким розрахунком, щоб особа, яка викликається, мала достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Судова повістка, адресована фізичній особі, вручається їй під розписку.

Неявка в судове засідання учасника справи, якого не було належним чином повідомлено про судовий розгляд, є безумовною підставою для відкладення судового засідання.

Ухвалою від 2 березня 2012 року суд першої інстанції відкрив провадження у справі та призначив її до судового розгляду на 9 квітня 2012 року об 11 годині.

Виклик ОСОБА_2 в судове засідання здійснювався судовою повісткою про виклик. Ця повістка була направлена рекомендованим листом на зазначену у справі адресу відповідача: АДРЕСА_3 , - однак її не вручено ОСОБА_2 та повернуто до суду за закінченням терміну зберігання поштового відправлення у відділенні зв`язку (а.с. 16).

ОСОБА_2 не з`явився в судове засідання, в якому було ухвалено рішення по суті заявлених вимог.

Отже, всупереч вимог процесуальному закону суд розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 , який не був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання.

В силу пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України вказане порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

б) щодо вирішення спору по суті заявлених вимог

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За змістом частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу статті 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Із положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, пункт 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, пункти 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.

Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України 12004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що проживання дитини разом із батьками в сім`ї відповідає якнайкращим її інтересам, оскільки дитина має право на особисте піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Розлучення дитини з батьками може бути обумовлене лише виключними обставинами, в тому числі неправомірною поведінкою батьків, яка призводить до грубого порушення економічних, соціальних і культурних прав дитини, створює загрози для безпечних умов її проживання та розвитку, перешкоджає належному матеріальному забезпеченню дитини.

Позбавлення батьківських прав є одним із заходів сімейно-правової відповідальності, яка спрямована на захист прав та інтересів дитини, настає при винній поведінці батьків на підставах і у порядку, передбачених законом, та породжує настання невигідних для батьків наслідків, у тому числі втрату права, заснованого на спорідненості з дитиною.

Однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Із матеріалів справи слідує, що у 2008 році ОСОБА_2 залишив сім`ю, не проживає разом із сином не виконує належним чином свої обов`язки щодо його виховання. Протягом 2008-2012 років ОСОБА_2 не сплачував аліменти на дитину у повному розмірі, внаслідок чого виникла заборгованість.

Водночас ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення батьківських прав і має намір відновити стосунки з сином, надає дитині матеріальне забезпечення.

Зібрані докази достовірно не свідчать про наявність в діях відповідача винної поведінки або свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, або жорстокого поводження з сином, які б давали підстави суду застосувати до нього крайній захід впливу у виді позбавлення батьківських прав. Також відсутні дані про негативний вплив ОСОБА_2 на дитину.

Суд першої інстанції не врахував указаних норм чинного законодавства, не дав належної оцінки дослідженим доказам і дійшов помилкового висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Ухвалюючи рішення про це суд погодився з висновком органу опіки та піклування від 14 березня 2012 року №3/01-14/12 (а.с. 15), хоча даний висновок не є достатньо обґрунтованим і не відповідає інтересам дитини.

Апеляційний суд не встановив виключних обставин, які б давали підстави для висновку про можливість розлучення неповнолітнього ОСОБА_3 з батьком, у зв`язку з чим позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

Всупереч вимог процесуального закону суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 , який не був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

Крім того, при вирішенні спору суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

В позові ОСОБА_1 слід відмовити.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в позові ОСОБА_1 відмовлено, то понесені нею витрати зі сплати судового збору за подання позову не підлягають відшкодуванню. Водночас ОСОБА_1 повинна відшкодувати ОСОБА_2 обґрунтовано понесені ним витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 375 грн 55 коп. (160,95+214,60).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 9 квітня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 375 гривень 55 копійок судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 червня 2023 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Р.С. Гринчук

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Ходоровський Б.В.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 52