ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/945/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №699/1009/21 Категорія: 305010300 Літвінова Г.М
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді секретарГончар Н.І., Новіков О.М. Широкова Г.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Державна казначейська служба України (скаржник), Черкаська обласна прокуратура (скаржник), ГУ Національної поліції в Черкаській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги в.о. керівника Черкаської обласної прокуратури та представника Державної казначейської служби України на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18.04.2023 (повний текст складено 24.04.2023, суддя в суді першої інстанції Літвінова Г.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, ГУ Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування,

в с т а н о в и в :

у жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким, після уточнень, просила стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України на свою користь 474806,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, вказуючи про те, що з 13.10.2015 по 08.09.2021 перебувала в процесуальному статусі обвинуваченої. При цьому за результатами розгляду кримінального провадження №0000111 Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області 05.04.2021 по справі №699/571/16-к ухвалено виправдувальний вирок, яким визнано ОСОБА_1 невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України та виправдано її за недоведеністю вини у вчиненні вказаних злочинів. Даний вирок набрав законної сили після його перегляду судом апеляційної інстанції 08.09.2021. Зазначені обставини є підставою для відшкодування особі завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності моральної шкоди.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18.04.2023 позовні вимоги задоволено та стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, грошові кошти в розмірі 474806,00 грн. Стягнуто з ГУ Національної поліції в Черкаській області та Черкаської обласної прокуратури з кожного окремо на користь позивача судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі по 2500,00 грн. Судові витрати у вигляді судового збору віднесено на рахунок Державного бюджету України.

Суд першої інстанції послався на наявність підстав для висновків про завдання позивачу незаконним притягнення до кримінальної відповідальності моральної шкоди, яку має відшкодувати держава.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Державна казначейська служба України в особі представника Яроша С.В. 18.05.2023 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, вказавши про стягнення з держави Україна за рахунок державного бюджету на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 395000,00 грн., а в іншій частині рішення залишити без змін. Вказує, що за розрахунками позивача моральна шкода має відшкодовуватися за 65 місяців та 25 днів та розмір коштів у її відшкодування має становити 395200,00 грн. Оскільки в підготовчому провадженні вирішувалося питання про призначення справи до судового розгляду з позовними вимогами про стягнення 395000,00 грн., суд вийшов за межі позовних вимог, вирішивши спір щодо відшкодування суми коштів поза межами визначеної позивачем при проведенні підготовчого провадження.

Також на рішення суду в даній справі апеляційну скаргу було подано 26.05.2023 засобами поштового зв`язку в.о. керівника Черкаської обласної прокуратури, в якій він, посилаючись на помилковість висновків суду, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення судових витрат на правову допомогу позивачу за рахунок коштів державного бюджету, мотивуючи про те, що за правовим висновком ВП ВС у постанові від 27.11.2019 у справі №24284741/16-ц та ВС в постанові від 11.08.2022 у справі №703/468/21 судові витрати позивача щодо правової допомоги адвоката в даній категорії справ мають відшкодовуватися за рахунок коштів державного бюджету, а не відповідачів.

Відзивів на вказані апеляційні скарги до суду не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що згідно реєстру досудового розслідування, сформованого слідчим СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області по кримінальному провадженню №0000111, відомості про яке внесені в ЄРДР 02.04.2015, позивачу ОСОБА_1 13.10.2015 повідомлено про підозру за ч.2 ст.191 та ч.3 ст.191 КК України.

Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні заходи забезпечення провадження не застосовувалися.

Позивачем долучено до матеріалів справи обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000111 від 01.04.2015 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України. Указаний обвинувальний акт складено 23.09.2019 прокурором Корсунь-Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури Павленком В. та погоджено заступником керівника Звенигородської місцевої прокуратури Слюсарем І.

За результатом розгляду кримінального провадження № 0000111 вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05.04.2021 по справі №699/571/16-к ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України та виправдано за недоведеністю її винуватості у вчиненні вказаних злочинів.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 08.09.2021 указаний вирок суду першої інстанції залишено без змін. Таким чином, виправдувальний вирок відносно ОСОБА_1 набрав законної сили 08.09.2021.

За приписами п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

За обставин цієї справи про

Отже період притягнення позивача до кримінальної відповідальності слід обраховувати з дати повідомлення про підозру і до набрання виправдувальним вироком законної сили, а саме з 13.10.2015 до 08.09.2021, що загалом становить 70 місяців 26 днів та спростовує посилання апеляційної скарги казначейства про тривалість перебування позивача в якості обвинуваченої протягом 65 місяців та 25 днів.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, які при апеляційному перегляді справи під сумнів не ставляться, мають таке правове регулювання.

Приписами ст.56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.5 ст.9, ч.6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Питання про відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю у кримінальному процесі, врегульовано ст.130 КПК України, якою передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Нормами, які регламентують відшкодування, зокрема, моральної шкоди є положення ст.1167 та ст.1176 ЦК України.

Так статтею 1167 ЦК України (загальна правова норма, що регламентує відшкодування моральної шкоди) передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт (що також передбачено ч.1 ст.1176 ЦК України); 3) в інших випадках, встановлених законом.

Крім того, спеціальною правовою нормою ч.ч.2, 6, 7 ст.1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Так існує спеціальний ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зі змісту ст.1 якого слідує, що його дія поширюється на осіб, які незаконно зазнали обмеження будь-якого їх права внаслідок застосування щодо них органами досудового розслідування, прокуратури чи суду заходів впливу за положеннями КПК та КК України.

Згідно п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до п.5 ст.3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.

Частинами п`ятою та шостою статті 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи (статті 1173-1174 ЦК України).

В пункті 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п.10.1 цієї ж постанови Пленуму ВСУ при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у справі, якщо це передбачено відповідним законом, наприклад, ст.9 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність». Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону ст.1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», правовий висновок про що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц.

Аналізуючи у взаємозв`язку встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, вищенаведені норми законодавства, які регламентують відповідні правовідносини, та правовий висновок ВП ВС, апеляційний суд приходить до такого.

Так судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 незаконно та безпідставно перебувала під слідством та судом 70 місяців 26 днів, що встановлено виправдувальним вироком суду від 05.04.2021 по справі №699/571/16-к.

У силу вищенаведених положень п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач має право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначається, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ч.ч.2, 3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Таким чином апеляційний суд погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції в цій справі про необхідність відшкодування позивачу за рахунок державного бюджету завданої здійсненням щодо нього кримінального провадження, в якому його було вироком суду виправдано, моральної шкоди, що при апеляційному перегляді справи скаржниками по суті не заперечується.

Апеляційний суд відхиляє посилання апеляційної скарги казначейства на те, що суд розглянув позовні вимоги в редакції заяви про їх уточнення, поданої представником позивача після закінчення підготовчого провадження у справі, оскільки питання про повернення такої заяви судом першої інстанції не вирішувалося. Протилежні висновки перешкодили б позивачу отримати судовий захист її прав щодо уточнених позовних вимог. Крім того, уточнення позовних вимог обумовлене математичної помилкою щодо визначення суми відшкодування, яка виникла як через невірні розрахунки представника позивача, так і через зміну розміру мінімальної заробітної плати під час судового розгляду справи близько двох років, оскільки згідно до закону розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, повинен визначатися, виходячи з того розміру мінімальної заробітної плати, який встановлено на момент винесення рішення у справі, в даному випадку 6700 грн., і даний розмір не може бути зменшено, незалежно від уточнення даного розміру самою позивачкою.

Одночасно апеляційний суд вважає слушним посилання апеляційної скарги прокурора на те, що судові витрати позивача щодо правової допомоги адвоката в даній категорії справ мають відшкодовуватися за рахунок коштів державного бюджету, а не відповідачів, оскільки за правовим висновком ВС в постанові від 11.08.2022 у справі №703/468/21 у вказаній категорії справ відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідні органи державної влади, в даному випадку - Черкаську обласну прокуратуру та ГУ Національної поліції в Черкаській області, у зв`язку з чим понесені позивачем судові витрати на правничу допомогу підлягають стягненню саме з Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18.04.2023 у даній справі слід змінити в частині вказівки про стягнення з відповідачів коштів у відшкодування витрат на правову допомогу, зазначивши про те, що позивачу за рахунок державного бюджету слід компенсувати 5000,00 грн. витрат на правову допомогу.

На підставі положень ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи в даному випадку мають залишатися за скаржником .

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу в.о. керівника Черкаської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18.04.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, ГУ Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, змінити в частині вказівки про стягнення з відповідачів коштів у відшкодування витрат на правову допомогу, зазначивши про те, що позивачу за рахунок державного бюджету слід компенсувати 5000,00 грн. витрат на правову допомогу.

У решті рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18.04.2023 у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 21.06.2023.

Суддя-доповідач

Судді