Справа № 131/913/19
Провадження № 22-ц/801/483/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 рокуСправа № 131/913/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 грудня 2022 року, ухвалене суддею Іллінецького районного суду Вінницької області Олексієнком О.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріусу Іллінецького районного нотаріального округу Таранюка Т.Є., Іллінецької державної нотаріальної контори Вінницької області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку спільного майна.

Позовна заява мотивована тим, що із травня 2006 року позивач проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а з 2007 року вони почали вести спільне господарство у будинку АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що 07.05.2009 за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 в інтересах їх сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили, за кошти, що були їх спільною сумісною власністю було придбано квартиру АДРЕСА_2 . Дані відомості підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та заявою до приватного нотаріуса, зареєстровану за №893 від 07 травня 2009 року про надання згоди на купівлю квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, що трапився на території Польщі. Крім ОСОБА_1 , у нього залишився син від першого шлюбу відповідач ОСОБА_2 , з яким позивач перебувала у досить дружніх відносинах, постійно спілкувалися. Враховуючи відсутність заповіту покійного та реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та померлим, єдиним спадкоємцем з законом є його син, який звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

ОСОБА_1 зазначає, що проти прийняття спадщини сином чоловіка вона не заперечує, однак останній вважає, що йому має перейти у спадок також квартира, що є їх з покійним спільною сумісною власністю. Оскільки, майно було придбане позивачем та ОСОБА_3 в період спільного проживання, за спільні кошти і воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності в рівних частинах.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 грудня 2022 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Пославшись на його незаконність і необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування усіх обставин справи, в апеляційній скарзі просить рішення скасувати, постановити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

В якості основного доводу позивач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Судом не повно з`ясовано всі обставини справи, а саме, що сторони під час спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах мали стосунки, вели спільне господарство. Також судом не досліджено як основний доказ заяву ОСОБА_1 , яка зареєстрована приватним нотаріусом про її згоду на купівлю квартири при оформлені договору купівлі-продажу. Зокрема довідки Дашківської селищної ради, які були відкликані не з підстав з`ясування описаних в них обставин, а з підстав порушення правил діловодства, а тому вони є належними доказами, які підтверджують факт спільного проживання.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судове засідання треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Іллінецького районного нотаріального округу Таранюк Т.Є., Іллінецька державна нотаріальна контора Вінницької області не з`явились. Про причини неявки суд не повідомили. Суд вирішив розглянути справу у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.05.2009 за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 придбано квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на вказаний житловий будинок.

Відмовляючи в задоволенні даного позову суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивачем не надано доказів, які підтверджували б факт проживання позивача з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу на час придбання квартири та придбання цього майна за спільні кошти (покази свідків, фотокартки, платежі за комунальні послуги, тощо).

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі (частина перша статті 25 СК України).

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За змістом положень статті 74 СК України, у разі пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами.

Для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та у подальшому визнання майна спільною сумісною власністю необхідні належні та допустимі докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Покази свідків не можуть бути єдиною та достатньою підставою для встановлення вказаного факту.

Аналогічного висновку дійшов й Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року в справі № 129/2115/15-ц (провадження № 61-2080св18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України)».

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Так, у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 748/1943/19 Верховний Суд дійшов правого висновку про те, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц вказувала на те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема факт проживання її із померлим ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

В якості доказу, підтверджуючого обставини, покладені в основу заявлених вимог, позивач посилається на заяву від 07.05.2009, яка зареєстрована приватним нотаріусом, відповідно до якої позивач надає згоду на купівлю квартири. В заяві зазначено, що позивач проживає з покупцем спільно однією сім`єю з травня 2006 року, вони не перебувають в будь-якому зареєстрованому шлюбі і мають створити сім`ю, підтверджує, що гроші, які витрачаються на придбання житла є їхньою спільною власністю. Придбана нерухомість також буде об`єктом права спільної сумісної власності, що набувається ними за час шлюбу. При цьому даний правочин укладається ОСОБА_3 в інтересах сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили і укладення цього договору купівлі-продажу відповідає їхньому спільному волевиявленню (а.с. 8).

Суд, вирішуючи спір, не дав оцінки даному доказу, який є належним та допустимим. В супереч п.2 ч.4 ст. 265 ЦПК України в мотивувальній частині рішення не зазначено про відхилення даного доказу та мотиви його відхилення.

Відтак рішення суду не можна вважати обґрунтованим, виходячи з приписів ч. 5 ст.263 ЦПК України.

Частиною третьою статті 65 СК України встановлено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відтак, колегія суддів вважає, що написання такої заяви при укладенні договору купівлі-продажу, яка засвідчена нотаріально, свідчить про існування на час укладення цього договору між позивачем та ОСОБА_3 про взаємну згоду осіб, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, які проживають однією сім`єю на придбання майна у спільну сумісну власність.

Тобто, ОСОБА_3 фактично визнавав її права, як дружини, на розпорядження спільним сумісним майном.

Судом першої інстанції при вирішенні спору не досліджено як основний доказ дану заяву та не надано їй правової оцінки.

Також, суд не звернув суд увагу на ту обставину, що відповідач не заперечив щодо даної нотаріально посвідченої заяви в суді першої інстанції.

Відзиву на позовну заяву відповідач не подавав, натомість звертався лише з заявами про залишення позовної заяви без руху.

В супереч ч.1 ст. 81 ЦПК України відповідач не довів належним чином ті обставини, якими він заперечував позов і не надав належних доказів, які б спростовували обставини, яким позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги.

В матеріалах справи містяться довідки, видані виконкомом Дашівської селищної ради Іллінецького району Вінницької області, в яких зазначено, що позивач проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 однією сім`єю з 2007 року за адресою АДРЕСА_3 .

Так довідки були відкликані селищною радою, в зв`язку з порушенням вимог щодо їх оформлення. Щодо інформації, яка зазначена у довідках, то ця інформація селищною радою не заперечувалась.

Отже дані довідки приймаються Вінницьким апеляційним судом до уваги, як такі, що підтверджують заявлені позовні вимоги.

З огляду на вказане, апеляційний суд оцінює представлені позивачем суду докази як достатні для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні статті 74 СК України, саме станом на дату укладення Договору купівлі-продажу квартири аж до смерті ОСОБА_3 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що наведені позивачем дані і докази переконливо свідчать про те, що спірна квартира була придбана в період спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, отже квартиру слід визнати об`єктом спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

За загальним правилом, закріпленим у статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки співвласників є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або договором.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що квартира придбана ОСОБА_3 є спільною сумісною власністю позивача та померлого ОСОБА_3 , які на дату укладення Договору купівлі-продажу квартири фактично проживали однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, тому їх частки є рівними.

Доводи апеляційної скарги є вагомими та такими, що спростовують висновки суду, а тому приймаються Вінницьким апеляційним судом до уваги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що на вказані обставини справи суд першої інстанції уваги не звернув, не дав належної правової оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а тому дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позовних, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 грудня 2022 року скасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 з травня 2006 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати квартиру за АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку спільного майна, а саме квартири за АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2023 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало