Справа № 759/2911/19 Головуючий 1 інстанція- Бабич Н.Д.
Провадження № 22-ц/824/3666/2023 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 квітня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 24 червня 2019 року та ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 19 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Мельник Марія Петрівна про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що вона та відповідач є дітьми ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину будину на АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0575 кв.м. за цією ж адресою. Спадкоємцями за законом після смерті батька є вона і відповідач як його діти, а також їх мати ОСОБА_5 як дружина покійного. Після смерті батька вона прийняла спадщину, подавши у шестимісячний строк заяву про прийняття спадщни до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа №834/18. Мати сторін ОСОБА_5 у встановленому законом порядку відмовилась від спадщини, подавши відповідну заяву нотаріусу у шестимісячний строк. Вказувала державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Мельник М.П 19 жовтня 2018 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій згідно якої їй та брату відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки загальною площею 0,0575 кв.м., яка розташована на АДРЕСА_1 і належала батьку, з огляду на те, що не виділено частки померлого у спільному майні з гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_6 , а також у зв`язку з неможливістю виділити склад спадкового майна.

У зв`язку з наведеним просила визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :75:253:000, площею 287,5 кв.м., за цією ж адресою.

РішеннямСвятошинського районного суду м.Києва від 24 червня 2019 року позов

- 2 -

задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 109,7 кв.м. та на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :75:253:000, площею 287,5 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 19 серпня 2019 року виправлено описку щодо номера земельної ділянки на :75:253:003.

ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участь у справі, проте вважає, що суд вирішив питання про її права і обов`язки, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 є співвласником земельної ділянки кадастровий номер :75:253:003, площею 0,575 кв.м. на АДРЕСА_1 , яка належить йому, ОСОБА_4 і ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності без визначення часток, а тому визнавши за позивачкою право на 1/2 частину цієї ділянки розміром 287,5 кв.м. суд безпідставно позбавив його права власності. Окрім того, суд, маючи достеменну інформацію, що він є співвласником цієї ділянки, всупереч вимогам процесуального закону не залучив його до участі у справі, порушивши його права та положення ч.3 ст.53 ЦПК України.

Позивачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив її позов, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Жовноватюк О.М. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати оскаржуване рішення Святошинського районного суду м.Києва як незаконне.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокатка Задорожня О.І. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Решта учасників належним чином повідомлені про розгляд справи, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що не перешкоджає її розгляду відповідно до ст.372 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

- 3 -

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_8 та ОСОБА_3 є сестрою та братом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу від 27 жовтня 1966 року, а також на 1/2 частину земельної ділянки розміром 575 кв.м. за цією ж адресою, яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 141428.

Як вбачається з спадкової справи спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як діти покійного, а також їх мати ОСОБА_5 , як дружина покійного.

Мати сторін ОСОБА_4 відмовилась від належної їй частини спадщини, подавши нотаріусу відповідну заяву у встановлений строк.

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. від 19 жовтня 2018 року відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки від загальної площі 0,0575, кадастровий номер :75:253:0003, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що не виділено частки померлого у спільному майні з гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_6 , а також у зв`язку з неможливістю виділити склад спадкового майна.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами, в тому числі копією спадкової справи після смерті ОСОБА_4 № 834/18.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обгрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 , врахувавши, що відповідач відмовляється від своєї частини спадщини на користь позивачки, а тому наявні передбачені законом підстави для задоволення позову.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, які є передчасними, оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263-264 ЦПК України допустив неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і як наслідок не встановив коло осіб, прав та обов`язків яких стосуються заявлені позивачкою вимоги щодо спадкування земельної ділянки.

Визнаючи за позивачкою право власності в порядку спадкування на 1/2 частину земельної ділянки розміром 287,5 кв.м., яка розташована на АДРЕСА_1 , суд не звернув уваги на наявний у матеріалах справи державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 141428 від 06 серпня 2001 року, відповідно до якого співвласниками спірної земельної ділянки розміром 575 кв.м. окрім батька позивачки ОСОБА_4 є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.76).

При цьому, у вказаному державному акті зазначено, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 розміром 575 кв.м. передається у спільну приватну власність вказаних осіб. З огляду на те, що у акті не визначено частки співвласників у праві власності на ділянку, вона передана у спільну сумісну власність ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Таке відповідає приписам ст.112 ЦК УРСР 1963 року (чинний на момент видачі державного акта у серпні 2001 року), згідно якої майно може належати двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Це ж підтверджено постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. від 19 жовтня 2018 року, якою відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки у зв`язку з тим, що не виділено частку померлого у спільному майні з гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_6

- 4 -

Отже, даний спір щодо визнання за позивачкою права на 1/2 частину земельної ділянки площею 287,5 кв.м.безпосередньо стосується прав та обов`язків інших співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ,оскільки визначення судом частки спадкодавця ОСОБА_4 як одного із трьох співвласників ділянки, яка до цього визначена не була, безпосередньо стосується їх прав та обов`язків.

При цьому суд не врахував те, що дані особи, в тому числі скаржник ОСОБА_1 не залучений до участі у справі.

Окрім того, таке порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, і згідно якої кожен має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

Отже, рішення суду в частині визначення судом частки спадкодавця ОСОБА_4 як одного із трьох співвласників ділянки у розмірі 1/2 частини цієї ділянки площею 287,5 кв.м.,без заявлення відповідних вимог є незаконним та свавільним позбавленням інших співвласників, в тому числі скаржника ОСОБА_1 , належного йому права власності на нерухоме майно.

Посилання суду у рішенні на ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 02 червня 2003року, якою затверджено мирову угодуміж співвласниками ділянки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про визначення порядку користування спірною ділянкою на АДРЕСА_1 , як підстави для визначення частки спадкодавця ОСОБА_4 є помилковими, оскілки в даному випадку між співвласнниками визначено лише порядок користування, а не визначено частки у праві власності, як помилково вважав суд.

З цих же підстав апеляційний суд відхиляє аналогічні доводи позивачки, висловлені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

З огляду на приписи п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину

- 5 -

земельної ділянкита ухвалення в цій частині нового судового рішення, оскільки суд ухвалив рішення про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , який не був залучений до участі у справі.

Вирішуючи позов ОСОБА_2 колегія суддів вважає, що відсутні підстави для його задоволення з таких міркувань.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.ч.1 та 3 ст.13 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (п.41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (п.49); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (п.50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (п.п.37,54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (п.31.4); від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (п.38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (п.31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (п.63) та від 11 вересня 2019 року у справі № 203/3682/17).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі, а є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до цього відповідача, який не є належним (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (п.40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (п.50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (п.37,44), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (п.31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (п.39).

Отже, якщо заявлені позивачем позовні вимоги, стосуються окрім відповідача ще й прав та законних інтересів інших осіб, які не залучені до участі у справі, підстави для задовлення вимог відсутні.

При цьому апеляційний суд в силу своїх процесуальних повноважень, передбаченихЦПК України позбавлений можливості залучити до участі у справі особу, прав та обов`язків якої стосується рішення (правова позиція у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 676/5955/18-ц).

З огляду на те, що до участі у справі не залучені усі співвласники земельної ділянки на АДРЕСА_1 , безпосередніх прав та обов`язків яких стосується вимоги позивачки про визнання за нею права на 1/2 частину спірної ділянки площею 287,5 кв.м., що унеможливлює вирішення спору без участі даних осіб, апеляційний суд відмовляє у задоволенні вимог ОСОБА_2 .

Також, апеляційний суд пирйшов до висновку про наявність підстав для скасування ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 19 серпня 2019 року про виправлення описку щодо номера земельної ділянки на :75:253:003.

Водночас вимоги апеляційної скарги про скасування судового рішення в частині визнання за ОСОБА_2 права на 1/2 частину житлового будинку на АДРЕСА_1 необгрунтовані, оскільки рішення в даній частині ніяким чином не зачіпає прав та обов`язків скаржника, а відтак рішення в цій частині апеляційний суд залишає без змін.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони

- 6 -

грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 квітня 2021 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину земельної ділянки скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 .

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 квітня 2021 рокузалишити без змін.

Ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 19 серпня 2019 року скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: