Провадження № 22-ц/802/385/23 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Савчук Т. Ф.,

з участю представника позивача Мельник В. М.,

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2023 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав у вересні 2022 року позов до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 10 квітня 2015 року звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою б/н з метою отримання банківських послуг. Позичальник був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, поінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк». Позичальнику ОСОБА_3 видано кредитну карту із початковим кредитним лімітом, який в подальшому збільшився до 20 000 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В процесі користування кредитним рахунком позичальник своєчасно не надав банку кошти для погашення заборгованості за зобов`язаннями, внаслідок чого за кредитним договором виникла заборгованість. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі. Вони протягом визначеного законом строку не звертались до нотаріуса із заявами про прийняття чи відмову від спадщини. Відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника, а спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. 13 січня 2022 року направлена претензія кредитора до Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області. 15 лютого 2022 року до спадкоємців направлено листи-претензії, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але спадкоємці жодних дій не вчинили.

Станом на дату смерті заборгованість ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором б/н від 10 квітня 2015 року становила 19 959,55 грн (заборгованість за простроченим тілом кредиту). Просить стягнути з відповідачів на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 19 959,55 грн за кредитним договором б/н від 10 квітня 2015 року та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2023 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовлено.

В апеляційній скарзі, що надійшла до Волинського апеляційного суду 08 березня 2023 року, позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати вищевказане рішення суду у цій справі та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вважає, що рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Відповідачі постійно і до дня смерті спадкодавця проживали разом з останнім. Факт постійного проживання разом зі спадкодавцем може підтверджуватись відміткою у паспортах спадкоємців та спадкодавця про місце реєстрації особи, що в силу положень статті 1268 ЦК України дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що відповідачі не проживали разом зі спадкодавцем станом на день його смерті. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не врахував, що відповідачі до суду не з`являлися, заперечень на позов не подавали, не надавали доказів про те, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, а також не надали доказів, що квартира, в якій мешкав спадкодавець йому не належить.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не отримали від спадкодавця у спадщину жодного майна, тому у них відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора.

Судом встановлено, що 10 квітня 2015 року ОСОБА_3 підписав анкету-заяву, в якій зазначено, що він погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито картковий рахунок, надані кредитні кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту.

ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило тип товариства з публічного на приватне та назву на Акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_3 за вищевказаним кредитним договором становить 19 959,55 грн. та складається з: 19 959,55 грн заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 19 959,55 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Позичальник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 25 грудня 1986 року, у цьому шлюбі в них народився син ОСОБА_1 .

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців з часу відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За частинами 2, 4 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з положеннями статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між позивачем та позичальником, після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника та вирішуються у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

При вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно обґрунтувань позовної заяви та апеляційної скарги, позивач вважає, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_1 є такими що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки проживали разом зі спадкодавцем за однією адресою ( АДРЕСА_1 ) до дня його смерті.

Однак, державна реєстрація відповідачів за тією ж адресою, що і спадкодавця, сама по собі не є беззаперечним доказом їх постійного спільного проживання на час смерті спадкодавця за адресою реєстрації.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21), № 158/1838/19 (провадження № 61-6753св20), у яких зазначено, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є беззаперечним доказом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті останнього та не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.

Згідно матеріалів спадкової справи №34/2022, заведеної після смерті ОСОБА_3 на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк» вх.№73 від 21 січня 2022 року, кредитор просив включити кредиторські вимоги банку в спадкову справу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 19 959,55 грн (за кредитним договором б/н від 10 квітня 2015 року). У відповідь на претензію державним нотаріусом 02 лютого 2022 року повідомлено кредитора про те, що заяв від спадкоємців не надходило.

Задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

В анкеті-заяві, яка була заповнена ОСОБА_3 , і на яку позивач посилається як на укладений договір надання банківських послуг, відсутні відомості у графі «тип володіння нерухомістю за адресою реєстрації» та зазначено, що він не володіє автомобілем.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майнота Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27 січня 2023 року відсутні відомості про реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_2 , в якій проживав спадкодавець ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 .

Отже, в матеріалах справи наявні докази відсутності майна у померлого ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований з 28 жовтня 2018 року за адресою: АДРЕСА_3 , яка відмінна від адреси проживання спадкодавця ОСОБА_3 на час його смерті.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що відповідачі не одержали майно у спадщину. Цей висновок позивачем не спростовано.

Позивач не вказав про існування рухомого чи нерухомого майна, що входило б до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 травня 2018 року у справі №336/3968/16-ц та від 08 серпня 2018 року у справі №310/145/17.

Висновки суду першої інстанції не суперечать зазначеним позиціям, які викладені у постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції відмовив у позові з інших підстав, а не з тих, що відповідачі не прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Суд також сприяв позивачу в реалізації ним прав, передбачених ЦПК України, задовольнив клопотання позивача та витребував докази по справі спадкову справу, яка заведена після смерті спадкодавця, інформацію про реєстрацію місця проживання спадкодавця і дав оцінку зібраним доказам. Суд не повинен відшуковувати майно спадкодавця, спадкоємців, які прийняли спадщину, збирати докази у справі, так як обов`язок доказування лежить на сторонах.

Відповідачі довели, що вони не одержали від спадкодавця жодного майна, відсутня спадкова маса померлого ОСОБА_3 , а тому і відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора спадкодавця.

Висновки суду також не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі №615/473/20, від 18 вересня 2019 року у справі №640/6287/16-ц, від 22 січня 2020 року у справі №306/2000/16-ц.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову. Під час ухвалення рішення суд вирішив питання, які поставлені у ст. 264 ЦПК України, оцінив докази в їх сукупності, і не порушив принципу змагальності. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" залишити без задоволення. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді