Номер провадження: 22-ц/813/4327/23
Справа № 501/85/22
Головуючий у першій інстанції Смирнова В.В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Пінькової К.Ю.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідачі Держава Україна в особі Одеської обласної прокуратури, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження

апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 та заступника керівника Одеської обласної прокуратури Максима Раковича

на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 листопада 2022 року, ухваленого Іллічівським міським судом Одеської області у складі: судді Смирнова В.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Одеської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що з 30 січня 2017 року до 07 липня 2021 року перебував під слідством та судом за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьої статті 368 КК України (кримінальне провадження №0000055 від 23 січня 2017 року).

30 січня 2017 року ОСОБА_1 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

31 січня 2017 року ОСОБА_1 прокуратурою Одеської області повідомлено про підозру у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2017 року у справі № 522/1901/17 до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 30 січня 2017 року по 30 березня 2017 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2017 року запобіжний захід до підозрюваного ОСОБА_1 продовжено до 29 травня 2017 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2017 року продовжено строк виконання ОСОБА_1 покладених на нього обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України, до 28 липня 2017 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2017 року ОСОБА_1 тимчасово відсторонено від посади заступника начальника митного поста начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Чорнорноморськ» Одеської митниці Державної фіскальної служби України строком на два місяці.

Цей захід забезпечення кримінального провадження неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/1901/17: від 29 березня 2017 року строком на два місяці, до 29 травня 2017 року; від 26 травня 2017 до 27 липня 2017 року.

Крім того, 30 січня 2017 року було проведено огляд місця події (у службовому кабінеті ОСОБА_1 ), обшук службового кабінету ОСОБА_1 , транспортного засобу, яким він користувався, а також обшук за місцем фактичного провадження та за місцем реєстрації позивача (фактичним місцем проживання матері позивача ОСОБА_3 ).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2017 року накладено арешт на речі та документи ОСОБА_1 .

Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 26 липня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року, ОСОБА_1 виправданий та визнаний невинуватим на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Оскільки остаточне рішення у справі було ухвалено Верховним Судом 07 липня 2021 року, тому вважає, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом протягом повних 53 місяців (з 31 січня 2017 до 07 липня 2021 року).

Таке тривале порушення конституційних прав позивача завдало йому глибинних душевних страждань, оскільки перебування у статусі обвинуваченого (підозрюваного) у вчиненні тяжкого злочину не є звичним явищем для ОСОБА_1 , зважаючи на відсутність у нього судимостей. Нервові стреси, відчуття тривоги, що існували протягом 53 місяців, сформували у позивача почуття невизначеності свого майбутнього, що пов`язане з можливістю бути незаконно засудженим та ув`язаним до 10 років, і вказані події припадали на найактивніший період його життя.

Протягом трьох діб позивач перебував під вартою в ізоляторі тимчасового тримання під вартою, де перебував в одиночній камері з нелюдськими умовами тримання відчуття холоду, неможливість нормального сну і відпочинку, душевні страждання, приниження честі і гідності, відчуття розгубленості, тривога та страх за своє здоров`я та майбутнє.

Вилучення під час обшуку за місцем проживання позивача унеможливлювало внесення ним/членами його сім`ї застави, що давала почуття безпорадності та неясності за своє майбутнє, і лише 02 лютого 2017 року мати позивача, яка є пенсіонером, особою з інвалідністю другої групи, відчуваючи сильні душевні хвилювання за подальшу долю сина, внесла за нього заставу. Вилучені у позивача кошти ще протягом 6 повних місяців не поверталися органами прокуратури.

Протягом дії запобіжного заходу у вигляді застави (46 повний місяць до дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції) позивач був обмежений у конституційному праві на вільне пересування, що також завдало душевних страждань, зважаючи на необхідність отримання дозволів для виїзду за межі м. Одеси в особистих справах.

Також моральні страждання позивачу завдало проведення слідчих дій за місцем його роботи - огляд і обшук службового кабінету, транспортного засобу, освідування ОСОБА_1 - з залученням озброєних оперативних співробітників СБУ України у присутності його підлеглих та відвідувачів, а також за місцем його проживання у присутності шестирічної доньки, яка плакала, кричала, боялася за своє життя, перебуваючи в істеричному стані, і консультативним висновком психолога за даними психологічного дослідження ОСОБА_4 підтвердив, що остання й досі відчуває себе самотньою, має тривожні думки, страх за своє життя та життя родини, втратити цілісність сім`ї, що може бути пов`язане з проведенням згаданої слідчої дії, а також незаконних дій стосовно її батька, а співмешканка позивача ОСОБА_5 також перебуває у надважкому психологічному стані. Дитина після цих подій займатися улюбленим видом спорту.

Такий психологічний стан близьких осіб завдав моральних страждань самому позивачу.

До того ж, позивач тривалий час був відсторонений від посади, що зумовило його невизначений службовий статус та підірвало його соціальне становище, створило стійкий негативний образ позивача серед колег, уникнення спілкування з їх боку, що, в свою чергу, змінило ставлення позивача до своєї роботи, а також вплинуло на можливість продовжувати кар`єру в органах митної служби.

Отже, вказані події глобально змінили життя позивача.

Відсторонення позивача протягом 177 днів від посади позбавило ОСОБА_1 та членів його родини нормальних засобів до існування, змусило позичати кошти.

Відповідне кримінальне провадження мало значний суспільний резонанс, викликало публікації у засобах масової інформації, а також на веб-сайтах прокуратури в період з 30 січня 2017 року до 02 серпня 2019 року, де він відсвітлювався у негативному ключі, і лише 23 липня 2021 року було опубліковано новину про виправдання позивача. Про значний суспільний резонанс прямо вказує і орган досудового розслідування у клопотанні про застосуванні запобіжного заходу.

Внаслідок перебування у нелюдських умовах в ізоляторі тимчасового тримання, тривалого стресу через притягнення до кримінальної відповідальності у позивача виникли серйозні захворювання опорно-рухового апарату. Протягом 2018-2020 років позивач неодноразово звертався до закладів охорони здоров`я з приводу погіршення самопочуття - постійними болями, слабкістю, у тому числі й кінцівок тощо. За результатами обстеження позивачу встановлено діагноз: «Поширений остеохондроз хребта з ураженням попереково-крижового відділу. Грижа диску L4 L5. Нестабільність на рівні L4 S1. Гемангіома тіла хребця L1. Правосторонній нижній монопарез. Порушення функцій тазових органів за типом імперативних позивів. Дисциркуляторна енцефалопатія 2 ступеню. 3 25 вересня 2019 позивач є особою з інвалідністю II групи.

ОСОБА_5 також внаслідок постійного стресу та переживання за долю свого цивільного чоловіка ОСОБА_1 відчула погіршення стану здоров`я, і з 19 червня 2019 року вона є особою з інвалідністю другої групи.

Згідно висновку № 612/1 від 20.12.2021 судової психологічної експертизи (експерт Рудакова В.Ю.) у ОСОБА_1 встановлено зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості та виникли внаслідок його незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, експерт зазначає, що ситуація незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності, перебування під слідством та судом є психотравмувальною для ОСОБА_1 та йому завдано моральні страждання, орієнтовна сума грошового еквіваленту яких становить 3000000 грн.

Таким чином, зазначеними вище протиправними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду ОСОБА_1 завдано значно, тривалої, глибинної моральної шкоди, у зв`язку з незаконним перебування під слідством і судом, що полягає у тривалих 53 повних місяця перебуванні у статусі підозрюваного (обвинуваченого) у вчиненні тяжкого корупційного кримінального правопорушення, стресі, розгубленості, формуванні і утвердженні почуття невизначеності свого майбутнього, позбавленість можливості піклуватися про себе і своїх близьких (як морально, так і матеріально), обмеження конституційного права на вільне пересування та вільне користування своєю власністю, втраті авторитету серед оточення, негативному впливі та ставлення до роботи.

Отже, обсяг, характер і наслідки завданої шкоди, тривалість негативного впливу, якому піддався ОСОБА_1 , свідчить про те, що кримінальне провадження №0000055 мало тяжкі наслідки для нього, у зв`язку з чим розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з Держави на користь позивача, становить 2 756 000 грн, що складає 424 мінімальні заробітні плати, розмір якої встановлений з 01 грудня 2021 року як 6500 грн.

Крім того, під час перебування під слідством і судом ОСОБА_1 користувався правовою допомогою, зокрема адвоката Іванової П.В., яка здійснювала його захист та інші види адвокатської діяльності в інтересах позивача під час досудового розслідування та судового розгляду справи у судах всіх інстанції на підставі відповідних договорів про надання правової допомоги. Відповідно до зазначених договорів та додаткових угод до них розмір гонорарів адвоката Іванової П.В. загалом склав 110000 грн, а саме: 30000 грн за надання правової допомоги на етапі досудового розслідування; 60000 грн - за надання правової допомоги на етапі судового розгляду у суді першої інстанції; 15000 грн - за надання правової допомоги на етапі судового розгляду у суді апеляційної інстанції; 5000 грн - за надання правової допомоги на етапі судового розгляду у суді касаційної інстанції.

У зв`язку з чим, позивач із посиланням на вимоги ст. 2, 3, 4, 12, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 15, 16, 22, 23, 1176 ЦК України, просив стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 110000,00 грн компенсації витрат на юридичну (правову) допомогу та стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 2756000,00 грн компенсації моральної шкоди. Судові витрати покласти на відповідачів.

Від відповідача Державної казначейської служби Україна надійшов відзив на позовну заяву позивача про невизнання позову, посилаючись на те, що позивач помилково ототожнює Казначейство з Державою Україна та Державним бюджетом України та залучає Казначейство в якості відповідача. Належним відповідачем по справі є Одеська обласна прокуратура орган, діями/бездіяльністю якого, на думку позивача, завдано йому моральної та матеріальної шкоди, а не Казначейство. Позивачем не заявлено жодної позовної вимоги до Казначейства, тому вважають, що участь Казначейства в даній справі є недоцільною та просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

Від відповідача Одеської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву позивача, в якому зазначено, що позивачем значно завищено суму моральної шкоди, ураховуючи висновки Верховного Суду, які слід застосувати у цій справі, строк перебування позивачем під слідством та судом складає 46 місяців та 24 дні, а мінімальний розмір відшкодування, на який позивач має право претендувати, складає 304200 грн. Крім того, щодо вимог про стягнення витрат за надання юридичної допомоги адвокатом, прокуратура зазначає, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування їх.

Від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача Одеської обласної прокуратури, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Одеської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету Україна, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 в розмірі 400000 грн та на відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 110000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури Максим Ракович просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09.11.2022 як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, змінити в частині вимог про стягнення моральної шкоди та зменшити розмір моральної шкоди до 304200 грн, в решті задоволених вимог рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні цих вимог.

Апеляційна скарга з посиланням на вимоги закону та практику Верховного Суду, зокрема, у постановах Великої Палати від 22.04.2019 у справі № 14-4цс19, від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, мотивована тим, що факт заподіяння моральної шкоди підлягає доведенню в загальному порядку, а саме по собі постановлення виправдувального вироку не є автоматичною підставою для стягнення з держави компенсації моральної шкоди. Вказує, що сума присудженого відшкодування в жодному разі не має бути джерелом незаконного збагачення, особливо під час воєнного стану, має бути достатньою для розумного задоволення потреби особи, проте стягнута судами сума 400 000 грн перевищує встановлений у статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» гарантований державою мінімальний розмір компенсації моральної шкоди майже на 100000 грн. Суд припустився помилки при оцінці доказів, оскільки на підтвердження факту погіршення стану здоров`я позивача прийняв встановлення йому 25.09.2019 інвалідності П групи та захворювання опорно-рухового апарату, а причинний зв`язок між такими фактами та притягненням до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 не доведений. Належним відповідачем у справі має бути Держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, а суд стягнув відшкодуванні через ДКСУ. Стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 110000 грн судом не обгрунтоване, таке не відповідає співмірності, витраченому адвокатом часу, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову тощо, відповідні розрахунку як належні та допустимі докази відсутні.

У відзиві позивача ОСОБА_1 на апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури Максима Раковича зазначено, що скарга Прокуратури незаконна та необгрунтованна, а посилання прокуратури на воєнний стан, введений на території Держави, не заслуговують на увагу суду, оскільки дія воєнного стану не впливає на глибину страждань позивача, відповідачем у справі є сама Держава Україна, а відповідні протиправні дії, які стали підставою відповідного позову, мали місце до введення воєнного стану, як власне і пред`явлення позову.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди з 400000 грн до 2 756 000 грн та виклавши абзац два резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 2 756 000 грн компенсації моральної шкоди». Судові витрати покласти на відповідачів.

Доводами апеляційної скарги є порушення судом принципу змагальності сторін, а також непоправне обмеження права позивача на доведення (обґрунтування) заявлених позовних вимог, оскільки судом невірно визначено тривалість переслідування позивача, яке тривало 53 місяці та 7 днів, та штучно зменшено період негативного впливу протиправних дій на позивача; не розглянуто заяву ОСОБА_1 про допит у якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , яки могли підтвердити глибину страждань позивача; не враховано всі наведені позивачем обґрунтування розміру завданої йому моральної шкоди, зокрема, висновок судово-психологічної експертизи, тривалість порушення прав позивача, висновок судової психологічної експертизи щодо обґрунтування завданих моральних страждань, орієнтовна сума грошового еквівалента яких становить 3000000 грн, та те, що законодавцем встановлена лише найнижча межа такого відшкодування; позивач був обмежений у праві на відкритий розгляд його справи у судовому засіданні.

У відзиві відповідача Одеської обласної прокуратури на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 зазначається про невизнання апеляційної скарги позивача, зміст відзиву ідентичний відзиву на позовну заяву.

У відзиві Державної казначейської служби України на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначено, що помилковою є вимога позивача про списання коштів на його користь з єдиного казначейського рахунку, адже відповідно до пункту 23-1 ст. 1 Бюджетного кодексу України, єдиний казначейський рахунок відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (Казначейству), Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні. Тому стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Казначейство на користь ОСОБА_1 2 756 000 грн компенсації моральної шкоди призведе до нецільового використання бюджетних коштів саме Казначейства, оскільки кошти, які виділяються на утримання Казначейства, як окремої юридичної особи та суб`єкта господарювання, на цілі, визначені чинним законодавством України, не можуть бути стягнути на користь інших осіб. Скаржником необґрунтовано завищено розмір моральної шкоди у розмірі 2 756 000 грн, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності, не повинен приводити до безпідставного збагачення, а тому просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення суду від 09.11.2022 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та Одеської обласної прокуратури кожен підтримали доводи своїх апеляційних скарг та не визнали, відповідно, апеляційні скарги один одного.

Позивач, заступник керівника Одеської обласної прокуратури Максим Ракович, представник Державної казначейської служби України, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратура Максима Раковича такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 прийнятий до ДМС України Чорноморська регіональна митниця 24.07.2000, де наказом начальника Одеської митниці ДФС України від 21.04.2016 № 398-о призначений на посаду заступника начальника митного поста начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Чорноморськ» Одеської митниці ДФС, звільнений 10.12.2021 (т. 1 а.с. 179-189).

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину, від 30.01.2017 зазначено ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 21-25).

Згідно протоколу огляду місця події від 30.01.2017 , протоколів обшуку (нерозбірливо) вбачається проведення слідчих дій в службовому кабінеті ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 78-107).

Відповідно повідомлення Прокуратури Одеської області від 31.01.2017 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого. 3 ст. 368 КК України (т. 1 а.с. 26-32).

Згідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2017 до ОСОБА_1 , залишеної без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.02.2017, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 30.01.2017 по 30.03.2017 (т. 1 а.с. 33-35, 36-39).

Згідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 29.03.2017 запобіжний захід продовжено до підозрюваного ОСОБА_1 до 29.05.2017 (т. 1 а.с. 40).

Відповідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2017 ОСОБА_1 тимчасово відсторонити від посади заступника начальника митного поста «Чорноморськ» до 31.03.2017 (т. 1 а.с. 49-51).

Згідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2017 у справі № 522/1901/17 підозрюваному ОСОБА_1 продовжено відсторонення від посади заступника начальника митного поста «Чорноморськ» до 27.07.2017 (т. 1 а.с. 44-48).

Згідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2017 накладено арешт на майно ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 52-55).

Відповідно ухвал Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2017 накладено арешт на речі та документи ОСОБА_1 , вилучені 30.01.2017 під час обшуку домоволодіння та у приміщенні службового кабінету позивача (т. 1 а.с. 54-59).

Відповідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 29.03.2017 запобіжний захід продовжено до підозрюваного ОСОБА_1 у відстороненні від посади заступника начальника митного поста «Чорноморськ» до 29.05.2017 (т. 1 а.с. 41-43).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2017 продовжено накладені зобов`язання на ОСОБА_1 , пов`язані з застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави у розмір 480000,00 грн (т. 1 а.с. 68-72).

Відповідно обвинувального акту Прокуратури Одеської області обвинувачений ОСОБА_1 у кримінальному провадження № 0000055, за ч. 3 ст. 368 КК України (т. 1 а.с. 154-162).

Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 26 липня 2019 року ОСОБА_1 виправданий та визнаний невинуватим на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Запобіжний захід у вигляді застави, обраний обвинуваченому ОСОБА_1 , скасовано (т. 1 а.с. 60-67).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 апеляційну скаргу залишено без задоволення, вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 26.07.2019 залишено без змін (т. 1 а.с. 112-121).

Постановою Верховного Суду від 07.07.2021 вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 26.07.2019 та ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення (т. 1 а.с. 123-128).

Згідно виписки №10376 з медичної карти хворого ОСОБА_1 хворів з 06.08.2019 по 20.08.2019 , висновки: признаки вертеброгенной радикулопатии с хроническим ишемическим поражением (мова оригіналу - російська) (т. 1 а.с. 235-236)

Відповідно виписки №7612 з медичної карти хворого ОСОБА_1 , хворів з 08.07.2020 по 24.07.2020, діагноз розповсюджений остеохондроз, зі слів хворіє з 2005 року (т. 1 а.с. 237-238).

Згідно виписки з медичної карти хворого ОСОБА_1 хворів з 24.10.2018 по 06.11.2018 , діагноз розповсюджений остеохондроз (т. 1 а.с. 239-240).

Відповідно виписки з медичної карти хворого ОСОБА_1 хворів з 26.04.2019 по 15.05.2019, діагноз розповсюджений остеохондроз, зі слів хворіє протягом останнього року, скарги на підвищення тиску (т. 1 а.с. 241-242).

Згідно виписки з медичної карти хворого ОСОБА_1 хворів з 23.12.2019 по 03.01.2020, діагноз розповсюджений остеохондроз, зі слів хворіє протягом останнього року, скарги на підвищення тиску (т. 1 а.с. 243-244).

Відповідно довідки МСЕК № 248366 від 25.09.2019 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, загальне захворювання, до 25.09.2020 (т. 1 а.с. 246).

Згідно довідки МСЕК № 158243 від 21.09.2020 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, загальне захворювання, до 20.09.2022 (т. 1 а.с. 247).

Згідно висновку експерта № 612/1 від 20.12.2021 за результатами проведення судової психологічної експертизи у ОСОБА_1 є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості та виникли внаслідок його незаконного притягнення до кримінальної відповідальності; ситуація незаконного притягнення підекспертного до кримінальної відповідальності, перебування під слідством та судом є психотравмувальною для нього. ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджується за справою. Орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених ОСОБА_1 , становить 3000000,00 грн. (а.с. 249-288 т. 1).

Крім того, батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що підтверджено свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 від 21.10.2011 (т. 1 а.с. 163).

Відповідно консультативного висновку психолога № 2453 від 07.10.2021 Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» управління охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації за даними психологічного дослідження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено, що дитина відчуває себе самотньою, має тривожні думки, страх за своє життя та родини, страх втратити цілісність сім`ї, ймовірно встановленні порушення психіки дитини можуть бути пов`язані з ситуацією, що відбувалась 30.01.2017, яка була для неї психотравмуючою; відчуття сорому та неповноцінності, які сформувались внаслідок негативних подій в житті дитини, це все сформувало травмований етап розвитку дитини; рекомендовано психологічна корекція, арт-терапія та консультація дитячого психіатра (т. 1 а.с. 164-168).

Відповідно довідки МСЕК № 508654 від 16.06.2021 року надано ОСОБА_5 з зазначенням 2 групи інвалідності з 01.07.2021 загального захворювання безстроково (т.1 а.с. 248).

Відповідно довідки МСЕ № 066155 від 20.02.2002 року ОСОБА_3 , 1948 року народження, встановлено другу групу інвалідності, загальне захворювання, безстроково (т. 1 а.с. 111).

Згідно консультативного висновку психолога № 2454 від 07.10.2021 року КНП «ООМЦПЗ» Одеської обласної ради за психологічним дослідженням ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначено про сформований від подій 30.01.20217 року надважкий психологічний стан, який спричинив погіршення соматичного здоров`я та високий рівень психологічного навантаження та рекомендовано психотерапія та сімейна терапія (т. 1 а.с. 169-176).

З протоколу обшуку в будинку АДРЕСА_1 , вбачається його проведення за участі ОСОБА_5 .

Згідно договорів про правову допомогу №17 від 10.06.2017 року, № 23/1 від 11.09.2017 року, № 41 від 25.11.2019 року, №20 від 02.07.2021 року, укладених між ОСОБА_1 та адвокатом Івановою П.В., вбачається, що предметом договорів є надання останньої позивачу правової допомоги на стадії проведення досудового слідства по кримінальному провадженню № 0000055, яке перебуває в слідчому відділі прокуратури Одеської області.

Додатковою угодою до Договору про надання правової допомоги № 17 від 10.06.2017 визначено розмір гонорару адвоката у розмірі 30000 грн, який клієнт має сплатити адвокату 10.06.2017, що підтверджується квитанцією, а також наданий акт приймання наданих послуг від 01.08.2017 та виконання зобов`язань, передбачених Договором про надання правової допомоги та Додатковою угодою, та сторони не мають взаємних претензій.

Додатковою угодою до Договору про надання правової допомоги № 23/1 від 11.09.2017 визначено розмір гонорару адвоката у розмірі 60000 грн, який клієнт має сплатити адвокату 11.09.2017, що підтверджується квитанцією, а також наданий акт приймання наданих послуг від 30.07.2019 та виконання зобов`язань, передбачених Договором про надання правової допомоги та Додатковою угодою, та сторони не мають взаємних претензій.

Додатковою угодою до Договору про надання правової допомоги № 41 від 25.11.2019 визначено розмір гонорару адвоката у розмірі 15000 грн, який клієнт має сплатити адвокату 25.11.2019, що підтверджується квитанцією, а також наданий акт приймання наданих послуг від 11.01.2021 та виконання зобов`язань, передбачених Договором про надання правової допомоги та Додатковою угодою, та сторони не мають взаємних претензій.

Додатковою угодою до Договору про надання правової допомоги № 20 від 02.07.2021 визначено розмір гонорару адвоката у розмірі 5000 грн, який клієнт має сплатити адвокату 02.07.2021, що підтверджується квитанцією, а також наданий акт приймання наданих послуг від 12.07.2021 та виконання зобов`язань, передбачених Договором про надання правової допомоги та Додатковою угодою, та сторони не мають взаємних претензій.

Вказані оплати ОСОБА_1 адвокату Івановій підтверджено квитанціями до прибуткових касових ордерів № 23/1 від 11.09.2017 60000 грн, підстава - договір про надання правової допомоги № 23/1, № 17 від 10.06.2017 - 30000 грн, підстава договір про надання правової допомоги № 17 від 10.06.2017, № 20 від 02.07.2021 5000 грн, підстава- договір про надання правової допомоги № 20 від 02.07.2021, № 41 від 25.11.2019 15000 грн, підстава договір про надання правової допомоги № 41 від 25.11.2019 (а.с. 153 т. 1).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша-друга статті 1176 ЦК України).

Згідно з нормами статей 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

У наведених статтею першою цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв`язку наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода (стаття 3 Закону).

У статті 4 Закону передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, з урахуванням обставин конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року в справі № 214/6982/13-ц (провадження № 61-97св18), на яку міститься посилання в касаційній скарзі, вказано, що: «здійснення слідчих дій у ході розслідування кримінальної справи, на що також посилаються суди в обґрунтування своїх висновків, відноситься до повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, тому саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди. Такий розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення. Виходячи із системного аналізу положень ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», враховуючи закріплені у цивільному законодавстві вимоги розумності, виваженості і справедливості, касаційний суд приходить до висновку про зменшення визначеного судом першої інстанції відшкодування моральної шкоди, розмір якого значно перевищує гарантований законодавством і не відповідає встановленим судами попередніх інстанцій обставинам справи».

Тобто, визначений розмір відшкодування моральної шкоди, якщо він перевищує гарантований законом розмір компенсації, має бути в будь-якому разі мотивований судом з посиланням на конкретні обставини справи.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» в 2022 році (на момент розгляду справи судами) мінімальну заробітну плату визначено в розмірі 6 500 грн.

У справі, що переглядається, суд вірно застосував до виниклих правовідносин сторін вищенаведені вимоги закону та вірно встановив, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 30 січня 2017 року (дата затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину) до 24 грудня 2020 року (дата набрання законної сили випрадовувальним вироком суду), загалом 46 місяців і 24 дні.

З огляду на термін перебування позивача під слідством та судом, мінімальний гарантований законодавцем розмір компенсації моральної шкоди складає 304200 грн (46 місяців та 24 дні х 6500 грн).

У справі, що переглядається, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди на рівні 400 000 грн, що перевищує розмір компенсації, гарантований законом, суд вірно врахував засади розумності й справедливості, характер, обсяг і тривалість страждань, яких зазнав позивач, та необхідність докладення значних зусиль для відновлення організації його життя, та мотивувавши розмір компенсації моральної шкоди конкретними обставинами, встановленими в цій справі.

З урахуванням характеру й глибини заподіяних ОСОБА_1 страждань, тривалості перебування його під слідством та судом, а також з огляду на застосовані до позивача запобіжні заходи, перебування його під вартою в ізоляторі тимчасового тримання протягом трьох діб з 30.01.2017 до 02.02.2017, а потім звільнення з-під варти із внесенням застави з продовженням йому строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України (прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; не відлучатися за межі міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здача на зберігання до органу досудового розслідування свого паспорту для виїзду за кордон), відсторонення від роботи протягом 177 днів, вилучення та арешт майна, тощо колегія суддів погоджує правильний висновок суду про визначення розміру компенсації моральної шкоди у сумі 400000 грн, який майже на 100000 грн перевищує гарантований державою мінімальний розмір відшкодування.

Доведений позивачем негативний вплив неправомірних дій зазначених органів на його фізичний та психологічний стан, шкоду його діловій репутації, дає можливість збільшенню розміру гарантованого державою мінімального розміру відшкодування моральної шкоди до 400000 грн.

Довід апеляційної скарги позивача про невірно визначений період перебування позивача під слідством та судом та штучне його зменшення судом не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки вказаний термін обмежується набранням законної сили виправдувальним вироком суду, яким є ухвала Одеського апеляційного суду від 24.12.2020, а не помилкове посилання позивача як на кінцевий термін його незаконного кримінального переслідування на постанову Верховного суду від 07 липня 2021 року, якою залишено без змін вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 26 липня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року, оскільки судове рішення є таким, що набрало законної сили, після його перегляду апеляційною інстанцією, у тому разі і про скасування всіх застосованих щодо позивача ОСОБА_1 обмежень цього ж дня.

Крім того, помилковими є посилання позивача на неврахування судом всіх обставин справи та наданих позивачем доказів на підтвердження розміру завданої йому моральної шкоди, зокрема висновку судово-психологічної експертизи № 612/1 від 20.12.2021.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши надані позивачем докази, у тому разі і наданий ним висновок експерта № 612/1 за результатами проведення судової психологічної експертизи від 20.12.2021, колегія суддів погоджує слушну думку відповідачів щодо того, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, а тому вважає оскаржуване рішення ухваленим з дотриманням принципу співмірності та справедливості з урахуванням конкретних обставин справи та тривалістю завдання моральної шкоди позивачу. Саме такий висновок про застосування відповідних норм права зроблений Верховним Судом у постанові від 02.06.2021 у справі № 591/6892/18.

Що стосується наданих позивачем доказів встановлення певних груп інвалідності його дружині та матері, то таке не заслуговує на увагу, оскільки відсутні докази зв`язку між таким станом здоров`я близьких та членів родини ОСОБА_1 та його незаконним кримінальним переслідуванням.

Так само і щодо стану здоров`я позивача, у якого вперше діагноз, щодо якого він згодом неодноразово після початку щодо нього слідчих дій лікувався, був встановлений згідно наданих ним виписок з історій хвороб ще у 2005 році, і так само відсутні докази зв`язку між його станом здоров`я та наступним встановленням йому групи інвалідності.

Одночасно колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури про безпідставне стягнення витрат на правничу допомогу в кримінальному провадженні, оскільки таке доведено позивачем належними доказами.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Порядок застосування зазначеного вище Закону встановлений Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженим наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення).

Абзацом 3 пункту 10 Положення передбачено, що до сум, які підлягають поверненню громадянинові на підставі пункту 4 статті 3 Закону, відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

З дотриманням вимог ст. 76, 77, 78, 79, 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем надані докази, що свідчать про укладення договорів про надання правової допомоги з адвокатом Івановою П.В., сторонами визначено розмір винагороди адвоката за здійснення захисту та представництво інтересів позивача та надання йому інших видів правової допомоги (п. 3 Договорів) у формі гонорару, який визначається на умовах і в порядку, зазначених в додатковій угоді. Такі угоди до кожного договору надані ОСОБА_1 , та додатковими угодами сторони визначили розмір гонорару та строк його сплати, позивачем гонорар сплачений відповідно до наданих квитанцій до прибуткових ордерів.

За таких обставин повне невизнання відповідачем Одеською обласною прокуратурою розміру погодженого сторонами договору про правову допомогу гонорару, не ґрунтується на вимогах закону, а підстави для зменшення його розміру відсутні з огляду на тривалість та обсяг наданих адвокатом Івановою П.В. юридичних послуг з 10.06.2017 до липня 2021, зокрема, участь як на досудовому слідстві, так і в судах всіх інстанцій першої, апеляційної та касаційної інстанцій у липні 2021 року.

Посилання на неврахування судом складності справи тощо може братися до уваги у разі необґрунтованості розміру гонорару, але не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку компенсувати особі її витрати на правову допомогу взагалі, оскільки таке передбачено спеціальним законом.

Отже, задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу у кримінальному провадженні, місцевий суд вірно виходив із доведеності позивачем їх розміру, а доводи апеляційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури про недоведеність таких витрат та необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі не заслуговують на увагу.

Що стосується доводів апеляційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури про те, що належним відповідачем у справі має бути Держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, а суд стягнув відшкодуванні через ДКСУ, то таке є помилковим власним тлумаченням заявником норм закону, що регулюються спірні правовідносини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), на яку міститься посилання в апеляційній скарзі, вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Проте, саме такий спосіб стягнення завданої неправморніми діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду шкоди погоджений у Постанові КЦС ВС від 08.02.2023 - № 750/958/20750/958/20.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на невирішення судом його клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 14-ту 09.11.2022, та розгляд справи за його відсутності, про що свідчить протокол судового засідання від 09.11.2022, не призвело до неправильного вирішення справи. В суді апеляційної інстанції представник позивача був присутнім особисто, надавав пояснення. До того ж, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення, крім того, не може бути скасоване правильне по суті рішення.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін є ухвалення судом рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури Максима Раковича залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 07 квітня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко