Справа № 464/4371/22 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/25/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» про визнання недійсними умов договору,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» про визнання недійсними умов договору.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 30 серпня 2022 року він уклав договір про надання фінансового кредиту № 22645-08/2022 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ", за яким кредитодавець надав йому фінансовий кредит у розмірі 10 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 10 днів, тобто до 08 вересня 2022 року.

Вказував, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 182,5 процентів річних від суми кредиту в розрахунку 0,50 процентів на добу та вважає, що пункти 1.3 та 2.3 кредитного договору підлягають визнанню недійсними, оскільки встановлена в договорі процентна ставка перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеною, не відповідає вимогам п.5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, що як наслідок свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором.

Просив визнати недійсними п. 1.3 та п. 2.3. кредитного договору № 22645-08/2022, укладеного 30 серпня 2022 року між ним та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» про визнання недійсними умов договору залишено без задоволення.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що річна відсоткова ставка, передбачена п. 2.3 Договору становить 912,5 %, що складає 91250 грн., що більше як в дев`ять разів перевищує суму кредиту, що свідчить про надмірну жорсткість такої умови, яка згідно п. З ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою договору.

Вказує. що оскільки сума відсотків річних, передбачена п.п. 1.3, 2.3 Договору, є у понад 50 % більшою він суми кредиту, вимога Договору щодо сплати окреслених відсотків є непропорційно великою, що в силу п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою договору.

Також зазначає, що згідно з п. 13 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в період здійснення в Україні заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), забороняється підвищення процентної ставки за кредитним договором.

Постановою КМ України № 1236 від 09 грудня 2020 року в Україні встановлено карантин та запроваджено обмежувальні протиепідемічні заходи з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Вказана постанова станом на сьогодні чинна в редакції від 19 серпня 2022 року.

На думку позивача, всупереч вказаній правовій нормі, відповідач у договорі передбачив можливість підвищення процентної ставки за кредитом, що прямо суперечить вимогам цивільного законодавства, наслідком чого є недійсність окремих умови кредитного договору.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Сторони у справі в судове засідання не з`явились, хоч належним чином повідомлялися про час і місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ч. 2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення 10 квітня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 30 серпня 2022 року ОСОБА_1 та ТзОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» уклали Договір про надання фінансового кредиту № 22645-08/2022, відповідно до якого ТзОВ «Фінансова компанія «Інвеструм надає ОСОБА_1 фінансовий кредит у сумі 10 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит наданий строком на 10 днів, тобто до 08 вересня 2022 року.

Відповідно до пункту 1.3. за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 182,5% річних від суми кредиту в розрахунку 0,50 % на добу. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах Товариства - https://www.bananacredit.com.ua/. У розділі 2 Договору встановлений Порядок нарахування процентів та сплати заборгованості за Договором. У пункті 2.3 зазначено, у разі якщо Клієнт не сплатив кредит у передбачений п. 1.2. цього Договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою з першого дня користування кредитними коштами, що становить 2,5 %, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору.

Вказаний кредитний договір підписаний з використанням електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, договір про надання фінансового кредиту № 22645-08/2022 від 30.08.2022 р. містить всі істотні умови, зокрема: електронні підписи, виконані відповідно дост.12 Закону України «Про електронну комерцію», розмір кредиту 10 000,00 грн., строк, на який надається кредит 10 календарних днів, процентна ставка 0,50% на добу та 182,5% річних від суми наданого кредиту, загальна вартість кредиту із процентами 10 500, 00 грн. (додаток № 1 до Договору).

Нормою статті 230 ЦК України встановлено правові наслідки оспорюваного правочину, вчиненого під впливом обману.

Так, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (частина перша статті 230 ЦК України).

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 18 Закон України «Про захист прав споживачів» Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про:

1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця ;

2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця ;

3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;

4) надання можливості продавцю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору;

5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором;

6) надання продавцю права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається;

7) надання продавцю права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця ;

8) надання продавцю права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом;

9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру;

10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;

11) надання продавцю права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі;

12) надання продавцю права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору;

13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору;

14) надання продавцю права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору;

15) обмеження відповідальності продавця стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей;

16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець не виконає своїх;

17) надання продавцю права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак, якщо: умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Крім того, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки (частина п`ята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Частиною шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що недійсними є правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики.

Нечесна підприємницька практика включає наступне: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною (частина перша статті 19 Закону).

Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

Відповідно п. 2.3 Договору, у разі якщо Клієнт не сплатив кредит у строк передбачений в п. 1.2. цього Договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому Клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору.

Позивач, підписавши договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, засвідчив, що він погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені у запропонованому договорі, а отже, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними.

Так, пункт 6.7 договору містить пряму вказівку на те, що підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє та погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства.

Пункт 6.8 Договору вказує, що клієнт підтверджує, що отримав від Товариства до укладення цього Договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Звертаючись із цим позовом до суду, позивач просив визнати недійсними пункти 1.3, 2.3 договору про надання фінансового кредиту № 22645-08/2022, посилаючись на те, що умови договору, зазначені в цих пунктах є несправедливими, що порушує принцип добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, за своєю суттю є надмірною та необґрунтованою компенсацією, яка спрямована на невиправдане збагачення позикодавця.

Судом встановлено, що за договором про надання фінансового кредиту № 22645-08/2022 від 30 серпня 2022 року ОСОБА_1 отримав грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн. на строк 10 днів, тобто до 08 вересня 2022 року зі сплатою відсотків у розмірі 0,50 % на добу, загальна вартість кредиту з процентами 10 500 грн.

Тобто, за 10 днів користування кредитом ОСОБА_1 мав сплатити проценти у розмірі 500 грн., що не перевищує суму кредиту.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що укладаючи договір, ОСОБА_1 усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими, пери цьому, вказані умови влаштовували позивача на час підписання договору, вважав такі умови прийнятними для себе. Також він підтвердив, що отримав від позикодавця до укладення спірного договору інформацію, зазначену у частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; повідомлений про свої права відповідно до статті 8 Закону України «Про захист персональних даних»; інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Отже, після отримання і використання коштів, діючи добросовісно, та виконуючи в строк зобов`язання, позивач не мав би наслідком постійного збільшення плати за користування кредитом.

Таким чином, покликання ОСОБА_1 на те, що пункти 1.3, 2.3 укладеного договору за своїм змістом є несправедливими, оскільки платіжні зобов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитом є непомірно високими та річна відсоткова ставка складає 182,5%, не знайшли свого підтвердження, оскільки кредитний договір укладено на строк 10 календарних днів, зі сплатою 0,50 відсотків на добу, що становить 500 грн. Тим самим, при добросовісному виконанні зобов`язання позивачем не настали б негативні наслідки, пов`язані з простроченням боржника,в даному випадку мова йде про плату за користування кредитом, а не компенсацію невиконання зобов`язань за договором.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що спірний договір позики підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, позикодавцем було надано позивачу документи, які передували укладенню спірного договору, у тому числі, й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу.

За змістом ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Зі змісту укладеного сторонами договору не вбачається, що жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими, до договору внесене не було. Не містять вони і будь-яких інших несправедливих умов.

Перед погодженням договору позичальник ОСОБА_1 міг безперешкодно ознайомитися з умовами кредитування відповідача та будь-якими іншими продуктами, що пропонувалися відповідачем, на офіційному сайті відповідача, а також порівняти його з кредитними продуктами інших фінансових установ.

Згідно з приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, оскільки ОСОБА_1 не довів належними доказами підстав для визнання недійсним пунктів фінансового кредиту № 22645-08/2022 від 30 серпня 2022 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання умов спірного договору недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.