ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Хіль Л.М.,

судді Пилипчук Л.І., Триголов В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою Іващенка Олександра Олександровича - представника Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2021 року в складі судді Лисиченко С.М. по справі за заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державного казначейства України, Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями службової особи органу державної влади.

Апеляційний суд заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив стягнути з держави через Казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України 10000 моральної шкоди завданої незаконними рішенням службової особи органу державної влади Департаменту патрульної поліції, а також вирішити питання витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 25 грудня 2019 року командиром взводу Управління патрульної поліції у Харківській області старшим лейтенантом поліції Марченко О.О. відносно нього було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1902583, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП.

Вищезазначена постанови була ним оскаржена та рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.04.2020, яке набрало законної сили 07.08.2020, постанову серії ЕАК №1902583 скасовано, як протиправну, а провадження по справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП відносно позивача закрито.

Вважав, що в результаті незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в приниженні його честі та гідності і яку він оцінює у 10000 грн.

В обґрунтування завдання моральної шкоди та її розміру, зазначив, що він є пенсіонером за станом здоров`я, отримувана пенсія являється єдиним джерелом доходів, незаконні дії посадової особи державного органу щодо накладення на нього штрафу в сумі 425 грн. не тільки принизили його честь та гідність, а ще й викликали сильне психологічне навантаження, оскільки це для позивача значна сума грошових коштів, яку він може витратити на своє проживання та ліки.

Крім того вказував, що управління патрульної поліції, достовірно знаючи про судовий розгляд справи, у ході судового процесу продовжувало здійснювати на нього психологічний тиск та направило постанову серії ЕАК №1902583 від 25 грудня 2019 року до виконавчої служби для примусового виконання, що в свою чергу визвало додаткові хвилювання у позивача та психологічні напруження. Міжрайонним відділом ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постановлено стягнути з нього вже подвійний штраф в сумі 850 грн. Зазначений факт також свідчить про відсутність з боку управління національної поліції відносно нього, як людини, поваги до честі та гідності.

Також зазначав, що у зв`зку з оскарженням ним постанови про притягнення до адміністративної відповідальності він, пенсіонер за станом здоров`я, змушений був приїжджати у кожне судове засідання, призначене судом, при цьому, перебуваючи в групі ризику за віком, ризикуючи під час дії карантину отримати зараження на COVID-19, внаслідок цього відбувались значні зміни у його звичайному ритмі життя, існуванні, оскільки він не міг продовжувати нормальне активне життя, витрачати цей час на власні потреби.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції України, Державного казначейства України, Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м.Харкова про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 363, 20 грн.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2650 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив представник Департамент патрульної поліції Іващенко О.О. який просив рішення місцевого суду скасувати з підстав порушення норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що позивачем до суду не надано належних доказів неправомірності дій посадових осіб ДПП та не доведено факту завдання позивачу цими діями моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок з протиправністю дій і завданням шкоди.

Зазначає, що витрати на правову допомогу є неспівмірними та необгрунтованими.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18.10.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Харкова від17 червня 2021року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18.10.2022 закінчено підготовчі дії по вказаній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

05 листопада 2021 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20.01.2023 року вказану справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАК №1902583, складної командиром взводу Управління патрульної поліції у Харківській області старшим лейтенантом поліції Марченко О.О. відносно водія ОСОБА_3 , останній 25.12.2019 об 11 год.32 хв., керуючи автомобілем КІА р.н. НОМЕР_1 по вул. Суздальські ряди, 12 в м.Харкові не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.3. перетнувши її, чим порушив пп.8.5.1. ПДР України та здійснив виїзд на зустрічну смугу, чим порушив п.11.4 на дорозі з двостороннім рухом, щонайменше 2 смуги в одному напрямку заборонено виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги. Чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. За адміністративне правопорушення на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 09.04.2020, яке набрало законної сили 07.08.2020, вищезазначену постанову серії ЕАК №1902583 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі скасовано, а провадження по справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП відносно позивача закрито (а.с.5-6).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого повторно в результаті укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрованого 31 травня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міського управління юстиції у Хмельницькій області ( актовий запис 569), прізвище ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_2 (а.с.7).

Таким чином, ОСОБА_3 (після зміни прізвища ОСОБА_2 ) було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 грн, оскільки судовими рішеннями встановлений факт того, що ОСОБА_2 був незаконно притягнутий до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно постанови про накладення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП від 25.12.2019 року за порушення правил дорожнього руху до позивача було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.04.2020, яке набрало законної сили 07.08.2020, вищезазначену постанову серії ЕАК №1902583 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі скасовано, а провадження по справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП відносно позивача закрито (а.с.5-6).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно стягнуто моральну шкоду, оскільки дії працівника поліції щодо винесення постанови про накладання адміністративного стягнення, відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди, її розміру та причинно-наслідкового зв`язку між діями певних осіб й заподіянням такої шкоди, колегія суддів вважає безпідставними.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено, що: «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Посилання в апеляційній скарзі на необгрунтованість витрат на правову допомогу не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, висновків суду не спростовують та на правильність постановленого рішення не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Іващенка Олександра Олександровича - представника Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя Л.М. Хіль

Судді Л.І. Пилипчук

В.М Триголов