Справа № 545/1511/22
Провадження № 2/545/133/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2023 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого - судді : Гальченко О.О.,

при секретарі : Глазуновій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за зміненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та припинення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 18.05.2022 звернувся до суду із позовом до відповідачки про визначення місця проживання дитини та припинення сплати аліментів на підставі ст. 147 ч. 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану та розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Харківського райсуду Харківської області на Полтавській райсуд Полтавської області, мотивуючи тим, що 20.11.2010 між ними зареєстровано шлюб у ВДРАЦС по м. Харкову Харківського міського управління юстиції. Спільне життя з відповідачкою не склалось, та як наслідок рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18.08.2016 по справі № 642/3764/2016ц. шлюб між ними було розірвано. В шлюбі у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.09.2012 перебуваючи у шлюбі вони придбали у приватну спільну часткову власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . При цьому, він прийняв у приватну особисту власність 1/3 частку зазначеної квартири, а відповідачка прийняла у приватну особисту власність 2/3 частки квартири.

При розірванні шлюбу спору про місце проживання дитини між ними не було, син залишився проживати з матір`ю у їх спільній квартирі за вищевказаною адресою, про що зазначено у рішенні Ленінського районного суду м. Харкова від 18.08.2016 року.

Відповідачка разом із їх сином зареєстрована у квартирі, яка належить йому на праві приватної власності в АДРЕСА_2 . ( після початку функціонування ЦНАП у м. Харкові до суду буде надана довідка про реєстрацію місця проживання відповідачки та сина. Реєстрація місця проживання сина підтверджується банківської випискою ).

Їх син - ОСОБА_3 , навчається в 5-Д класі Комунального закладу - Пі сочинського ліцею «Мобіль» Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області.

Він завжди приймав активну участь у вихованні сина, забезпечував його всім необхідним для духовного та фізичного розвитку. Значну частину часу, один-два тижні на місяць, син проживав разом з ним або з його батьками в АДРЕСА_3 .

Оскільки, він завжди брав активну участь у вихованні їх спільної дитини, купував необхідні речи, товари для школи, організовував дозвілля та відпочинок для дитини, сплачував за лікування, відповідачка лише у 2019 році звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, мотивувавши це тим, що хоче отримувати кошти на дитину особисто, та самостійно визначати на що їх витрачати.

18.09.2019 рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/2601/19 було стягнуто аліменти з нього на утримання дитини - ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття у розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з 16.04.2019. У даному судовому рішенні відображено, що він, як батько, активно приймав участь у матеріальному забезпеченні дитини, до подання позову про стягнення аліментів, а саме : «Відповідач надав копії чеків та довідок про сплату послуг : басейну спортивно-оздоровчого комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », аквапарку «Джунгли», центрального парку відпочинку, планетарію, канцтоварів до школи, одягу, взуття, спортивного інвентарю та спортивної форми, шкільного рюкзаку, лікування, харчування в групі продовженого дня, піротехнічних виробів, столу. ( а. с. 24-31, 36, 37, 57-60 )».

20.11.2019 на підставі виконавчого листа № 642/2601/19, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/2601/19, у Московському ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків ) було відкрите виконавче провадження № 60652717.

Аліменти ним сплачуються належним чином на рахунок виконавчої служби, заборгованості зі сплати аліментів на час подання даного позову не існує. Крім аліментів, він продовжує забезпечувати сина всім необхідним для його фізичного та духовного розвитку, а саме він забезпечує сину медичне обслуговування, спортивні секції, одяг, взуття, шкільні канцтовари, святкування важливих подій, поїздки на море та водойоми у літній період, розваги, розважальні парки та інше.

Зазначає, що відповідачка останній рік не витрачає аліменти на їх спільну дитину. Всі витрати на спільну дитину оплачує він.

Так, наприклад 26.05.2021 він відкрив у АТ «Приватбанк» для сина « ОСОБА_4 ». Цією банківською карткою син оплачував собі витрати у школі на харчування та інші невеликі продуктові покупки для себе. Згідно банківської виписки в період з 26.05.2021 - 23.02.2022 ( до воєнних дій ) вбачається, що син здійснював оплату в їдальні у ліцеї, де він навчається, в продуктових магазинах. За вказаний період «Картку Юніора» було поповнено на 6 006 грн. Згідно банківської виписки відповідачка внесла 155 грн., інші 5 951 грн. були внесені ним ( банківська виписка та довідка з банку надається ).

Приблизно з 2019 року, відповідачка почала проживати в їх спільній квартирі з невідомим йому чоловіком - ОСОБА_5 . У 2020 році у них народилась дитина - ОСОБА_6 .

Згідно акту обстеження квартири від 14.12.2020, складеного депутатом Пісочинської селищної ради - Валяєвим А.П., у їх спільній квартирі у смт. Пісочин, проживають :

- ОСОБА_2 , 1987 року народження ( відповідач по справі );

- ОСОБА_3 , 2011 року народження ( спільний син з відповідачкою );

- ОСОБА_5 , 1982 року народження ( невідома особа );

- ОСОБА_6 , 2020 року народження ( син відповідачки ).

Після їх з відповідачкою розлучення, остання почала регулярно застосовувати до їх сина психологічні та фізичні знущання. Такі знущання вона виправдовувала тим, що це елемент виховання дитини. За останні три роки, після появи нового чоловіка та народження іншої дитини, психологічні та фізичні знущання з боку відповідачки, щодо їх сина лише посилювались.

Зокрема, до їх спільного сина відповідачка зверталась нецензурною лайкою, принижувала його, погрожувала, знецінювала його досягнення. Наприклад частими були фрази : «я ненавиджу тебе та твого батька». Погрози та приниження були систематичними та залежали від настрою відповідачки.

Фізичні знущання полягали у побиттях руками, побутовими речами, дряпанням обличчя, штовханням, сильним затиском потилиці та рук, ляпасами по голові та тілу.

Причини для такого відношення були різними, зокрема знущання могло спровокувати поїздка з батьком на море або інший водойм влітку, поход із ним в кіно або парк розваг, надання сином переваги в одязі та речам які придбано батьком, а не відповідачкою. Інколи причинами також ставали звичайні позитивні відгуки про батька, про час проведений з сином з батьком, або бабусею і дідусем.

Спочатку, співмешканець відповідачки - ОСОБА_5 , не втручався при її знущаннях з їх сина, та деколи навіть намагався заспокоїти відповідачку. Проте, в останній час теж долучився до регулярних психологічних знущань, зокрема шляхом образ та принижень. Декілька разів ОСОБА_5 викручував руки сину та хватав за шию. Будь-яких стосунків та спілкування між сином та ОСОБА_5 не має. Зі сторони сина тільки страх та образа до нього та небажання знаходитись поруч.

Зазначає, що шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не укладено.

Йому не відомо на яких підставах ОСОБА_5 взагалі проживає у квартирі, де він є співвласником.

Неправомірне проживання в одній квартирі з його сином невідомої йому особи - ОСОБА_5 почало викликати в нього занепокоєння за свою дитину, тому з його появою у квартирі, син почав більше часу проводити з ним та залишатись у нього, або його батьків, протягом більш тривалого часу, ніж раніше.

Внаслідок такого відношення дитині складно сконцентруватись на навчанні, тренуваннях та соціальних відносинах з однолітками. Дитина постійно відчуває психологічне навантаження та прагне не знаходитись вдома протягом тривалого часу.

Близько 6 місяців тому, у сина виникли скарги на порушення сну у вигляді раптових прокидань у ночі. За останні місяці кількість таких прокидань значно зменшилось, але не зникли повністю.

10.05.2022 дитина пройшла обстеження у лікаря - невропотолога ( довідка додається ). Будь-яких патологій виявлено не було, але лікарем було рекомендовано ввести активний спосіб життя, уникати негативних емоційних хвилювань, зайняття спортом. Зі слів лікаря при активному способі життя та відсутності стресу, такі прокидання повинні зникнути.

Зазначає, що 18.11.2021 він звертався до служби у справах дітей та сім`ї Пісочинскої селищної ради з приводу можливого насильства їх сина відповідачкою ( копія заяви надається ).

19.11.2021 співробітники служби у справах дітей та сім`ї Пісочинскої селищної ради відібрали пояснення у їх сина та відповідачки, та провели бесіду з відповідачкою.

З пояснень сина вбачається, що відповідачка б`є та принижує його, та він бажає проживати разом зі своїм батьком, тобто з ним ( копії пояснень надаються ).

З початком зимових канікул у кінці грудня 2021 року син переїхав до нього та проживає з ним. У школу його відвозив він або його батько на автомобілі, коли у нього не виходило. У лютому 2022 року син був у матері декілька днів. Після введення воєнного стану син постійно знаходиться з ним та повертатись до матері не бажає, мотивуючи це тим, що з ним він почувається у безпеці, відсутнє постійне нервове напруження, образи, страх побоїв, та існує можливість добре навчаться в школі.

Враховуючи постійні обстріли м. Харкова вони вимушені були покинути місто.

З 08.03.2022 по 21.03.2022 вони жили у м. Чернівці. З 22.03.2022 вони проживали в АДРЕСА_4 ( підтверджується довідками взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, видані 08.04.2022, через декілька тижнів після подання заяви про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб ).

Він планує проживати із сином в будинку його батьків разом із ними в АДРЕСА_3 . У сина із бабусею та дідусем гарні відносини. Його батьки надають внуку турботу, комфорт та любов.

Зазначає, що під час проживання з ним у сина значно підвищились досягнення у навчанні, покращилось самопочуття та емоційний стан.

Після закінчення навчального року та видачу учнівського табелю, останній буде наданий до суду для підтвердження значних підвищень досягнень у навчанні порівняно з першим семестром, коли син проживав у матері.

Він має матеріальну можливість забезпечувати свого сина всім необхідним для належного фізичного та духовного розвитку.

За професією він є моряком ( копія посвідчення моряка надається ).

Кошти на життя він заробляв ходячі у морські рейси на морських суднах різного типу. Наразі планує мати постійну роботу в Україні.

Крім спільної квартири з відповідачкою в АДРЕСА_5 , має також у власності квартиру в АДРЕСА_2 , та квартиру в АДРЕСА_6 , що підтверджується витягом з ЄДРРПНМ ( витяг додається ).

Має у власності автомобіль марки «NISSAN АLМЕRА», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію автомобіль.

Відповідачка не працевлаштована, доходу не має. Крім того, з появою ще однієї дитини у неї не має достатньо часу для належного виховання та догляду дитини, зокрема відвідування перукаря, допомога з навчанням, повноцінне харчування, медичний догляд та інше.

Також, вважає важливим, що йому завжди допомагали з опікою та вихованням дитини його батьки, котрі доглядали внука з народження і котрих він дуже любить та поважає. Зокрема його батько відвозить сина у школу, коли в нього не виходь, возить на спортивні секції та змагання, допомагає із вирішенням домашніх завдань для школи, та здійснює інший побутовий догляд. Син часто залишається у бабусі із дідусем на канікули або вихідні дні.

В той же час, батьки відповідачки ніколи не приймали ні матеріальної ні духовної участі у вихованні їх сина. Наскільки відомо, вони проживають у рф та будь яких контактів з внуком не мають.

Зазначає, що він не заперечує проти повноцінного спілкування сина із відповідачкою. Визначення місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на його взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

За ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема : особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною ( як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною ); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухала при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Відповідно до ст. 6 «Європейської конвенції про здійснення прав дітей» від 25.01.1996 під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Європейський суд з прав людини ( ЄСПЛ ) у справі «М.С. проти України» ( рішення від 11.07.2017, заява № 2091/13 ) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування : по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним ( п. 100 рішення від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09 ).

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є дохідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

При вирішенні спорів щодо місця проживання дитини доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її

морального, духовного та фізичного розвитку ( такий висновок викладений у постанові ВС від 21.07.2021 № 404/3499/17 ).

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 «Конвенції ООН про права дитини» від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ст. 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Враховуючи те, що з кінця грудня 2021 року, неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , проживає з батьком - ОСОБА_1 , тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, вважає, що у нього зник обов`язок сплати аліментів на користь відповідачки.

Підсумовуючи викладене, з кінця грудня 2021 року, неповнолітня дитина - ОСОБА_3 проживає з ним, знаходиться повністю на його утриманні та вихованні, повертатися до матері та її співмешканця не бажає. За повні чотири місяці проведені дитиною з ним він значно покращив свої досягнення у навчанні, покращив соціальні відносини з оточуючими, у дитини покращився емоційний стан та зникло відчуття страху. Він має з сином повне взаєморозуміння та взаємоповагу, має матеріальну можливість забезпечувати дитину всім необхідним для її фізичного та духовного розвитку, можливість возити дитину до школи, на спортивні тренування, до лікаря, забезпечувати дитині дозвілля та розваги. Має у власності житлову нерухомість та автомобіль. Оскільки з відповідачкою у них немає взаємної домовленості щодо місця проживання їх спільної дитини та постійно виникають суперечки та непорозуміння з цього приводу, для забезпечення найкращих умов для виховання дитини та захисту її інтересів, звертається до суду з вимогою про визначення місця проживання дитини з батьком.

Також вважає, що у зв`язку з переїздом сина до нього на постійне місце проживання та утримання, підстава для стягнення аліментів на користь відповідачки відпала, тому прохаю суд захистити його порушене право шляхом припинення примусового стягнення аліментів на користь відповідачки.

Відповідно п.10 ч. 3 ст.175 ЦПК України підтверджує, що ним не подано іншого позову ( позовів ) до цього ж відповідача ( відповідачів ) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляє, що попередній ( орієнтовний ) розрахунок суми судових витрат понесений ним складається з суми судового збору.

Прохав : Визначити місце проживання неповнолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Припинити з 01 червня 2022 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , які стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/2601/19 від 18 вересня 2019 року за виконавчим листом № 642/2601/19. Стягнути з відповідачки суму судових витрат.

28.06.2022 позивач надав суду заяву про зміну позовних вимог ( а. с. 77 - 78 ) та остаточно прохав : Визначити місце проживання неповнолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Припинити з 01 травня 2022 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , які стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/2601/19 від 18 вересня 2019 року за виконавчим листом № 642/2601/19. Стягнути з відповідача суму судових витрат.

В судове засідання сторони у справі не з`явилися. Позивач, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, змінені позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити із підстав викладених у позові та наданих ним доказів, не заперечував розгляд справи в заочному порядку у відсутності відповідачки ( а. с. 142 ). Відповідачка повторно не з`явилася в засідання з невідомих суду причин, хоча заздалегідь повідомлялась про день та час розгляду справи шляхом дачі повідомлень у пресу, від неї не надійшло відзиву на позов та будь-яких заяв про відкладення справи слуханням. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору : Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради та Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків ), надавши суду клопотання про розгляд справи у відсутності їх представників ( а. с. 104, 142 ). Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з`явившихся належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи в заочному порядку.

Судом встановлено всі обставини, на які в позові посилається позивач та вони доводяться матеріалами справи на а. с. 13 - 51, 62 - 64, 69 - 75. Згідно висновку щодо визначення місця проживання малолітнього, то Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, то вважають за доцільне визначити місце проживання дитини разом із батьком - ОСОБА_1 ( вих. № 180 від 22.09.2022 ( а. с. 105 - 106 ).

Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 «Конвенції ООН про права дитини» від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно ст. 181 СК України аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Судові витрати у справі підлягають вирішенню згідно ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 4, 10, 43, 49, 77, 133, 134, 175, 259, 263 - 268, 354 ЦПК України, ст. 15, 16 ЦК України, ст. 19, 141, 160, 161, 171, 179, 180, 181, 273 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 6 «Європейської конвенції про здійснення прав дітей», суд, -

В И Р І Ш И В :

Змінений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та припинення сплати аліментів - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП : НОМЕР_1 .

Припинити з 18.05.2022 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , стягнуті на підставі рішення Ленінського райсуду м. Харкова від 18.09.2019 року ( справа № 642/2601/19 ) за виконавчим листом № 642/2601/19.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 984,80 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення надруковано суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: О. О. Гальченко