У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2023 року м.Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Борцова А.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Головне управління пенсійного фонду в Дніпропетровській області,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 , в порядку окремого провадження, звернувся до суду з вказаною заявою та просить встановити факт, що має юридичне значення - належності йому правовстановлюючого документа - архівної довідки № 193, виданої йому комунальним закладом «Верхньодніпровський районний трудовий архів» 03 серпня 2016 року, що необхідно йому для здійснення свого права на отримання пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 ст.293 ЦПК України передбачено перелік справ, що підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження, серед яких є також така категорія справ, як встановлення факту, що має юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (ч.1 ст.315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України).

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

У справі № 287/167/18-ц Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33-35 постанови від 30 січня 2020 року зазначила про таке: «Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній».

У постанові від 22 березня 2023 року по справі № 290/289/22-ц Верховний Суд зазначив, що визначаючи, чи пов`язується з встановлення зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, Суд застосовує положення статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям. Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Окрім того, із змісту даної постанови слідує, що у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявника до суду, і якщо вимоги заявника за своїм предметом та можливими правовими наслідками пов`язані з публічно-правовими відносинами з державою, то вони не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства оскільки за предметом та можливими правовими наслідками такий спір існує у сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи визначені законом завдання цивільного судочинства, Верховний Суд визнав недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Аналогічні по суті висновки викладені у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19.

Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

До основних завдань ПФУ відносить реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення, загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу, тощо.

Із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається, що встановлення цього факту йому необхідне для звернення до Пенсійного фонду України для призначення пенсії, тобто реалізації його права на пенсійне забезпечення.

Вказане свідчить про те, що між заявником та Пенсійним фондом України виник спір, пов`язаний з правом заявника ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення , і цей спір не пов`язаний з будь-якими цивільними права та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням, а відтак за своїм предметом та можливими правовими наслідками вимоги заявника пов`язані з публічно-правовими відносинами з державою, а отже не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1.ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, враховуючи правову мету звернення заявника ОСОБА_1 до суду, яка полягає у реалізації права на пенсійне забезпечення та недопустимість ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим, суддя дійшов висновку, що у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту слід відмовити, оскільки спір, який виник між заявником ОСОБА_1 та Пенсійним Фондом України підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

У разі відмови у відкритті провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст.ст.186, 315 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Головне управління пенсійного фонду в Дніпропетровській області - відмовити у зв`язку з тим, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити заявнику, що він має право звернення із такими вимогами в порядку КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, але протягом п`ятнадцяти днів може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Ухвала складена та підписана суддею 07.04.2023 року.

Суддя: підпис А.А.Борцова