справа № 759/142/22
головуючий у суді І інстанції Бабич Н.Д.
провадження № 22-ц/824/3355/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року

у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (надалі по тексту - КП «Київтеплоенерго»; підприємство) звернулося до суду з цим позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення до 01 травня 2018 року у розмірі 5 525 грн 12 коп., заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у сумі 4 444 грн 18 коп., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11 088 грн 56 коп., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у сумі 928 грн 38 коп., витрати пов`язані з отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у сумі 33 грн та 2 270 грн витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги №601-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01 травня 2018 року теплової енергії.

Відповідач проживає у квартирі АДРЕСА_1 , однак своєчасно не сплачує за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась вказана заборгованість, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року позов КП Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь КП Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за послуги централізованого опалення станом на 01 травня 2018 року у розмірі 6 088 грн 56 коп., судовий збір у розмірі 2270 грн та витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у розмірі 33 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, постачання яких здійснює позивач.

Врахувавши, що у квартирі відповідача наявні квартирні засоби обліку гарячої води, однак позивачем нарахована заборгованість згідно з показниками вузлів розподільного обліку на будинку, суд першої інстанції, з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 462/5889/16-ц (відповідно до якого оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг є різновидом претензії і чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений; споживач у випадку пред`явлення до нього вимог про стягнення таких нарахувань вправі заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів), дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог про стягнення заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у сумі 928 грн 38 коп.

Разом з тим, суд першої інстанції встановив, що у зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення станом з 01 травня 2018 року у розмірі 11 088 грн 56 коп., однак, з урахуванням часткової сплати боргу у сумі 5 000 грн, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 6 088 грн 56 коп. (11 088 грн 56 коп. - 5 000 грн).

Щодо позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача за період до 01 травня 2018 року, суд першої інстанції з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, вважав за необхідне застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості за послуги з опалення станом до 01 травня 2018 року у розмірі 5 525 грн 12 коп., заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у сумі 4 444 грн 18 коп., у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позову у цій частині.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, КП Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року).

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина 1 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року).

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року).

Отже, зобов`язання відповідача з оплати наданих послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води виникали щомісячно.

Заявник апеляційної скарги вказував, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630). Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць.

Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630).

Якщо договором не встановлений інший термін, то від 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення, про що викладено правову позицію у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17.

Також зазначив, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12 березня 2020 року.

Таким чином, строк позовної давності обраховується починаючи від березня 2017 року. Також вказує, що положенням статті 264 ЦК України передбачено випадки переривання строку позовної давності, зокрема, вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов`язку. КП «Київтеплоенерго» посилався на те, що в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, з якого вбачається оплату відповідачем послуг з централізованого опалення у березні 2017 року у сумі 1500 грн, у грудні 2018 року - 500 грн, тобто строк позовної давності було перервано.

За твердженнями заявника апеляційної скарги, строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожитих від березня 2017 року до червня 2021 року включно не було пропущено (посилається на судову практику у справах №758/4358/21, 910/21570/21).

Отже, КП «Київтеплоенерго» звернулося за захистом своїх інтересів до суду у межах позовної давності та посилається на розрахунок заборгованості до 01 травня 2018 року на загальну суму 9 969 грн 30 коп. (5 525 грн 12 коп + 4 444 грн 18 коп.).

За таких обставин апелянт вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідач, у визначений ухвалою суду строк, скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, у якому вказує на те, що він разом із сім`єю вселився у квартиру в кінці 2018 року, і саме з того часу почав споживати комунальні послуги.

Відповідно до документів наданих позивачем, заборгованість зі сплати постачання гарячої води, з нарахованою пенею, складає 6025 грн 12 коп.

Вказує, що з моменту здачі будинку в експлуатацію у його квартирі був встановлений лічильник гарячої води, заводський номер 00269119. Через неналежне постачання гарячої води, одразу після заселення в квартиру, для підігріву води ним був встановлений електричний бойлер і послугою централізованого постачання гарячої води, з часу прийняття квартири, не користувався.

Відповідно до Правил надання комунальних послуг він щомісячно надавав нульові показники лічильника до теплопостачальної організації. А також здійснював повірку лічильника гарячої води, на підтвердження чого послався на акт контрольного зняття показників лічильника гарячого водопостачання, складеним представником РВЗ №4 КП «Київтеплоенерго» Поліновським М.М.. в якому зазначено, що на ГВП встановлено лічильник № 00269119 і показники лічильника на дату повірки складають 0,01 м. куб.

Актом №1278 від 07 вересня 2021 року, складеним представником РВЗ №4 КП «Київтеплоенерго», зазначено, що на ГВП встановлено лічильник № 00269119і показники лічильника на дату повірки складають 0,08 м. куб.

Свідоцтвом про повірку засобу вимірювальної техніки від 08 червня 2021 року, виданим ТОВ «Еталон-АСП» зазначено, що здійснена повірка лічильника ГВП №00269119, який є справним і зазначено показники лічильника 0,08 м. куб. Вказаний об`єм витраченої гарячої води вкладається в похибку пов`язану з повіркою лічильника.

Таким чином, за твердженнями відповідача, з часу прийняття квартири за актом прийому передачі, він не користувався гарячою водою і відповідно нарахування за користування ГВП здійснена незаконно, без достатніх правових підстав.

Протягом 2018-2021 років він неодноразово звертався до позивача з приводу нарахування у квитанціях заборгованості з гарячого водопостачання, однак контрольне зняття показників лічильників так і не було проведено.

Крім того зазначає, що у його квартирі встановлений лічильник квартирного обліку теплової енергії заводський № 16015128, про що свідчить акт від 30 вересня 2016 року, у якому зазначені показники лічильника на день встановлення - 002,924 ГКал.

Актом прийняття на абонентський облік від 01 грудня 2016 року зазначений прилад обліку повірений 30 вересня 2016 року і між перевірочний інтервал складає 4 роки.

Актом контрольного зняття показників вузла обліку теплової енергії № 1278 лічильник заводський номер 16015128 перевірений 03 липня 2020 року і показник зазначений 006,848 ГКал.

Тобто, з 2016 по 2020 рік за даними лічильника на квартирі витрачено всього 3,924 ГКал, що свідчить про відсутність постачання тепла в квартиру з 2016 року. Зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено вартість 3,924 ГКал і не визначена грошова сума, яка підлягає сплаті з урахуванням показників приладу обліку теплової енергії.

Вважає, що КП «Київтеплоенерго» намагається незаконно стягнути з нього заборгованість за фактично не надані комунальні послуги, ігноруючи наявність прийнятих на комерційний облік приладів обліку теплової енергії, при цьому поза межами строків позовної давності.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року не оскаржується у частині стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення станом на 01 травня 2018 року у розмірі 6 088 грн 56 коп., судового збору у розмірі 2270 грн та витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у розмірі 33 грн, тому предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише у частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги на загальну суму 9 969 грн 30 коп. (5 525 грн 12 коп + 4444 грн 18 коп.).

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. (а.с. 8).

Судом встановлено, що 06 серпня 2014 року у газеті Хрещатик №111 (4511) опублікований договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню ПАТ «Київенерго» (а.с.12).

28 березня 2018 року в офіційному віснику Київської міської ради - газеті Хрещатик (випуск № 34 (5085) на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (а.с.13).

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії).

Відповідно до умов цього договору ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку №2 до цього договору (а.с. 11).

Відповідно до додатку № 1 та додатку № 2 до договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 6 025 грн 12 коп. та централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 444 грн 18 коп. (а.с. 6-7).

Згідно з наданим КП «Київтеплоенерго» розрахунком відповідач має заборгованість станом на 01 вересня 2021 року по оплаті наданих послуг у розмірі 12 016 грн 94 коп., яка складається із заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11 088 грн 56 коп. та централізованого постачання гарячої води у розмірі 928 грн 38 коп. (а.с. 4-5).

Всього за розрахунком позивача на його користь підлягає стягненню сума заборгованості за спожиті послуги з 01 травня 2018 року у розмірі 12 016 грн 94 коп. та за спожиті послуги до 01 травня 2018 року 9 969 грн 30 коп. Тобто, загальна сума заборгованості складає 21 986 грн 24 коп.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Заперечуючи проти позову в цій частині, відповідач подав заяву про застосування позовної давності (а.с. 74,75).

Стосовно висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині з підстав пропуску позивачем строку позовної давності колегія апеляційного суду враховує таке.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1,5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині 1 статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Суд першої інстанції встановивши, що позивач є правонаступником ПАТ «Київенерго» на підставі договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, а позовом звернувся до суду 04 січня 2022 року дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позовної давності щодо стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги на загальну суму 9 969 грн 30 коп.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність пропуску позовної давності, то колегія апеляційного суду звертає увагу на таке.

З розрахунків заборгованості, що містяться в матеріалах справи (а.с. 4,5) вбачається, що вказані розрахунки стосуються періоду виникнення заборгованості 01 листопада 2018 року по 31 серпня 2021 року та 01 травня 2018 року по 31 серпня 2021 року.

З огляду на це, вказана у розрахунках оплата у розмірі 500 грн у грудні 2018 року та оплати у грудні 2020 року, березні, травні, червні, липні 2021 року по 500 грн, не відносяться до періоду виникнення заборгованості до 01 листопада 2018 року та не перериває перебіг позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості, що виникла до 01 листопада 2018 року.

В матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, на який посилається апелянт в апеляційній скарзі та з якого вбачається оплату відповідачем послуг з централізованого опалення у березні 2017 року у сумі 1500 грн, інших доказів на підтвердження наведених обставин апелянтом до суду не надано.

Колегія апеляційного суду вважає, що з огляду на те, що Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, - набув чинності 02 квітня 2020 року, він не підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли до 01 листопада 2018 року.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині вимог про стягнення заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води в сумі 928 грн 38 коп. у зв`язку з пропуском позовної давності, - є правильним.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги на загальну суму 9 969 грн 30 коп., - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська