Справа № 149/781/23
Провадження №2/149/306/23
Номер рядка звіту 71
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.06.2023 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Павлюк О. О.,

при секретарі Олійник І. С.,

за участю позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Хмільницької міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Хмільницької міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивовано тим, що відповідач перебував у шлюбі з її донькою ОСОБА_4 від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 . Заочним рішенням суду від 21.07.2021 шлюб між ними розірвано. В подальшому рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_4 було визнано недієздатною, встановлено опіку та призначено опікуна. Всі обов`язки по вихованню та догляду за дитиною лягли на позивача. Відповідач не бере участі у вихованні дітей, не виконує покладені на нього батьківські обов`язки. За таких обставин позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина.

Ухвалою суду від 30.03.2023 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву, однак відзиву подано не було.

30.05.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином.

Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (копія на а.с. 11) підтверджено, що ОСОБА_3 є батьком, а ОСОБА_4 -матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (копія на а.с. 9) підтверджено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_6 .

Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21.07.2021 в справі № 149/1574/21 (копія на а.с. 12) шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 01.11.2022 в справі № 149/1919/22 (копія на а.с. 13) ОСОБА_4 визнано недієздатною та встановлено над нею опіку.

Згідно довідки голови вуличного комітету від 20.12.2022 (а.с. 14) ОСОБА_1 дійсно здійснює догляд за своїм онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина забезпечена усім необхідним. Батько дитини - ОСОБА_3 участі у житті дитини не приймає . З травня 2021 ОСОБА_3 до дитини не приїжджає та не цікавиться його життям.

Відповідно до довідки Ліцею № 3 м. Хмільника Вінницької області № 43 від 12.12.2022 (а.с. 15) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно навчається у 8-Б класі Ліцею № 3 м. Хмільника Вінницької області. Його вихованням самостійно займається бабуся ОСОБА_1 , вона відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівником. Батько дитини - ОСОБА_3 шкільним життям сина не цікавиться, батьківські збори не відвідує.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України станом на 10.03.2023 до кримінальної відповідальності не притягалась, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявні судимості" (а.с. 18).

Виконавчим комітетом Хмільницької міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_5 (а.с. 31-35), відповідно до якого позбавлення батьківських прав є доцільним, а також доцільним є призначення ОСОБА_1 піклувальником над неповнолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи даний спір суд керується наступними нормами законодавства.

Відповідно Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ) (далі - Конвенція) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції).

За змістом ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (стаття 166 СК України).

Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей (ч.ч. 1, 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Приймаючи до уваги встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знайшов своє підтвердження, оскільки судом встановлено, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя. Відповідач тривалий час не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкуються з сином.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини справи, а також висновок виконкому Хмільницької міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно неповнолітнього ОСОБА_5 як виключної міри, спричиненої тривалим нехтуванням відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також призначення його опікуном ОСОБА_7 .

При цьому суд роз`яснює відповідачу зміст ч. 1 ст. 169 СК України, якою визначено, що батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

На підставі ст.ст. 7, 19, 150, 155, 164 СК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 76-81, 263-265, 273, 353, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у відношенні дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити піклування, призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 піклувальником неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та передати їй дитину на виховання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 23.06.2023.

Суддя Павлюк О. О.