Справа № 738/108/23
№ провадження 2/738/46/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2023 року Менський районний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого судді: Савченка О.А.

з участю:

секретаря: Лях Н.М.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Менського районного суду Чернігівської області з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом. Мотивувала позивач свої позовні вимоги тим, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . В даному господарстві з 26.03.2003 зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , проте з травня 2021 року за місцем реєстрації не проживає. Позивачка не може в повній мірі користуватись правами власника, оскільки відповідач залишається зареєстрованим за даною адресою, проте він не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, особистих речей в будинку не має, не несе інших витрат по утриманню та не приймає участі у спільному побуті. Тому позивачка для захисту своїх прав звернулася до суду.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, наполягала на задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, в установлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав, клопотань про розгляд справи тільки з його участю суду не надав.

За таких обставин, справу можливо розглянути без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши всі зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 8 п. 1 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод визначає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності, згідно Договору купівлі-продажу від 23 січня 2003 року, належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 3/18-15/20 від 06.01.2023 слідує, що в домоволодінні по АДРЕСА_1 , крім інших, з 26.06.2003 зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Згідно Акту обстеження умов проживання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 станом на 11 січня 2023 року, ОСОБА_2 , 1969 року народження, зареєстрований за даною адресою, але не проживає (а.с.10).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожен окремо, дали аналогічні покази про те, що відповідач колишній співмешканець позивача, більше двох років не проживає по АДРЕСА_1 . Свідки за вказаний період жодного разу відповідача не бачили в домоволодінні позивача.

Стаття 405 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 454/2025/15-ц, провадження № 61-46621св18.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, судом встановлено, що відповідач не проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 без поважних причин понад один рік, не сплачує кошти за житлово комунальні послуги, не веде з позивачем спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом, тобто підстав для продовження терміну зберігання за відповідачем права користування спірним житлом немає, що дає підстави суду визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 79, 81, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 07 квітня 2023 року.

Головуючий: О.А. Савченко