Справа № 589/4175/21
Провадження № 2/589/162/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2023 року м. Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі головуючого судді Лєвші С.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,-

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2021 року Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі АТ «ПУМБ») звернулося до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №01 від 03 липня 2017 року, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 75317,96 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання належним чином довготривалий строк, в наслідок чого станом на 22 червня 2021 року заборгованість складає 75317,96 грн, з яких: 16371,10 грн заборгованість за кредитом; 1,98 грн заборгованість за процентами; 36927,45 грн заборгованість за комісією; 22017,43 грн штрафні санкції.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в розмірі 2270 грн 00 коп.

04 листопада 2021 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Ухвалу про відкриття провадження разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу зареєстрованого місця проживання (а.с. 34).

Станом на 03 січня 2023 року відзив на позов та заперечення від відповідача ОСОБА_1 до суду не надійшли.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 03 липня 2017 року ОСОБА_1 було підписано заяву №01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якої відповідач прийняв публічну пропозицію Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі - ПАТ "ПУМБ") на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті pumb.ua, з урахуванням умов надання всіх послуг. (а.с.6)

Відповідно до умов вказаного договору ПАТ «ПУМБ» (кредитодавець) надає позичальнику ОСОБА_1 споживчий кредит на загальну суму 44034,85 грн на строк 24 місяці, розмір процентної ставки - 0,01 %, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості з 03.07.2017 по 02.01.2018 - 0,00 % , з 03.01.2018 5,99 %. (а.с.6)

Цільове призначення кредиту: загальні споживчі цілі 38492 грн.; оплата договору страхування 5542,85 грн. Повернення споживчого кредиту та сплата процентів за користування споживчим кредитом, комісій здійснюється рівними платежами за схемою, відповідно до графіку платежів, що міститься у заяві №01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, дата платежу до 3 числа кожного календарного місяця, в тому числі комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2637,69 грн щомісяця.

На виконання умов укладеного договору банк відповідно до меморіального ордеру № TR.22407362.239095.8810 від 03 липня 2017 року видав кредитні кошти відповідачу у сумі 44034,85 грн (а.с. 14, 104). Також, факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку. (а.с.21-23)

Як вбачається із статуту АТ "ПУМБ" погодженого Національним банком України 15 квітня 2021 року, АТ "ПУМБ" є правонаступником всіх прав та зобовязань ПАТ "ПУМБ" за рішенням Загалних зборів кціонерів Банку (протокол №79 від 26 квітня 2018 року). (а.с.24-25)

З наданої банком виписки з рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач свої зобов`язання щодо здійснення щомісячних платежів виконував не належним чином. (а.с. 17-20, 21-23)

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 22 червня 2021 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 75317,96 грн, до якої входить: заборгованість за кредитом 16371,10 грн, заборгованість за процентами 1,98 грн; заборгованість за комісією 36927,45 грн, штрафні санкції 22017,43 грн.

Наявність та розмір заявленої до стягнення заборгованості відповідача перед позивачем за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди та підтверджується наявними у матеріалах справи документами.

Вирішуючи вимоги позивача про стягнення нарахованої комісії в сумі 36927,45 грн та штрафних санкцій в сумі 22017,43 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За приписами статтей 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, у встановлені строки (терміни) виконання зобов`язання.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що передбачено ст. 611 ЦК України.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит,-щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої ст. 11, частини п`ятої ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати від 13 липня 2022 року у справі №194/1387/19 (провадження №14-44цс21).

Відповідно до п. 6 заяви №01 від 03 липня 2017 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості з 03.01.2018 в розмірі 5,99 %, що становить 2637,69 грн. щомісяця.

Однак розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості.

Таким чином вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно.

Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку про те, що положення кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах визначених п. 6 заяви №01 від 03.07.2017 та графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними.

Оскільки умови договору щодо обов`язку здійснення платежів по комісії є нікчемними, то суд вважає, що нарахована позивачем заборгованість за комісією в сумі 36927,45 грн не підлягає стягненню, а кошти сплачені відповідачем на погашення нарахованої комісії в сумі 10550,76 грн підлягають зарахуванню в рахунок заборгованості за кредитом (а.с. 19).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Як вбачається зі змісту заяви №01 від 03 липня 2017 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді штрафних санкцій (пені, неустойки) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

При цьому, позивач, обґрунтовуючи право вимоги щодо штрафних санкцій, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № 01 від 03 липня 2017 року, посилається на Публічну пропозицію ПАТ«ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Разом з цим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію ПАТ«ПУМБ» розумів відповідач та ознайомився і погодився з нею, підписуючи заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема, й щодо сплати неустойки за порушення клієнтом своїх зобов`язань, та саме у зазначеному в цьому документі, що доданий до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, оцінюючи паспорт споживчого від 03 липня 2017 року, який засвідчений сторонами суд приходить до висновку, що останній також не є належним доказом погодження сторонами розміру штрафу. (а.с.13)

Як слідує зі змісту паспорта споживчого кредиту, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Також, в даному паспорті зазначено, що надана інформація зберігає чинність та є актуальною до 03 липня 2017 року.

Таким чином, суд вважає, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання відповідачем (споживачем) не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбулася фіксація волі сторін договору та його змісту, в наслідок чого паспорт споживчого кредиту не є належним доказом погодження усіх істотних умов договору, що зокрема узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23.05.2022 у справі №393/126/20.

Таким чином суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 22017,43 грн штрафних санкцій (пені, неустойки), не підлягають задоволенню.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 жовтня 2022 року у справі №204/3896/20 (провадження №61-8009св22) зазначено, що «встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором споживчого кредиту за кредитом - 16371,10 грн та заборгованість за процентами 1,98 грн з відрахуванням суми 10550,76 грн, яка сплачена відповідачем в рахунок погашення нарахованої комісії, що в результаті становить 5822,32 грн.

Крім того, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст.141 ЦПК України у сумі 175,48 грн.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 76-81,83, 141, 223, 258, 259, 263-268, 274-279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (адреса місцезнаходження юридичної особи: місто Київ, вулиця Андріївська, будинок 4, поштовий індекс - 04070, ) заборгованість за кредитним договором №01 від 03 липня 2017 року в сумі 5822 (п`ять тисяч вісімсот двадцять дві) гривні 32 копійки та суму сплаченого при подачі позову судового збору у відсотковому співвідношенні задоволених позовних вимог в розмірі 175 (сто сімдесят п`ять) гривень 48 копійок, загалом визначивши до стягнення 5997 (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім) гривень 80 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області С.Л.Лєвша