Справа № 128/3203/21
Провадження № 22-ц/801/1060/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 рокуСправа № 128/3203/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне підприємство «Агрофірма Батьківщина»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 128/3203/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Шевчук Л. П. у залі суду, повний текст якого складено 06 березня 2023 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Агрофірма Батьківщина» (далі ПП «Агрофірма Батьківщина», Агорофірма) про визнання права власності та виділ в натурі частини нерухомого майна.

Позов мотивований тим, що 28 жовтня 2008 року між сторонами укладено договір, за умовами якого він зобов`язався внести в касу відповідача грошові кошти в сумі 1 400 000 грн для купівлі майнових паїв КСП «Батьківщина», реорганізованого в ПСП «Агрофірма Батьківщина» у їх власників членів бувшого КСП, а відповідач за внесені кошти купити указані майнові паї на своє ім`я та в строк до 31 березня 2009 року отримати в Стрижавській селищній раді майнові сертифікати на кожен придбаний майновий пай та половину з них передати йому, як за кількістю, так і за вартістю.

Після виконання указаного, сторони домовились оформити право спільної сумісної власності в рівних частинах на майно згідно пункту 5.1 договору, зокрема:

5.1.1. нерухоме майно, розташоване в смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області, а саме: реммайстерня вартістю 76 081 грн, будинок столової вартістю 15 565 грн, санпропускник вартістю 133 368 грн, гараж вартістю 14 105 грн, стельмашня вартістю 1 996 грн, склад міндобрив вартістю 16 302 грн, склад № 1 вартістю 11 400 грн, автоваги вартістю 472 грн, млин вартістю 6 196 грн, свинарники 4 шт. вартістю 40 205 грн, башта Рожновського з артскважиною вартістю 1 923 грн, склад ядівхімікатів вартістю 756 грн, будинок овочевий вартістю 2 781 грн, склад № 2 вартістю 30 079 грн, будинок пташника вартістю 1 514 грн, незакінчене будівництвом звіргосподарство вартістю 16 955 грн, незакінчений будівництвом автогараж вартістю 3 625 грн;

5.1.2 нерухоме майно, розташоване в АДРЕСА_1 , а саме: овочесховище вартістю 59 907 грн літ. «В»; консервний цех вартістю 71 311 грн літ. «Б» з котельнею «Б1», складом «Б2», прибудовами «Б3», «Б4», «Б5», «Б6»; цех сокорозливний вартістю 15 523 грн літ. «Г», з сушарнею літ «Г1», підвалом п/Г; бойня вартістю 1 785 грн, башта Рожновського з артскважиною вартістю 2 992 грн.

Сторони виконали ці умови договору.

Ухвалою Вінницького районного суду від 23 червня 2017 року визнано мирову угоду, укладену між сторонами по справі №128/4171/16-ц про виділ майна в натурі, за якою йому у власність було виділено таке майно:

1.1. господарський двір, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який складається з будівель: свинарник № 2 літ. «Б» з тамбуром-складом літ. «б», «б1»: приміщення № 1: з № 1 по № 3 площею 613,5 кв. м; свинарник № 3 літ. «В» з прибудовами літ. «в», «в1»: приміщення № 1: з № 1 по № 11 площею 466,9 кв. м; свинарник № 4 літ. «Г» з прибудовами літ. «г», «г1», «г2», «г3», «г4», «г5»: приміщення № 1: з № 1 по № 16 площею 922,2 кв. м; свинарник літ. «Е» приміщення № 1: з № 1 по № 5 площею 180,2 кв. м; водонапірна башта літ. «Ж» площею 8,7 кв. м; силосна яма № 1, артезіанська свердловина № 2, колодязь для стоків № 3, колодязь для стоків № 4, колодязь для стоків № 5. Загальна площа будівель 2 327,4 кв. м;

1.2. нежитлові будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ,: консервний цех літ. «Б» з котельнею літ. «Б1», складом літ. «Б2», прибудовами літ. «Б3», «Б4», «Б5», «Б6»: приміщення № 1: з № 1 по № 26 площею 851,4 кв. м; сховище літ. «В»: приміщення підвального поверху № 1: з № 1 по № 6 площею 1265,1 кв. м; сокрозливний цех літ. «Г» з сушарнею літ. «Г1», підвалом літ. «п/Г»: приміщення підвального поверху № 1: з № 1 по № 2 площею 176,3 кв. м, приміщення І поверху № 1: з № 3 по № 13 площею 384,6 кв. м, загальна площа по літ. «Г» 560,9 кв. м; прохідна літ. «Д», тамбур літ. «д»: приміщення І поверху № 1: з № 1 по № 4 площею 23,3 кв. м; убиральня літ. «Ж»;

1.3. нежитлова будівля автоваги Б, яка розташована по АДРЕСА_1 ;

1.4. нежитлові будівлі та споруди, які розташовані по АДРЕСА_3 та складаються з об`єктів: телятник «К», загальна площа 955,0 кв. м; прибудова «К», прибудова «К1»; телятник «Л», загальна площа 1 693,4 кв. м; будівля пекарні «М», загальна площа 180,0 кв. м; прибудова «М», ганок, ганок, ганок; будівля пункту штучного запліднення «Н», загальна площа 165,1 кв. м;

1.5. будівля звіроферми незавершена будівництвом, готовністю 59%, огорожа № 1-2, розташовані по АДРЕСА_4 ;

1.6. сім ємностей для пального зі складу пального В, розташованого по АДРЕСА_5 .

У власність ПП «Агрофірма «Батьківщина» виділено таке майно:

2.1. нежитлові будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 : ковбасний цех літ. «А» з прибудовами літ. «А1», «А2», «А3» та підвал літ. «п/А1»: приміщення підвального цеху № 1: з № 1 по № 3, площею 8,3 кв. м; приміщення І поверху № 1: з № 4 по № 24 площею 318,7 кв. м, приміщення ІІ поверху № 1: з № 25 по № 31 площею 122,0 кв. м, ганок, загальна площа літ. «А» - 499,0 кв. м, сушарня літ. «Е», прохідна літ. «Д1», ворота №1;

2.2. нежитлові будівлі корівників № 11-12 з прибудовами, які розташовані по АДРЕСА_5 , загальною площею 4 179,8 кв. м та складаються з приміщень: корівник «А», корівник «А1», корівник «А2», тамбур «а1», тамбур «а2», тамбур «а3», тамбур «а4», тамбур «а5», під навіси для худоби «а6», під навіси для худоби «а7», прибудова «а8», тамбур «а9», прибудова «а10», прибудова «а11», прибудова «а12», прибудова «а13», тамбур «а14», тамбур «а15», тамбур «а16», прибудова «а17», тамбур «а18»;

2.3. нежитлові будівлі, які розташовані по АДРЕСА_3 та складаються з приміщень: будинок КПП А, загальною площею 24,6 кв. м; прибудова «а»; ганок; ремонтна майстерня «Б», загальна площа 819,2 кв. м; оглядова яма о/л, сходи;

2.4. нежитлова будівля автовагової з навісом, яка розташована по АДРЕСА_5 та складається з приміщень: автовагова «А», загальна площа 27,6 кв. м; навіс а;

нежитлові будівлі та споруди, які розташовані по АДРЕСА_3 та складаються з об`єктів: телятник «А», загальна площа 897,1 кв. м; пандус; ганок; телятник «Б», загальна площа 923,9 кв. м; телятник «В», загальна площа 921,3 кв. м; водонапірна вежа «І»;

2.5. нежитлові будівлі та споруди, які розташовані по АДРЕСА_5 та складаються з об`єктів: будинок столової «А», загальна площа 126,1 кв. м; веранда «а1», прибудова «а2»; будинок механізатора «Б», загальна площа 203,4 кв. м; склад пального «В», в якому залишаються шість ємностей для пального, загальна площа 13,7 кв. м;

2.6. нежитлові будівлі та споруди, які розташовані по АДРЕСА_5 та складаються з об`єктів: сіносховище «А»; силосні ями 1-5; жомові ями 6-7;

2.7. нежитлова будівля з прибудовами, яка розташована по АДРЕСА_3 та складається з приміщень: будинок магазину «А», загальною площею 352,8 кв. м, ганок, ганок з козирком.

Предметом мирової угоди не були склад №1 вартістю 11 400 грн та склад №2 вартістю 30 079 грн.

У червні 2019 року під час оформлення права спільної сумісної власності на будівлі складів № 1 та № 2 йому стало відомо, що указані об`єкти нерухомості на праві приватної власності належать відповідачу.

Указує, що в основі оформленого відповідачем права власності на зернові склади були майнові сертифікати, які придбані відповідачем і за його кошти.

Зазначає, що незалежно від того, що відповідач є титульним власником його майна, він має право на його половину, оскільки спірне майно набуто ним за рахунок його коштів відповідно до умов укладеного між ними договору.

Вважає, належним та ефективним способом захисту прав є позовні вимоги про визнання за ним права власності на частку указаного нерухомого майна та виділ її в натурі відповідно до умов договору від 28 жовтня 2008 року.

Посилаючи на ці обставини, позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд:

визнати за ним право власності та виділити йому в натурі за адресою: АДРЕСА_1 зі складу зернового № 1 літ. «А», приміщення № 1, площею 125,9 кв. м, частину приміщення № 2, площею 63,1 кв. м, а також з мансарди «М/А» приміщення № 4, площею 125,8 кв. м та частину приміщення № 5, площею 63,1 кв. м, у тому числі ганок та навіс «а1», загальною площею 377,9 кв. м, а також навіс «В»;

навіс «Б», огорожу № 1, ворота № 2, огорожу № 3, огорожу № 4 та огорожу № 5 залишити у спільному користуванні з відповідачем та стягнути з відповідача на його користь компенсацію за відступ від частки у праві власності на ці будівлі в розмірі 22 363 грн;

визнати за ним право власності та виділити йому в натурі за адресою: АДРЕСА_6 зі складу зернового № 2 літ. «А» приміщення з № 1 по № 8 та частину приміщення № 9, площею 46,25 кв. м, загальною площею 540,15 кв. м, а також частину навісу складу № 2 для зерна літ. «Б», площею 290,3 кв. м та частину огорожі № 2, площею 146,0 кв. м;

ворота № 1, частину огорожі № 2 площею 66,3 кв. м та вимощення 1 залишити у спільному з відповідачем користуванні зі стягненням з відповідача на його користь компенсації за відступ від частки у праві власності на ці будівлі в розмірі 117 601 грн;

стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Скасовано забезпечення позову у вигляді арешту майна, а саме: на склад зерновий № 1 літ. «А», загальною площею 1 163,2 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; склад зерновий № 2 літ. «А», загальною площею 1080,3 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_6 , що застосоване ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2021 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

предметом договору від 28 жовтня 2008 року були майнові сертифікати на об`єкти рухомого та нерухомого майна, в переліку якого зазначалося і спірне нерухоме майно, а не безпосередньо право власності на ці об`єкти;

указаний договір не містить обов`язку відповідача передати у власність позивача майно, зокрема й спірне нерухоме майно, оскільки на момент укладення цього договору відповідач не набув права власності на це нерухоме майно;

відповідач правомірно набув право власності на спірне нерухоме майно, що встановлено рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 січня 2021 року у справі № 128/1936/19 та підтверджено постановою Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2021 року;

позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами порушення його прав;

відповідно до частини дев`ятої статті 158 ЦПК України застосовані ухвалою суду заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У квітні 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 17 квітня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 квітня 2023 року витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 квітня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав пропуску строку апеляційного оскарження.

04 травня 2023 року на виконання вимог ухвали ОСОБА_2 подав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду на 25 травня 2023 року о 09:30 год з повідомленням сторін.

25 травня 2023 року у засіданні оголошена перерва до 22 червня 2023 року 09:30 год.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

відповідач на момент укладення договору від 28 жовтня 2008 року був співвласником та користувачем спірного майна;

процедура оформлення майна у власність передбачала обов`язкову наявність майнових сертифікатів на майно пайового фонду бувшого КСП по вартості рівну вартості майна;

необхідну кількість майнових сертифікатів відповідач одержав завдяки коштам, внесеним позивачем на виконання умов договору;

укладений договір був обов`язковим для виконання;

відповідач п. 5.1.1 договору не виконав, не проінформував позивача про скликання зборів, прийняте рішення про виділ спірного майна у власність та оформлення ним права власності на указане майно;

поза увагою суду залишився той факт, що пунктом 8 договору встановлено право кожної з його сторін на виділення їй в натурі половини майна;

ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2019 року по справі № 643/17966/14-ц скасована постановою Вінницького апеляційного суду від 07 травня 2020 року, тому ОСОБА_3 не є власником спірного нерухомого майна, а висновок суду про відмову у позові з цих підстав помилковий.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача указує, що:

рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують;

вимоги про визнання права власності на майно може заявляти особа, яка є власником майна та набула право власності на таке майно на встановлених законом підставах; матеріали справи не містять доказів того, що позивач був власником спірного майна;

відповідач набув право власності на спірне нерухоме майно у встановленому законом порядку;

договір від 28 жовтня 2008 року зобов`язань щодо передачі позивачу спірного нерухомого майна не містить;

позивач не надав доказів виконання своїх зобов`язань за договором;

спір між сторонами щодо визнання за позивачем права власності на частки складу № 1 та складу № 2 вирішувався судом в межах цивільної справи № 128/1936/19;

нерозпайоване майно КСП «Батьківщина» у власність ПП «Агрофірма Батьківщина» не передавалось;

майно було передане у користування відповідача, а право розпоряджатись ним залишилося за співвласниками пайового фонду;

твердження позивача, що на момент укладення договору відповідач був власником спірного нерухомого майна є безпідставними.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом установлено, що 28 жовтня 2008 року сторони уклали договір за умовами якого:

ОСОБА_1 вносить в касу Агрофірми грошові кошти в сумі 1 400 000 грн для купівлі майнових паїв КСП «Батьківщина», реорганізованого в ПП «Агрофірма Батьківщина» у власників фізичних осіб, а Агрофірма за указані кошти купує належні власникам фізичним особам майнові паї КСП «Батьківщина», реорганізованого в ПСП «Агрофірма Батьківщина» на своє ім`я.

У строк до 31 березня 2009 року Агрофірма отримує в Стрижавській селищній раді свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) на кожен куплений майновий пай та передає ОСОБА_1 право власності на частину майнових паїв куплених за його кошти шляхом оформлення договору купівлі-продажу, вчиненого в простій письмовій формі.

Агрофірма передає у власність ОСОБА_1 таку частину майнових паїв, щоб загальна кількість паїв, що залишається у власності «Агрофірми», незалежно від часу придбання та за чиї кошти вони були придбані, була рівною кількості паїв, що передаються ОСОБА_1 у власність, як за кількістю, так і за вартістю. Решта куплених за кошти ОСОБА_1 майнових паїв залишається у власності Агрофірми. Після купівлі майнових паїв та перепродажі відповідної частини паїв ОСОБА_1 сторони оформляють право спільної сумісної власності на майно на дві рівні частини, зокрема на склад зерновий № 1 та склад зерновий № 2 (т. 1 а. с. 13-15).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2017 року у цивільній справі № 128/4171/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПСП «Агрофірма «Батьківщина» про виділ майна в натурі, визнано мирову угоду, укладену між сторонами, згідно якої:

1.У власність ОСОБА_1 виділяється таке майно:

1.1.господарський двір, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який складається з будівель:

свинарник № 2 літ. «Б» з тамбуром-складом літ. «б», «б1»: приміщення № 1: з № 1 по № 3 площею 613,5 кв. м; свинарник № 3 літ. «В» з прибудовами літ. «в», «в1»: приміщення № 1: з № 1 по № 11 площею 466,9 кв. м; свинарник № 4 літ. «Г» з прибудовами літ «г», «г1», «г2», «г3», «г4», «г5»: приміщення № 1: з № 1 по № 16 площею 922,2 кв. м; свинарник літ. «Е» приміщення № 1: з № 1 по № 5 площею 180,2 кв. м; водонапірна башта літ. «Ж» площею 8,7 кв. м; силосна яма № 1, артезіанська свердловина № 2, колодязь для стоків № 3, колодязь для стоків № 4, колодязь для стоків № 5; загальна площа будівель 2327,4 кв. м; це нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 5,1714 га, кадастровий номер :02:009:0945;

1.1.1. Приватне підприємство «Агрофірма «Батьківщина» визнає за ОСОБА_1 право на користування земельною ділянкою, кадастровий номер :02:009:0945, та зобов`язується протягом 10 днів з часу набрання законної сили ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області про визнання цієї мирової угоди подати до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області заяву про передачу ОСОБА_1 права оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , площею 5,1714 га, кадастровий номер :02:009:0945, яке належить ПСП «Агрофірма «Батьківщина» на підставі договору оренди земельної ділянки від 23 жовтня 2010 року, зі змінами від 09 листопада 2014 року у зв`язку з переходом у власність ОСОБА_1 нежитлових будівель, зазначених в п. 1.1. цієї мирової угоди;

1.2.нежитлові будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 : консервний цех літ. «Б» з котельнею літ. «Б1», складом літ. «Б2», прибудовами літ. «Б3», «Б4», «Б5», «Б6»: приміщення № 1: з № 1 по № 26 площею 851,4 кв. м; сховище літ. «В»: приміщення підвального поверху № 1: з № 1 по № 6 площею 1 265,1 кв. м; сокрозливний цех літ. «Г» з сушарнею літ. «Г1», підвалом літ. «п/Г»: приміщення підвального поверху № 1: з № 1 по № 2 площею 176,3 кв. м, приміщення І поверху № 1: з № 3 по № 13 площею 384,6 кв. м, загальна площа по літ. «Г» 560,9 кв. м; прохідна літ. «Д», тамбур літ. «д»: приміщення І поверху № 1: з № 1 по № 4 площею 23,3 кв. м; убиральня літ. «Ж»; це нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 2,8000 га, кадастровий номер :04:002:0473;

1.3.нежитлова будівля автоваги літ. «Б», яка розташована по АДРЕСА_1 ;

1.4.нежитлові будівлі та споруди, які розташовані по АДРЕСА_3 та складаються з об`єктів: телятник К, загальна площа 955, 0 кв. м; прибудова к, прибудова к1; телятник Л, загальна площа 1693,4 кв. м; будівля пекарні М, загальна площа 180,0 кв. м; прибудова м, ганок, ганок, ганок; будівля пункту штучного запліднення Н, загальна площа 165,1 кв. м;

1.5.будівля звіроферми незавершина будівництвом, готовністю 59 %, огорожа № 1-2, розташовані по АДРЕСА_4 ;

1.6.сім ємностей для пального зі складу пального В, розташованого по АДРЕСА_5 , які ОСОБА_1 має право вивезти зі складу пального у будь-який час після набранням ухвалою суду про визнання цієї мирової угоди законної сили.

2. У власність ПП «Агрофірма «Батьківщина» виділяється таке майно:

2.1. нежитлові будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 : ковбасний цех літ. «А» з прибудовами літ. «А1», «А2», «А3» та підвал літ. «п/А1»: приміщення підвального цеху № 1: з № 1 по № 3, площею 8,3 кв. м; приміщення І поверху № 1: з № 4 по № 24 площею 318,7 кв. м, приміщення ІІ поверху № 1: з № 25 по № 31 площею 122,0 кв. м, ганок, загальна площа літ. «А» - 499,0 кв. м, сушарня літ. «Е», прохідна літ. «Д1», ворота №1; це нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 2,8000 га, кадастровий номер :04:002:0473;

1.7.нежитлові будівлі корівників № 11-12 з прибудовами, які розташовані по АДРЕСА_5 , загальною площею 4179,8 кв. м та складаються з приміщень: корівник А, корівник А1, корівник А 2, тамбур а1, тамбур а2, тамбур а3, тамбур а4, тамбур а5, під навіси для худоби а6, під навіси для худоби а7, прибудова а8, тамбур а9, прибудова а10, прибудова а11, прибудова а12, прибудова а13, тамбур а14, тамбур а15, тамбур а16, прибудова а17, тамбур а18;

1.8.нежитлові будівлі, які розташовані по АДРЕСА_3 та складаються з приміщень: будинок КПП А, загальною площею 24,6 кв. м; прибудова а; ганок; ремонтна майстерня Б, загальна площа 819,2 кв. м; оглядова яма о/л, сходи;

1.9.нежитлова будівля автовагової з навісом, яка розташована по АДРЕСА_5 та складається з приміщень: автовагова А, загальна площа 27,6 кв. м; навіс а; нежитлові будівлі та споруди, які розташовані по АДРЕСА_3 та складаються з об`єктів: телятник А, загальна площа 897,1 кв. м; пандус; ганок; телятник Б, загальна площа 923,9 кв. м; телятник В, загальна площа 921,3 кв. м; водонапірна вежа І;

1.10.нежитлові будівлі та споруди, які розташовані по АДРЕСА_5 та складаються з об`єктів: будинок столової А, загальна площа 126,1 кв. м; веранда а1, прибудова а2; будинок механізатора Б, загальна площа 203,4 кв. м; склад пального В, в якому залишаються шість ємностей для пального, загальна площа 13,7 кв. м;

1.11.нежитлові будівлі та споруди, які розташовані по АДРЕСА_5 та складаються з об`єктів: сіносховище А; силосні ями 1-5; жомові ями 6-7;

1.12.нежитлова будівля з прибудовами, яка розташована по АДРЕСА_3 та складається з приміщень: будинок магазину А, загальною площею 352,8 кв. м, ганок, ганок, ганок з козирком.

3. Приватне підприємство «Агрофірма «Батьківщина», АДРЕСА_3 , , в якості компенсації за виділене у його власність по цій мировій угоді краще майно, зобов`язане сплатити ОСОБА_1 789 000 (сімсот вісімдесят дев`ять тисяч) гривень, але не менше, ніж суму, яка еквівалентна 30 000 (тридцяти тисячам доларам США) на день сплати за курсом продажу іноземної валюти ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»;

3.1. Кошти, які зазначені в пункті 3 цієї мирової угоди Приватне підприємство «Агрофірма «Батьківщина» виплачує ОСОБА_1 у такі строки: 789 000 (сімсот вісімдесят дев`ять тисяч гривень), але не менше, ніж суму, яка еквівалентна 30 000 (тридцяти тисячам доларам США) на день сплати за курсом продажу іноземної валюти ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - до 10 серпня 2017 року.

4. У спільній частковій власності сторін з рівними частками: по 1/2 у кожної з сторін залишається майно:

4.1. Будинок овочевої бригади, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 з прибудовою літ. «а»: приміщення № 1: з № 1 по № 6, площею 116,5 кв. м; водокачка літ. «Б»: приміщення № 1: з № 1 по № 2, площею 38,8 кв. м; теплиця літ. «В». Загальна площа 155,3 кв. м. Указане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 1,0271 га, кадастровий номер :02:009:0946.

4.1.1. ПП «Агрофірма «Батьківщина» зобов`язується протягом 10 (десяти) днів з часу набрання законної сили ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області про визнання цієї мирової угоди подати до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області заяву про зміну договору оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , площею 1,0271 га, кадастровий номер :02:009:0946, із змінами від 17 грудня 2014 року, укладеного між відповідачами ПП «Агрофірма Батьківщина» та Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області, на предмет включення ОСОБА_1 співорендарем даної земельної ділянки на рівних правах з ПП «Агрофірма «Батьківщина»;

4.2. нежитлові будівлі та споруди, які розташовані по АДРЕСА_1 та складаються з приміщень: будівля бойні А, загальна площа 51,6 кв. м; будівля обробки туш А1; загальна площа 7,2 кв. м; навіс б; водонапірна вежа 1, свердловина 2, огорожа № 2;

5. ОСОБА_1 протягом 10 (десяти) днів з часу набрання законної сили ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області про визнання цієї мирової угоди зобов`язується передати ПП «Агрофірма «Батьківщина» оригінали свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) КСП «Батьківщина», реорганізованого в ПП «Агрофірма «Батьківщина», на загальну суму за номінальною вартістю 1 305 500 (один мільйон триста п`ять тисяч п`ятсот) гривень, на підставі яких сторонами було отримане в натурі майно, зазначене у цій мировій угоді.

Провадження у справі № 128/4171/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПСП «Агрофірма «Батьківщина» про виділ майна в натурі закрито (т. 1 а. с. 31-35).

Ухвала суду набула законної сили 29 червня 2017 року.

На замовлення ПСП «Агрофірма Батьківщина» були виготовлені технічні паспорти на склад зерновий № 1 по АДРЕСА_1 та склад зерновий АДРЕСА_7 (т. 1 а. с. 20-25, 26-30).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 січня 2021 року у справі № 128/1936/19 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, ПСП «Агрофірма Батьківщина» про визнання рішень та свідоцтв частково недійсними, визнання права спільної сумісної власності (т 1 а. с. 39-58).

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду із таким позовом просив суд, зокрема:

визнати недійсними рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 390 та № 391 від 22 грудня 2009 року та свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 від 02 квітня 2010 року в частині передачі у власність ПСП «Агрофірма Батьківщина» частки складу зернового загальною площею 1 163,2 кв. м, розташованого в АДРЕСА_1 ; частки складу зернового площею 1080,3 кв. м, розташованого в АДРЕСА_6 та визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності разом із ПСП «Агрофірма Батьківщина» на указані склади.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2021 року указане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Висновком експерта за результатом проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 1704/1705/1706, 1709/1710/1711/22-21 від 12 липня 2022 року встановлено ринкову вартість спірних об`єктів нерухомого майна; надано варіанти розподілу спірного нерухомого майна по між сторонами та із можливим відхиленням від ідеальних часток та визначено компенсації за відхилення від ідеальних часток (т. 1 а. с. 139-171).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу закріплені у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України).

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою.

Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.

Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України, є різновидом загального способу захисту визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права.

Указаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 334/16879/15-ц.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України, слід ураховувати, що за змістом зазначеної норми судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача таке право, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за статтею 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до зазначеної норми є саме оспорення або невизнання права, а не намір набути таке право за рішенням суду.

Системний аналіз наведених положень свідчить про те, що набуття права власності на певні об`єкти передбачає наявність юридичного складу, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги наявним у нього на підставі договору, укладеного 28 жовтня 2008 року між ним та відповідачем, правом спільної сумісної власності на частки зернових складів № 1 та № 2, розташованих в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_6 .

Матеріалами справи встановлено, що предметом договору від 28 жовтня 2008 року були майнові сертифікати на об`єкти рухомого та нерухомого майна, в переліку якого зазначалось і спірне нерухоме майно, а не безпосередньо право власності на ці об`єкти.

Указаний договір не містить обов`язку відповідача передати у власність позивача майно, зокрема, й спірне нерухоме майно, оскільки на момент укладення цього договору відповідач не набув права власності на це нерухоме майно.

Ба більше, рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 січня 2021 року у справі № 128/1936/19, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2021 року, встановлено, що ОСОБА_1 не доведено права власності на майнову частку (пай), а тому відсутні підстави для визнання частково недійсними свідоцтв про право власності, отриманих ПСП «Агрофірма Батьківщина» та визнання за ОСОБА_1 права спільної сумісної власності на зернові склади № 1 та № 2 розташовані в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_6 , які є предметом розгляду справи, що переглядається.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановленні чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Оскільки позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували існування у нього та у відповідача права власності на спірне майно, то правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на підставі статті 392 ЦК України на це майно.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, урахував обставини, встановлені рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 січня 2021 року у справі № 128/1936/19, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2021 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, ПСП «Агрофірма Батьківщина» про визнання частково недійсними свідоцтв про право власності, отриманих ПСП «Агрофірма Батьківщина» та визнання за ОСОБА_1 права спільної сумісної власності на зернові склади № 1, № 2, які є предметом позову у цій справі, надав належну оцінку доказам та дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено, що це майно належало сторонам на праві спільної сумісної власності та дійшов правильного висновку про недоведеність заявлених позивачем позовних вимог.

Оскільки вимоги ОСОБА_1 про виділ йому в натурі частини спірного майна є похідним від наявності у позивача права власності на це майно, у задоволенні яких судом відмовлено, то відповідно заявлені вимоги про виділ в натурі частини майна також не підлягають до задоволення.

Твердження позивача про те, що станом на момент укладення договору від 28 жовтня 2008 року відповідач був співвласником спірного нерухомого майна та мав право розпоряджатись ним є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на нормах закону та спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про недобросовісність поведінки відповідача, оскільки останній не проінформував його про скликання зборів, прийняте рішення про виділ спірного майна у власність та оформлення ним права власності на указане майно, апеляційний суд до уваги не бере, так як на момент проведення зборів позивач не набув у передбаченому законом порядку права власності на майнові сертифікати (паї) КСП «Батьківщина», реорганізованого в ПСП «Агрофірма Батьківщина», відповідно не мав права бути присутнім на таких зборах, приймати у них участь, голосувати, приймати рішення з питань, які вирішувались на зборах.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивачем подано до суду апеляційної інстанції клопотання про прийняття доказів, які не надавались позивачем до суду першої інстанції.

Апеляційний суд не приймає ці докази з огляду на таке.

Частинами другою, третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК України апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або докази, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Заявник не надав докази неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, долучені до клопотання докази не підлягають прийняттю та дослідженню апеляційним судом.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судоми норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати сплачені у якості судового збору слід залишити за позивачем

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за позивачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. К. Медвецький

судді: С. Г. Копаничук

В. В. Оніщук