ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року

м. Харків

справа № 646/94/23

провадження № 22-ц/818/491/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Тітченко О.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Харківська обласна прокуратура,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 18 січня 2023 року постановлену у складі судді Глоби М.М.,-

УСТАНОВИВ:

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним проведення стосовно нього негласних слідчих дій; стягнути з Харківської обласної прокуратури на його користь 100000 грн на відшкодування заданої моральної шкоди за незаконне проведення вищезазначених слідчих дій.

11.01.2023 позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову. Просив забезпечити позов шляхом заборони операторам Інтернет послуг ПрАТ «Київстар», ТОВ «Воля кабель, ТОВ «Макснет, групі компаній під торговою маркою «Тріолан» надання телекомунікаційних послуг мешканцям квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 його будинку, ОСОБА_2 , а ГУНП в Харківській області та УСБУ в Харківській області заборонити використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації по його телефонам та комп`ютерам, його родичів; виявити такі незаконно працюючі спеціально технічні засоби та вилучити такі засоби в квартирах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , або іншим адресам, заборонити проведення НСРД.

Крім того, просив з метою підтвердження доводів та обмеженим доступом до документів, знаходженням документів в зазначених установах по роду їх діяльності, просив:

- витребувати з ГУ НП в Харківській області, Служби безпеки, Національної поліції, Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області відомості про залучення до конфіденційного співробітництва ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про проведення НСРД в 2000-2022 р.р. стосовно мешканців по АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , витребувати відомості про повідомлення про незаконний обіг наркотичних засобів в цих будинках в 2000-2022 рр. (ці документи підтверджують факт проведення НСРД та використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації);

- допитати його, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , осіб, які використовували СТС в якості свідків, витребувати відомості про наявність у них психічних розладів в минулому з Харківського обласного наркологічного диспансеру (ці документи підтвердять неналежний контроль за НСРД у випадку доступу зазначених осіб до СТС);

- допитати начальників Харківського районного управління поліції № 3 ГУ НП в Харківській області в якості свідків по обставинам використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації;

- в прокуратурі Харківської області, МВС України, Національній поліції, Служби безпеки України, ГУ НП в Харківській області, ГУНП в Львівській області, ГУНП в Полтавській області, ГУНП м. Києві витребувати документи за 1999-2021 рр. про проведення НСРД стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також осіб, які нібито проживали за адресами в АДРЕСА_4 , 1985-2017 гг.), АДРЕСА_13 , (2007-2010 рр.), АДРЕСА_14 , а також із зазначенням його телефонів.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.01.2023 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Також позивач не навів належного обґрунтування своїх доводів щодо необхідності витребування зазначених доказів, не зазначив про вжиті ним заходи для отримання вказаних доказів самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів, не зазначив повні ім`я, місця проживання (перебування) або місця роботи осіб, яких просить допитати в якості свідків, обставини, які вони можуть підтвердити, як того вимагають положення ч. 2 ст. 84, ч. 2 ст. 91 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне дослідження обставин справи просив змінити ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення позову, витребувати докази зазначені в заяві.

В апеляційні скарзі скаржник посилається на ті ж доводи які зазначені в заяві про забезпечення позову, а саме, що саме такий вид забезпечення позову сприятиме зупиненню правопорушення з боку відповідача. Скаржник зазначив, що докази які він просить витребувати є державною таємницею і ним не можуть бути надані.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що в січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним проведення НСРД стосовно нього; стягнути з Харківської обласної прокуратури компенсацію моральної шкоди за незаконне проведення НСРД стосовно нього в сумі 100000 грн. 00 коп.

11.01.2023 позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову. Просив забезпечити позов шляхом заборони операторам інтернет послуг ПрАТ «Київстар», ТОВ «Воля кабель, ТОВ «Макснет, групі компаній під торговою маркою «Тріолан» надання телекомунікаційних послуг мешканцям квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 його будинку, ОСОБА_2 , а ГУНП в Харківській області та УСБУ в Харківській області заборонити використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації по його телефонам та комп`ютерам, його родичів; виявити такі незаконно працюючі спеціально технічні засоби та вилучити такі засоби в квартирах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , або іншим адресам, заборонити проведення НСРД.

Крім того, просив з метою підтвердження доводів та обмеженим доступом до документів, знаходженням документів в зазначених установах по роду їх діяльності, просив (документи підтверджують незаконне використання зазначених засобів) витребувати:

- в ГУ НП в Харківській області, Служби безпеки, Національної поліції, Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області відомості про залучення до конфіденційного співробітництва ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про проведення НСРД в 2000-2022 р.р. стосовно мешканців по АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , витребувати відомості про повідомлення про незаконний обіг наркотичних засобів в цих будинках в 2000-2022 рр. (ці документи підтверджують факт проведення НСРД та використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації);

- допитати його, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , осіб, які використовували СТС в якості свідків, витребувати відомості про наявність у них психічних розладів в минулому з Харківського обласного наркологічного диспансеру (ці документи підтвердять неналежний контроль за НСРД у випадку доступу зазначених осіб до СТС);

- допитати начальників Харківського районного управління поліції № 3 ГУ НП в Харківській області в якості свідків по обставинам використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації;

- в прокуратурі Харківської області, МВС України, Національній поліції, Служби безпеки України, ГУ НП в Харківській області, ГУНП в Львівській області, ГУНП в Полтавській області, ГУНП м. Києві витребувати документи за 1999-2021 рр. про проведення НСРД стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також осіб, які нібито проживали за адресами в АДРЕСА_4 , 1985-2017 гг.), АДРЕСА_13 , (2007-2010 рр.), АДРЕСА_14 , а також із зазначенням його телефонів.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У пункті 2 частини першої статті 150 ЦПК України вказано, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору.

За частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Крім цього, Пленум Верховного Суду України у пункті 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно існує спір та наявна реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати зміст позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Безпідставне застосування заходів забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним проведення НСРД стосовно нього; стягнути з Харківської обласної прокуратури компенсацію моральної шкоди за незаконне проведення НСРД стосовно нього.

При цьому, у заяві про забезпечення позову позивач не викладає мотиви, яким чином, на його думку, не забезпечення позову може утруднити виконання судового рішення, не наводить обґрунтовання застосування забезпечення позову.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що в даному випадку обраний спосіб забезпечення позову, шляхом заборони операторам інтернет послуг ПрАТ «Київстар», ТОВ «Воля кабель, ТОВ «Макснет, групі компаній під торговою маркою «Тріолан» надання телекомунікаційних послуг мешканцям квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 його будинку, ОСОБА_2 , а ГУНП в Харківській області та УСБУ в Харківській області заборонити використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації по його телефонам та комп`ютерам, його родичів; виявити такі незаконно працюючі спеціально технічні засоби та вилучити такі засоби в квартирах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , або іншим адресам, заборонити проведення НСРД є таким, що не відповідає вимогам закону та суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні заяви.

Вказане забезпечення матеріально-правових інтересів заявника не гарантує реальне виконання судового рішення та не свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Суд першої інстанції правомірно здійснив аналіз співмірності запропонованих заявником заходів забезпечення позову з предметом спору, дав належну оцінку доводам заяви про забезпечення позову на підтвердження наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної заяви.

З приводу вимоги про забезпечення доказів у справі, то відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням витребує такі докази.

Апеляційний суд погоджується с висновками суду першої інстанції, що позивач не навів належного обґрунтування своїх доводів щодо необхідності витребування вище зазначених доказів, не зазначив про вжиті ним заходи для отримання вказаних доказів самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів, не зазначив повні ім`я, місця проживання (перебування) або місця роботи осіб, яких просить допитати в якості свідків, обставини, які вони можуть підтвердити, як того вимагають положення ч. 2 ст. 84, ч. 2 ст. 91 ЦПК України.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

За викладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду без змін

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 18 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2023 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук