СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3045/23

пр. № 2/759/2061/23

10 квітня 2023 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М.розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та стягнення аліментів за минулий час,

ВСТАНОВИВ:

17.02.2023 до Святошинського районного суду м. Києва надійшов даний позов, в якому позивач просить ухвалити рішення, яким стягувати щомісячно з відповідачки на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей- доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від усіх доходів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років на кожну дитину та стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей за минулий час, починаючи з 21.09.2022 року по 01.02.2023 року в сумі 11977,2 грн.

Свій позов позивач мотивує тим, що 23 листопада 2011 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 2144.

Шлюб між сторонами розірвано. 29.11.2021 року, що підтверджується рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 29.11.2021 року у справі № 759/23119/21.

Від спільного шлюбу у сторін народилося двоє неповнолітніх дітей: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області.

Діти проживають разом з позивачем, у належній йому квартирі АДРЕСА_1 .

Між сторонами, 30.09.2021 року було укладено договір про участь у вихованні дітей, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І.І., та зареєстровано в реєстрі 1444.

У відповідності до умов вказаного договору, батьки - позивач і відповідачка домовились про участь у вихованні дітей, зокрема вказаною угодою вони погодили, що діти ОСОБА_3 , 2012 року народження та ОСОБА_4 , 2014 року народження проживають разом із матір`ю - відповідачкою ОСОБА_2 (пункт 1.2. вказаного договору), а він, як батько буде сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 33% від заробітної плати.

Не зважаючи на укладення договору про участь у вихованні дітей від 30.09.2021 року, позивачем у відповідності до службової записки № 12.3/731 -с від 14.07.2021року, з позивача заробітної плати та інших належних йому нарахувань здійснювалось перерахування 33 % на користь відповідачки ОСОБА_2 , а до цього часу з вересня 2020 року позивач здійснював оплату послуг няні по догляду за двома дітьми, що підтверджується відповідними розписками.

Однак, 20.09.2022 року між позивачем та відповідачкою внесено зміни до договору про участь у вихованні дітей, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук 1.1., та зареєстровані в реєстрі 935.

Так, у відповідності до договору про зміну договору про участь у вихованні дітей від 20.09.2022 року, позивач та відповідачка узгодили, пункт 1.2 Розділу 1 Договору про участь у вихованні дітей від 30.09.2022 року викласти в наступній редакції «1.2. Батьки домовились, що Діти проживають і будуть проживати разом із Батьком за адресою його фактичного проживання.».

Крім того, у відповідності до Договору про зміну договору про участь у вихованні дітей від 20.09.2022 року з Договору про участь у вихованні дітей від 30.09.2022 року виключено з пункту 2.2 Розділу 2 право Матері на розпорядження коштами, які повинні виплачуватися батьком за їх цільовим призначенням та виключно в інтересах дітей, та виключено пункт 6.6. Розділу 6 Договору про участь у вихованні дітей від 30.09.2022 року щодо стягнення аліментів з батька у випадку неналежного виконання своїх обов`язків.

При цьому, Договором про зміну договору про участь у вихованні дітей від 20.09.2022 року положення пункту 4.1. розділу 4 Договору про участь у вихованні дітей від 30.09.2021 року, змінено та викладено в наступній редакції: «4.1. Батьки домовились, що утримувати дітей та надавати їм фінансове забезпечення дітей буде Мати та Батько.».

На підставі службової записки № 12.3/773-С від 27.09.2022 року та у відповідності до Договору про зміну договору про участь у вихованні дітей від 20.09.2022року позивачем припинено добровільну виплату аліментів.

Враховуючи, що з 07 липня 2022 року, і на даний час діти проживають з позивачем, останній самостійно та в повній мірі несе витрати на матеріальне утримання спільних з відповідачкою дітей, і будь яких грошових коштів від відповідачки не отримує.

Відповідачка ОСОБА_2 , в супереч умов пункту 4.1. Договору про участь у вихованні дітей від 30.09.2021 року, в редакції від 20.09.2022 року у відповідності до Договору про зміну договору про участь у вихованні дітей від 20.09.2022року не приймає будь якої матеріальної участі у вихованні дітей, та ухиляється від фінансової участі у вихованні дітей, хоча і має таку можливість, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом.

При цьому, позивач зазначає, що фактично діти, ОСОБА_4 , 2014 року народження та ОСОБА_3 2012 року народження, проживають з позивачем з «07» липня 2022 року, після їх повернення до України.

Обґрунтовуючи зазначене, позивач зазначає, що сплачуючи аліменти за період з 14.07.2021 року по 27.09.2021 року, він сплачував аліменти в розмірі близько 20 тисяч гривень на місяць, що підтверджується відповідними розрахунковими листами за вказаний період.

30.09.2021 року між позивачем та відповідачкою укладено шлюбний договір, який укладено з нотаріальним посвідченням та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук 1.1., та зареєстровано в реєстрі за номером 1443. У відповідності до пунктів 4-10 вказаного договору, позивач та відповідачка врегулювали майнові відносини членів подружжя. При цьому, позивач ОСОБА_1 не вимагав від відповідачки будь-якої компенсації щодо майна останньої.

Натомість пунктом 10.1 названого вище договору, сторони врегулювали відшкодування грошових коштів та поділ таких грошових коштів від належної позивачу квартири АДРЕСА_2 , у відповідності до якої позивач зобов`язувався передати відповідачці 50 % від вартості реалізації вище вказаної квартири.

Діючи добросовісно, на виконання шлюбного договору від 30.09.2021 року в частині передачі грошових коштів 50 % від вартості реалізації квартири АДРЕСА_2 , 23.12.2021 року, на виконання пунктом 10.1 Шлюбного договору, позивач передав відповідачці 40 600 доларів США в присутності приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Левчук 1.1., про що складено заяву зареєстровану в реєстрі № 1858, та складено відповідні розписки.

Поряд із цим, визнати добросовісною поведінку відповідачки в частині матеріального утримання своїх дітей, про що також було передбачено пунктом 4.1. Договору про участь у вихованні дітей від 30.09.2021 року, в редакції від 20.09.2022 року у відповідності до Договору про зміну договору про участь у вихованні дітей від 20.09.2022 року - неможливо, і відповідачка в добровільному порядку приймати фінансову участь у вихованні дітей - наміру не має.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що аліменти в розмірі 1/3 від усіх доходів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для кожної дитини віком від 6 до 18 років належним чином не зможе забезпечити повноцінний розвиток дітей, про те будуть відповідати сумі аліментів, яку мінімально повинна сплачувати мати, задля нагадування відповідачці про виконання нею обов`язку щодо матеріального утримання своїх неповнолітніх дітей.

Стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами визначено статтею 194 СК України.

Договором про зміну договору про участь у вихованні дітей від 20.09.2022 року положення пункту 4.1. розділу 4 Договору про участь у вихованні дітей від 30.09.2021 року, змінено та викладено в наступній редакції: «4.1. Батьки домовились, що утримувати дітей та надавати їм фінансове забезпечення дітей буде Мати та Батько.».

Отже, відповідачці з 20.09.2022 року було відомо про необхідність утримання дітей, як на підставі досягнутої згоди між батьками (позивачем та відповідачем), про те, відповідачка, діючи протиправно, в супереч умовам укладеного Договору про участь у вихованні дітей від 30.09.2021 року, так і у відповідності до імперативних приписів Конституції України та Сімейного кодексу України, остання участі в утриманні дітей протягом 4 місяців не брала.

У зв`язку із цим, позивач просить стягнути з відповідачки аліменти за період з

21.09.2022 року по дату винесення рішення у справі у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, оскільки відповідачка з 21.09.2022 року ухиляється від утримання дітей та сплати аліментів на утримання дитини, в розмірі 5872 грн. за період з 01.09.2020 року по 31.01.2021 року.

20.02.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 54).

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.

Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 листопада 2011 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 2144.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано,29.11.2021 року, що підтверджується рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 29.11.2021 року у справі № 759/23119/21(ас.38-39).

Судом встановлено, що від спільного шлюбу у сторін народилося двоє неповнолітніх дітей: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області(ас.36-37).

Судом встановлено, що діти проживають разом з позивачем, у належній йому квартирі АДРЕСА_1 (ас10).

Судом встановлено, що між сторонами, 30.09.2021 року було укладено договір про участь у вихованні дітей, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І.І., та зареєстровано в реєстрі 1444.

У відповідності до умов вказаного договору, батьки - позивач і відповідачка домовились про участь у вихованні дітей, зокрема вказаною угодою вони погодили, що діти ОСОБА_3 , 2012 року народження та ОСОБА_4 , 2014 року народження проживають разом із матір`ю - відповідачкою ОСОБА_2 (пункт 1.2. вказаного договору), а він, як батько буде сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 33% від заробітної плати.

Судом встановлено, що з позивача у відповідності до службової записки № 12.3/731 -с від 14.07.2021року, здійснювалось перерахування 33 % на користь відповідачки ОСОБА_2 , а до цього часу з вересня 2020 року позивач здійснював оплату послуг няні по догляду за двома дітьми, що підтверджується відповідними розписками.

Судом встановлено, що 20.09.2022 року між позивачем та відповідачкою внесено зміни до договору про участь у вихованні дітей, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук 1.1., та зареєстровані в реєстрі 935.

Так, у відповідності до договору про зміну договору про участь у вихованні дітей від 20.09.2022 року, позивач та відповідачка узгодили, пункт 1.2 Розділу 1 Договору про участь у вихованні дітей від 30.09.2022 року викласти в наступній редакції «1.2. Батьки домовились, що Діти проживають і будуть проживати разом із Батьком за адресою його фактичного проживання.».

Крім того, у відповідності до Договору про зміну договору про участь у вихованні дітей від 20.09.2022 року з Договору про участь у вихованні дітей від 30.09.2022 року виключено з пункту 2.2 Розділу 2 право Матері на розпорядження коштами, які повинні виплачуватися батьком за їх цільовим призначенням та виключно в інтересах дітей, та виключено пункт 6.6. Розділу 6 Договору про участь у вихованні дітей від 30.09.2022 року щодо стягнення аліментів з батька у випадку неналежного виконання своїх обов`язків.

При цьому, Договором про зміну договору про участь у вихованні дітей від 20.09.2022 року положення пункту 4.1. розділу 4 Договору про участь у вихованні дітей від 30.09.2021 року, змінено та викладено в наступній редакції: «4.1. Батьки домовились, що утримувати дітей та надавати їм фінансове забезпечення дітей буде Мати та Батько.».

На підставі службової записки № 12.3/773-С від 27.09.2022 року та у відповідності до Договору про зміну договору про участь у вихованні дітей від 20.09.2022року позивачем припинено добровільну виплату аліментів.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК ( 2947-14 ). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV ( 606-14 ) "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону "Про виконавче провадження" ( 606-14 ), а також у статтях 194 - 197, 274 СК ( 2947-14 ).

Згідно з ч.1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Змістом ст.184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи те, що відповідачка є працездатною, не має інших утриманців, суд задовольняє частково позовну вимогу щодо стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх доходів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення найстаршою повноліття, починаючи з 17.02.2023 року з дня подачі позову.

Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Згідно з постановою Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №748/2340/17 аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими.

Зважаючи на наведене суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів за минулий час, починаючи з 21.09.2022 року по 01.02.2023 року в сумі 11977,2 грн.

Таким чином розмір аліментів за період часу з 21.09.2022 року по 01.02.2023 рік становить:( 5488+823,2+5666=11977,2 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дітей.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову, не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір за дві вимоги майнового характеру (за вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини в сумі 1073,60 грн. та за вимогу про стягнення аліментів за минулий час в сумі 1073,60 грн.), встановлений ЗУ «Про судовий збір» з урахуванням ставок судового збору станом на 01.01.2023.

На підставі ст.ст. 179, 180-184, 191 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 142, 179, 180, 182, 184, 206, 211, 247, 263-265, ч.1 ст. 354, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та стягнення аліментів за минулий час- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей- доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 від усіх доходів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення найстаршою повноліття, починаючи з 17.02.2023 року, тобто з дня подачі позову.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей- доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за минулий час за період з 21.09.2022 року по 01.02.2023 року в розмірі 11977,2 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання, в іншій частині рішення підлягає виконанню після набрання ним законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 на користь держави судовий збір в сумі 2 147,2 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя : Л.М. Шум