Постанова

Іменем України

05 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 752/19072/17

провадження № 61-1892св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест», ОСОБА_2 , державний реєстратор комунального підприємства Новопетрівської сільської ради «Результат» Заіко Ірина Володимирівна, державний реєстратор філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Рябий Дмитро Сергійович,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_3 , яка підписана представником ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , яка підписана представником ОСОБА_6 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року в складі судді: Плахотнюк К. Г., та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року в складі колегії суддів: Коцюрби О. П., Білич І. М., Слюсар Т. А.,

Історія справи

Короткий зміст позову

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 , державного реєстратора Заіко І. В. КП Новопетрівської сільської ради «Результат», державного реєстратора Рябого Д. С. філії КП Київської обласної ради «Готово» міста Києва з позовом про визнання договорів про залучення інвестицій у будівництво житла недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно до ТОВ «ФОРУМ-Інвест».

Позов мотивовано тим, що 01 листопада 2004 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Форум-Інвест» укладено договори № В31/8-9/2-18 та № В31/8-10/2-18 про залучення інвестицій в будівництво житла в АДРЕСА_1 (в подальшому уточнено адресу - АДРЕСА_2 ). Кінцевою метою інвестування було отримання у власність квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

09 листопада 2004 року ОСОБА_1 сплачено вартість житлового об`єкту за кожний у сумі 259 590, 00 грн з розрахунку 3 400 грн за 1 кв. м, а згідно квитанцій № DO-2236 від 02 липня 2013 року та № DO-2267 від 02 липня 2013 року внесено доплату за додаткові квадратні метри житла - квартири АДРЕСА_3 у сумі 29 410 грн і квартири АДРЕСА_5 . На стадії завершення будівництва у позивачки виникли проблеми з оформленням зазначених квартир у власність, у зв`язку з чим вона змушена була звернутися до суду.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 квітня 2014 року, зобов`язано ТОВ «Форум-Інвест» виконати умови укладених договорів № В31/8-9/2-18 від 01 листопада 2004 року, № В31/8-10/2-18 від 01 листопада 2004 року про залучення інвестицій в будівництво житла.

При спробі оформити право власності на зазначені квартири у березні 2017 року позивачка дізналася, що квартира АДРЕСА_3 переоформлена на ОСОБА_2 , державну реєстрацію здійснено державним реєстратором філії КП Київської обласної ради «Готово» міста Києва Рябим Д. С. на підставі документів, поданих ТОВ «Форум-Інвест», зокрема договору про залучення інвестицій в будівництво житла № В31/8-9/2-12 від 19 вересня 2007 року; квартира АДРЕСА_4 переоформлена на ОСОБА_2 , державну реєстрацію здійснено державним реєстратором КП Новопетрівської сільської ради «Результат» Заіко І. В. на підставі документів, поданих ТОВ «Форум-Інвест», зокрема договору про залучення інвестицій в будівництво житла № В31/8-10/2-11 від 24 січня 2008 року.

Про зазначені договори від 2007 та 2008 років при розгляді у 2014 році судом справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Форум-Інвест», третя особа: ДП «Житлоінбуд» про зобов`язання виконати умови договорів, не йшлося. Відповідач ТОВ «Форум-Інвест» не повідомляв суд про існування зазначених договорів, а навпаки, визнав факт укладення договорів саме з ОСОБА_1 у 2004 році.

Відповідно до пункту 2.1.4. договорів про залучення інвестицій в будівництво житла № В31/8-9/2-18 та № В31/8-10/2-18 від 01 листопада 2004 року, ТОВ «Форум-Інвест» бере на себе зобов`язання не укладати договорів про залучення інвестицій в будівництво об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка посилалася на те, що у 2007, 2008 роках відповідно до чинного законодавства України було заборонено укладати інвестиційні договори щодо житлового будівництва з тих підстав, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 15 грудня 2005 року, який набрав чинності з 14 січня 2006 року, статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» було доповнена абзацом 3 наступного змісту «об`єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об`єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких об`єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості».

ОСОБА_1 просила:

визнати недійсним договір № В31/8-9/2-12 про залучення інвестицій в будівництво житла від 19 вересня 2007 року укладений між ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_2 ;

скасувати рішення державного реєстратора філія КП Київської обласної ради «Готово» міста Києва Рябого Д. С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33256474 від 28 грудня 2016 року про право приватної власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна - квартира, двокімнатна, загальна площа (кв. м) 88.2 кв. м, житлова площа (кв. м) 45,7, адреса: АДРЕСА_6 , що виникло на підставі: договору про залучення інвестицій в будівництво житла, серія та номер: В31/8-9/2-12, виданий 19 вересня 2007 року;

визнати недійсним договір № В31/8-10/2-11 про залучення інвестицій в будівництво житла від 24 січня 2008 року укладений між ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_2 ;

скасувати рішення державного реєстратора КП Новопетрівської сільської ради «Результат» м. Києва Заіко І. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34189605 від 09 березня 2017 року про право приватної власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна - квартира 2-кімнатна, загальна площа (кв. м) 87.8 кв. м, житлова площа (кв. м) 42,3, адреса: АДРЕСА_7 , що виникло на підставі: договору про залучення інвестицій в будівництво житла, серія та номер: В31/8-10/2-11, виданий 24 січня 2008 року;

вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Форум-Інвест», ОСОБА_2 , державного реєстратора Заіко І. В. комунального підприємства Новопетрівської сільської ради «Результат», державного реєстратора Рябого Д. С. філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва, треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договорів про залучення інвестицій у будівництво житла недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, задоволено.

Визнано недійсним договір № В31/8-9/2-12 про залучення інвестицій в будівництво житла від 19 вересня 2007 року укладений між ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_2 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 33256474 від 28 грудня 2016 року 19:14:14 державного реєстратора Рябого Д. С., філія КП Київської обласної ради «Готово» міста Києва про право приватної власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на об`єкт нерухомого майна - квартира, двокімнатна, загальна площа (кв.м.) 88.2 кв. м, житлова площа (кв. м) 45,7, адреса: АДРЕСА_6 , що виникло на підставі: договору про залучення інвестицій в будівництво житла, серія та номер: В31/8-9/2-12, виданий 19 вересня 2007 року.

Визнано недійсним договір № В31/8-10/2-11 про залучення інвестицій в будівництво житла від 24 січня 2008 року укладений між ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_2 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 34189605 від 09 березня 2017 року 12:19:32 державного реєстратора Заіко І. В., КП Новопетрівської сільської ради «Результат» м. Києва про право приватної власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на об`єкт нерухомого майна - квартира 2-кімнатна, загальна площа (кв. м) 87,8 кв. м, житлова площа (кв.м.) 42,3, адреса: АДРЕСА_7 , що виникло на підставі: договору про залучення інвестицій в будівництво житла, серія та номер: В31/8-10/2-11, виданий 24 січня 2008 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

відповідно до пунктів 2.1.4. договорів про залучення інвестицій в будівництво житла № В31/8-9/2-18 та № В31/8-10/2-18 від 01 листопада 2004 року, ТОВ «Форум-Інвест» бере на себе зобов`язання не укладати договорів про залучення інвестицій в будівництво об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 . Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від. 15 грудня 2005 року, який набрав чинності з 14 січня 2006 року, статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» було доповнена абзацом 3 наступного змісту: «об`єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об`єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких об`єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості». Таким чином, у 2007, 2008 роках, якими датовані оспорювані договори про залучення інвестицій в будівництво житла, відповідно до вимог чинного законодавства України, було заборонено укладати інвестиційні договори щодо житлового будівництва;

внаслідок укладення оспорюваних договорів у 2007, 2008 роках було порушено права ОСОБА_1 , як інвестора з 2004 року, що у подальшому перешкоджатиме останній у реалізації її прав на набуття права власності на спірні квартири. Відтак, договори про залучення інвестицій в будівництво житла за № В31/8-9/2-12 від 19 вересня 2007 року та № В31/8-10/2-11 від 24 січня 2008 року, що укладені між ОСОБА_2 та ТОВ «Форум-Інвест» підлягають визнанню недійними;

з огляду на те, що суд зробив висновок про наявність підстав для задоволення вимог щодо визнання оспорюваних договорів недійсними, то похідною є вимога про скасування державної реєстрації права власності проведеної на підставі цих договорів, а тому вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 33256474 від 28 грудня 2016 року 19:14:14 державного реєстратора Рябого Д. С., філія КП Київської обласної ради «Готово» міста Києва про право приватної власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на об`єкт нерухомого майна - квартира, двокімнатна, загальна площа (кв. м) 88.2 кв. м, житлова площа (кв. м) 45,7, адреса: АДРЕСА_6 , що виникло на підставі: договору про залучення інвестицій в будівництво житла, серія та номер: В31/8-9/2-12, виданий 19 вересня 2007 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 34189605 від 09 березня 2017 року 12:19:32 державного реєстратора Заіко І. В., КП Новопетрівської сільської ради «Результат» м. Києва про право приватної власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на об`єкт нерухомого майна - квартира 2-кімнатна, загальна площа (кв. м) 87,8 кв. м, житлова площа (кв. м) 42,3, адреса: АДРЕСА_7 , що виникло на підставі: договору про залучення інвестицій в будівництво житла, серія та номер: В31/8-10/2-11, виданий 24 січня 2008 року, підлягають задоволенню;

щодо вимог представників третіх осіб про застосування позовної давності суд першої інстанції вказав, що треті особи не можуть заявляти про застосування судом позовної давності. Матеріалами справи підтверджується, що позивачка ОСОБА_1 дізналася про оспорювані договори лише у 2017 році, а до суду звернулася 21 вересня 2017 року, що свідчить про те, що останньою не пропущено встановлені законом строки звернення до суду у три роки від дня, коли вона довідалася про порушення свого права та особу, яка його порушила.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

при зверненні з позовом, ОСОБА_1 зазначила, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 березня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 квітня 2014 року, зобов`язано ТОВ «Форум-Інвест» виконати умови укладених договорів № В31/8-9/2-18 від 01 листопада 2004 року, № В31/8-10/2-18 від 01 листопада 2004 року про залучення інвестицій в будівництво житла. Маючи намір оформити право власності на зазначені вище квартири у березні 2017 року дізналася, що квартира АДРЕСА_3 переоформлена на ОСОБА_2 , державну реєстрацію здійснено державним реєстратором Рябим Д. С. філії КП Київської обласної ради «Готово» міста Києва на підставі документів поданих ТОВ «Форум-Інвест», зокрема договору про залучення інвестицій в будівництво житла № В31/8-9/2-12 від 19 вересня 2007 року; квартира АДРЕСА_4 переоформлена на ОСОБА_2 , державну реєстрацію здійснено державним реєстратором Заіко І. В. КП Новопетрівської сільської ради «Результат» на підставі документів поданих ТОВ «Форум-Інвест», зокрема договору про залучення інвестицій в будівництво житла № В31/8-10/2-11 від 24 січня 2008 року. Однак, про існування зазначених вище спірних договорів від 2007 та 2008 років при розгляді у 2014 році Голосіївським районним судом міста Києва справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Форум-Інвест», третя особа ДП «Житлоінбуд», про зобов`язання виконати умови договорів, відповідач ТОВ «Форум-Інвест» суду не повідомляв, а навпаки, визнав факт укладення договорів саме з ОСОБА_1 у 2004 році. Зазначені позивачем обставини, колегія суддів враховує, так як вони дійсно мають місце за результатами перевірки судом змісту судових рішень на які посилається ОСОБА_1 ;

суд першої інстанції вірно зазначив про те, що у 2007, 2008 роках, якими датовані оспорювані договори про залучення інвестицій в будівництво житла, відповідно до вимог чинного законодавства України, було заборонено укладати інвестиційні договори щодо житлового будівництва. Висновок суду першої інстанції про те, що внаслідок укладення оспорюваних договорів у 2007, 2008 роках з іншою особою, було порушено права ОСОБА_1 , як інвестора з 2004 року, що у подальшому перешкоджало останній у реалізації її прав на набуття права власності на спірні квартири, є обґрунтованим;

з огляду на те, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог щодо визнання оспорюваних договорів недійсними, відповідно похідною є вимога про скасування державної реєстрації права власності проведеної на підставі цих договорів, а тому вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень підлягають задоволенню.

Аргументи учасників справи

07 лютого 2023 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_5 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року, в якій просить: скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що:

позивачем обрано неефективний спосіб захисту, оскільки визнання недійсними інвестиційних договорів іншого інвестора, який вже відчужив об`єкт нерухомого майна іншій особі, не матиме наслідком відновлення майнових прав позивача на будь-які об`єкти її інвестування. При встановлених судами обставинах належним способом захисту є саме віндікаційний позов, що неодноразово висловлено Верховним Судом та закріплено у постановах Великої Палати Верховного Суду. Обрання неефективного способу захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог;

недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим;

визначення судами попередніх інстанцій процесуального статусу ОСОБА_3 як учасника спору без надання їй статусу відповідача за вимогами про визнання оспорюваного правочину недійсним, про скасування рішення державного реєстратора, має наслідком порушення права такої особи на ефективний захист у випадку встановлення судами, зокрема, пропуску позовної давності за такими вимогами за відсутності поважних причин для поновлення позивачу строку на звернення з відповідним позовом;

суд, покладаючи в основу своїх висновків про доведеність позову рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 квітня 2013 року та 14 березня 2014 року, ігнорує той факт, що встановлені під час розгляду справи за позовом про право на майно, не мають обов`язкової сили для осіб, які не брали участі у справі. Висновки (судження) суду щодо прав і обов`язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними;

при зверненні із апеляційною скаргою, ОСОБА_3 наводила ряд аргументів, які свідчили про неповне та поверхневе мотивування рішення суду першої інстанції. Але суд апеляційної взагалі не надав жодної відповіді, чому він приймає чи не приймає до уваги відповідні аргументи третьої особи.

09 лютого 2023 року ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_6 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року, в якій просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що

при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо;

судами не враховано, що відповідні відомості про призначення платежу у квитанціях про доплату коштів вносилися позивачкою в односторонньому порядку, на власний розсуд, без погодження із ТОВ «Форум-Інвест», з метою створення штучних доказів у судовому спорі.

судами не враховано, що позивачем, не надано жодного доказу відсутності волі ТОВ «Форум-Інвест» на укладення правочину, не доведено відсутність цивільної дієздатності ТОВ «Форум-Інвест» на укладення оспорюваних правочинів, що укладення оспорюваних правочинів між ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_2 не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не порушують публічний порядок, вирок суду з питань, що випливають із укладення або виконання оспорюваних правочинів відсутні.

в частині другій статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

судом першої інстанції було вірно встановлено, що відповідно до позовної заяви, позивач вважає, що її права та інтереси порушені саме невиконанням забудовником своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно, які стосуються передання їй новозбудованого майна та документів необхідних для реєстрації за нею права власності на нього. Отже, з огляду на те, що позивач стверджує про перебування із забудовником у зобов`язальних відносинах, то права позивача повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права.

У березні 2023 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційні скарги, підписаний представником ОСОБА_7 , в якому просить рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін, а касаційні скарги - без задоволення.

Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що визнання договорів недійсними у системному зв`язку Із вимогою про скасування державної реєстрації прав є належним способом захисту прав. З іншого боку, позивачка вже подала позови про визнання за собою права власності на вказані квартири у зв`язку із їх викраденням, тому повторно заявляти такі вимоги у даній справі позивачка вже не може. При укладанні незаконного договору особами, які порушують права зацікавленої особи, є виключно сторони договору, які укладають незаконний договір. Інші особи не беруть участі в порушенні прав зацікавленої особи, оскільки, не підписуючи договір, вони не вчиняють дій, спрямованих на порушення цих прав.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2023 року: відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 ; у задоволенні заяви ОСОБА_4 про зупинення дії рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2023 року: відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 ; в задоволенні заяви ОСОБА_3 про зупинення дії рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка підписана представником ОСОБА_5 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року в частині посилання у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 183/900/17 повернуто.

22 березня 2023 року справа передана судді-доповідачу Крату В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 24 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 13 березня 2023 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц; від 04 листопада 2020 року у справі № 643/7807/13-ц; від 16 грудня 2020 року у справі № 520/2486/19; від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19; від 01 лютого 2021 року у справі № 357/4303/18; від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц; від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16; від 25 травня 2020 року у справі № 554/8080/16-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц; від 22 грудня 2021 року у справі № 752/14877/18; від 01 лютого 2021 року у справі № 357/4303/18; від 27 липня 2022 року у справі № 607/14871/20; від 10 листопада 2021 року у справі № 206/1198/19; від 22 червня 2022 року у справі № 450/2348/18; від 16 червня 2021 року у справі № 170/733/19; від 19 жовтня 2022 року у справі № 369/757/20; від 28 вересня 2022 року у справі № 748/1230/21; від 11 лютого 2021 року у справі № 442/4197/18; від 16 лютого 2022 року у справі № 405/8491/18; від 26 січня 2022 року у справі № 922/3149/18; від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19; від 20 травня 2020 року у справі № 727/9199/16-ц; від 15 грудня 2021 року у справі № 761/8014/17; від 27 лютого 2018 року у справі № 234/1116/16-а; від 09 листопада 2018 року у справі № 816/988/17; від 13 грудня 2018 року у справі № 815/6218/16; від 06 березня 2019 року у справі № 813/4924/13-а; від 31 липня 2019 року у справі № 2340/4337/18; від 15 листопада 2019 року у справі № 826/198/16 та постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-327цс15.

В ухвалі Верховного Суду від 16 березня 2023 рокувказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: 18 грудня 2019 року у справі № 522/129/18; від 03 липня 2018 року у справі №917/1345/17.

Фактичні обставини

Суди встановили, що 01 листопада 2004 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Форум-Інвест» укладено договори № В31/8-9/2-18, № В31/8-10/2-18 про залучення інвестицій в будівництво житла по АДРЕСА_1 (в подальшому уточнено адресу - АДРЕСА_2 ). Кінцевою метою інвестування було отримання у власність квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

09 листопада 2004 року ОСОБА_1 сплачено вартість житлового об`єкту за кожний у сумі 259 590, 00 грн з розрахунку 3 400 грн за 1 кв. м, а згідно квитанцій № DO-2236 від 02 липня 2013 року та № DO-2267 від 02 липня 2013 року внесено доплату за додаткові квадратні метри житла - квартири АДРЕСА_3 у сумі 29 410, 00 грн, квартири АДРЕСА_5 .

Зазначені обставини встановлені рішеннями Голосіївського районного суду міста Києва від 17 квітня 2013 року, яке набрало законної сили 03 липня 2013 року та від 14 березня 2014 року, яке набрало законної сили 16 квітня 2014 року.

У березні 2017 року позивач дізналася, що квартира АДРЕСА_3 переоформлена на ОСОБА_2 , державну реєстрацію здійснено державним реєстратором Рябим Д. С. філії КП Київської обласної ради «Готово» міста Києва на підставі документів поданих ТОВ «Форум-Інвест», зокрема договору про залучення інвестицій в будівництво житла № В31/8-9/2-12 від 19 вересня 2007 року; квартира АДРЕСА_4 переоформлена на ОСОБА_2 , державну реєстрацію здійснено державним реєстратором Заіко І. В. КП Новопетрівської сільської ради «Результат» на підставі документів поданих ТОВ «Форум-Інвест», зокрема договору про залучення інвестицій в будівництво житла № В31/8-10/2-11 від 24 січня 2008 року.

Позиція Верховного Суду

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року у справі № 758/14112/21 (провадження № 61-12422св22, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) зазначено, що «позивач як інвестор довів своє право на об`єкт нерухомого майна. Разом з цим, заявляючи вимогу про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна, позивач обрав неправильний спосіб захисту порушеного права, адже згідно з вищезазначеними висновками Великої Палати Верховного Суду, зробленими у постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21), у спірних правовідносинах належним способом захисту порушеного права позивача є, зокрема, вимоги про визнання за ним майнових прав та витребування майна з незаконного володіння іншої особи».

У постанові Великої Палати Верховного Суду, зробленими у постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) зазначено, що «інвестор після виконання ним фінансових зобов`язань за укладеними договорами купівлі-продажу цінних паперів та резервування об`єкта нерухомості (чи аналогічними правочинами, що підтверджують здійснення інвестування) отримує документи, які підтверджують реальність такого правочину та встановлюють для нього його особисті майнові права на конкретний об`єкт нерухомого майна.

Для отримання права власності на такий об`єкт нерухомості інвестор має трансформувати свої майнові права у власність шляхом державної реєстрації речових прав на цей об`єкт нерухомості, але виконати це можна лише за умов завершення будівництва новоствореного об`єкта нерухомості відповідно вимог чинного законодавства та прийняття такого нерухомого майна до експлуатації (статті 328, 331 ЦК України). Отже саме інвестор є особою, яка первісно набуває право власності на об`єкт нерухомого майна, що споруджений за його кошти. Разом з тим у разі вчинення самочинного будівництва об`єкту нерухомого майна інвестор, рівно як і забудовник, не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (стаття 376 ЦК України). Інвестор наділений правами, тотожними правам власника нерухомого майна, пов`язаними зі створенням об`єкту нерухомого майна, а тому в разі порушення його речових прав він має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про визнання за ним його майнових прав та витребування своєї власності з незаконного володіння іншої особи (статті 392, 388 ЦК України).

При цьому не вимагається визнання недійсними нікчемних правочинів, які спрямовані на незаконне заволодіння майном інвестора іншими особами (стаття 228 ЦК України)».

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) вказано, що «власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Таким чином, право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді».

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17).

Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2021 року у справі № 726/1524/19 (провадження № 61-1946св21) вказано, що: «задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Виходячи з цього в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності слід відмовити. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову. Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права».

Європейський суд з прав людини зауважив, що «як випливає з тлумачення національними судами вищих інстанцій національного законодавства витребування акцій від підприємства-заявника, добросовісного набувача, якому були перепродані акції, могло бути можливим лише шляхом подання проти нього віндикаційного позову на підставі частини першої статті 388 Цивільного кодексу України. Таким чином, згідно з національним законодавством останнє положення могло бути єдиною правовою підставою для позбавлення підприємства-заявника його власності. Однак у цій справі проти підприємства-заявника такого позову подано не було. У результаті суди, вочевидь, не могли ухвалити рішення щодо прав власності підприємства-заявника та застосувати вказане положення proprio motu, тобто за відсутності такої вимоги прокурора до підприємства-заявника. У такому випадку Суд не розуміє, як суди, - зіткнувшись з тим, що до моменту розгляду позову прокурора підприємство-заявник вже купило деякі спірні акції, і, хоча із запізненням, задовольнивши клопотання підприємства-заявника про його залучення до провадження як третьої сторони, - змогли повністю проігнорувати цей факт і постійне посилання на нього підприємства-заявника, й продовжили розгляд позову по суті, так ніби права підприємства-заявника взагалі не зачіпалися. На думку Суду, у згаданому коментарі апеляційного суду щодо підприємства-заявника не вказувалося зрозумілих правових підстав для непрямого, але чіткого втручання у право власності останнього. ВГСУ також не навів пояснення стосовно прав підприємства-заявника. З огляду на наведене та, враховуючи, зокрема, що рішення національних судів, які вплинули на право власності підприємства-заявника, не містили правових підстав для втручання у це право, Суд вважає, що таке втручання не було законним у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (CASE OF ATIMA LIMITED v. UKRAINE, № 56714/11, § 43-44, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

У справі, що переглядається:

суди встановили, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Форум-Інвест» укладено договори про залучення інвестицій в будівництво житла; ОСОБА_1 сплачено вартість житлових об`єктів; відповідні обставини встановлені рішеннями Голосіївського районного суду міста Києва від 17 квітня 2013 року, яке набрало законної сили 03 липня 2013 року та від 14 березня 2014 року, яке набрало законної сили 16 квітня 2014 року;

ОСОБА_2 спірні квартири були відчужені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ;

вимога про визнання недійсними договорів та пред`явлення похідних від неї вимог про скасування рішень державного реєстратора не є належними та ефективними способами захисту, оскільки не вимагається визнання недійсними нікчемних правочинів, які спрямовані на незаконне заволодіння майном інвестора іншими особами. належним способом захисту ОСОБА_1 є віндикаційний позов;

аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень та інформації наданої у відзиві на касаційну скаргу свідчить, що усправах № 752/12318/17 і № 752/12319/17 ОСОБА_1 звернулася до останніх набувачів спірних квартир - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з позовом про витребування належних їй квартир, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до «Форум-Інвест», ОСОБА_2 судам необхідно було відмовити.

Щодо позовних вимог до державних реєстраторів

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в його задоволенні.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 200/11374/18 (провадження № 61-17508св20) зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що відповідно до змісту та характеру відносин між сторонами, спір виник з приводу порушення ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», права власності ОСОБА_1 на квартиру, внаслідок здійснення державної реєстрації такого права за ПАТ «Укрсоцбанк», а тому належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати від 20 жовтня 2021 року в справі № 509/3995/15 (провадження № 61-7070св20) зазначено, що «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача».

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 пред`явила позов до державного реєстратора Заіко І. В. КП Новопетрівської сільської ради «Результат», державного реєстратора Рябого Д. С. філії КП Київської обласної ради «Готово» міста Києва, втім зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанціями обставини справи, підтверджують, що спір не виник між ОСОБА_1 та державним реєстратором Заіко І. В. КП Новопетрівської сільської ради «Результат», державним реєстратором Рябим Д. С. філії КП Київської обласної ради «Готово» міста Києва. Тому державні реєстратори є неналежними відповідачами, і у зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора Заіко І. В. КП Новопетрівської сільської ради «Результат», державного реєстратора Рябого Д. С. філії КП Київської обласної ради «Готово» міста Києва необхідно відмовити із зазначеної підстави.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Доводи касаційних скарг дають підстави для висновку, що судові рішення прийняті без додержання норм процесуального права та з порушенням норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що: касаційні скарги належить задовольнити; оскаржені судові рішення скасувати; в задоволенні позовних вимог відмовити.

Висновки щодо розподілу судових витрат

У статті 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційні скарги задоволені, то на ОСОБА_1 покладається судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 5 120,00 грн сплачений ОСОБА_3 , судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 5 120,00 грн сплачений ОСОБА_4 , судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 840,00 грн сплачений ОСОБА_3 , судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 840,00 грн сплачений ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_3 , яка підписана представником ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , яка підписана представником ОСОБА_6 , задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест», ОСОБА_2 , державного реєстратора комунального підприємства Новопетрівської сільської ради «Результат» Заіко Ірини Володимирівни, державного реєстратора філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Рябого Дмитра Сергійовича, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання договорів про залучення інвестицій у будівництво житла недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8 960,00 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 8 960,00 грн судового збору.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року та постанова Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року втрачають законну силу та виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук