Справа № 510/1708/22
Провадження 2/510/665/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.23 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивує тим, що 20.05.2019 р. між нею та відповідачами, у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який не був посвідчений нотаріально, але було виконано усі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідач ОСОБА_3 , хоча і є власником частки будинку, однак у встановленому законом порядку не зареєструвала своїх спадкових прав на зазначену вище частину будинку, тому придбане позивачем майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що позивач є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в неї майна, передбачені ст. 388 ЦК України, вона просить задовольнити позовні вимоги.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 , у підготовче судове засідання не з`явилась, надіслала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого визнала позовні вимоги та просила розглянути справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 , також у підготовче судове засідання не з`явилась, надіслала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого визнала позовні вимоги та просила розглянути справу за її відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально не посвідчений договір купівлі продажу від 20.05.2019 р., укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про купівлю-продаж житлового будинку АДРЕСА_1 ; свідоцтво від 06.03.1998р. про право ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на спадщину за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , в рівних частках кожній, серія ААК № 893781; свідоцтво про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , серія НОМЕР_1 ; заява ОСОБА_2 від 28.01.2014р. до Ренійської районної державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , спадкова справа № 17/14; заява ОСОБА_6 від 28.01.2014р. до Ренійської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , спадкова справа № 17/14; витяг № 36454367 від 28.01.2014р. про реєстрацію спадкової справи № 55656668 в спадковому реєстрі, спадкодавець ОСОБА_4 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ; свідоцтво про смерть ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , серія НОМЕР_2 ; інформаційна довідка № 36451724 від 28.01.2014р. зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) про наявність спадкової справи і свідоцтва спадкодавця ОСОБА_5 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво від 20.02.2021р. про право ОСОБА_3 на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 ; технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 повстання; звіт про незалежну оцінку вартості житлового будинку АДРЕСА_1 .

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 20.05.2019р. позивач домовилась із відповідачами про купівлю житлового будинку АДРЕСА_1 .

В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 гроші у сумі 40000 грн., а відповідачі передали позивачу об`єкт нерухомості, ключі від будинку.

Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач через деякий час запропонувала відповідачам привести домовленість у відповідність до вимог закону, однак з`ясувалось, що відповідач ОСОБА_3 , хоча і є власником частки будинку, однак у встановленому законом порядку не зареєструвала своїх спадкових прав на зазначену вище частину будинку.

Про існування цих обставин, позивачу нічого не було відомо, оскільки перед оформленням правочину, відповідачі завірили позивача, що вони є власниками нерухомого майна та в них наявні всі правовстановлюючі документи.

Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 20.05.2019р., відповідач ОСОБА_3 не мала право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду докази в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передала продавцям обумовлену суму коштів, а продавці передали позивачу нерухоме майно та ключі від нього.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачам передані гроші у сумі 40000 грн., а позивачу об`єкт нерухомості. Відповідачі жодного разу не висували вимоги щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечували проти визнання права власності за позивачем, про що свідчать відзиви, які міститься в матеріалах справи.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, позивач набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідачів ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , яка фактично не мала права його відчужувати на той період, оскільки відповідач ОСОБА_3 не зареєструвала належним чином свої спадкові права у передбаченому законом порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивачем у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідачів.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 50, 58, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 328, 330, 388, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

2.Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін