Справа № 750/4080/23
Провадження № 2/750/800/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі

судді Требух Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Галета Ю.В.

розглянувши у судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення коштів

за участі представника позивача адвоката Марченко Н.І., представника відповідача адвоката Олійник С.А.,-

в с т а н о в и в:

В березні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м.Чернігова з позовом до відповідачки ФОП « ОСОБА_2 . ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів у порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину в сумі 90068 грн. 72 коп. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що між сторонами підписано договір завдатку від 12.02.2022 року, відповідно до якого ОСОБА_1 було передано ОСОБА_2 в якості завдатку 2000 доларів США як доказ укладення договору купівлі-продажу квартири в АДРЕСА_1 та з метою забезпечення виконання договору в наступному. Вважає договір завдатку нікчемним, а отже кошти в сумі 2000 доларів США, отримані відповідачем, є в силу положень ст.. 1212 ЦК України безпідставно отримані і підлягають поверненню разом зі сплатою відсотків за користування ними відповідно до положень ст..1214, 536 ЦК України.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 10.04.2023 року відкрито провадження у справі.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позов не визнає повністю, в його задоволенні просить відмовити.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала і просила задовольнити, представник відповідача позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Виходячи із норм статті 1212 ЦК України, правова природа безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збережено за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Результат системного аналізу зазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунено за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

12 лютого 2022 року між агенцією нерухомості «Комфорт» в особі Гези О.В., яка представляє інтереси ОСОБА_4 , яка являється продавцем квартири АДРЕСА_2 , та ОСОБА_1 укладений договір завдатку, відповідно до якого сторони констатували про намір купівлі-продажу вищевказаної квартири.

Згідно вищевказаного договору покупець ОСОБА_1 передала відповідачу ОСОБА_2 завдаток в сумі 2000 доларів США. Факт передачі суми в розмірі 2000 доларів США відповідачем не оспорювався.

Відповідно до Договору завдаток переданий як доказ укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 та з метою забезпечення виконання договору в наступному.

Станом на день розгляду справи сам договір купівлі-продажу квартири не укладений.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума у розмірі 2000 доларів США є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.

Станом на 23.03.2023 року згідно офіційного курсу НБУ 2000 доларів США еквівалентно 73137 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 73137 грн. 00 коп. авансу, у задоволенні вимог щодо застосування ст.. 1212, 1214 ЦК України суд вважає за необхідне відмовити.

Що стосується питання розподілу судових витрат, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі пропорційно до розміру задоволених вимог (81%), а саме 869 грн. 13 коп.

Також у відповідно до ст.. 137, 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. х 81% = 2430 грн. 00 коп. Клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу не надходило.

Керуючись статями 81, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_2 ) 73137 грн. 00 коп., 2430 грн. 00 коп. у відшкодування витрат на правову допомогу та 869 грн. 13 коп. у відшкодування сплаченого судового збору, а всього 76436 грн. 13 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повне рішення виготовлено 25.06.2023 року.

Суддя Н.В.Требух