Ухвала

04 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 755/10985/21

провадження № 61-3890ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою малолітньої ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталії Володимирівни, ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 , про скасування записів про державну реєстрацію прав,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, внесений 29 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Н. В., номер запису про право власності/довірчої власності: 39971542.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року відкрито провадження у справі.

10 серпня 2022 року від позивача ОСОБА_4 на електронну адресу суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2022 року позов залишено без розгляду.

15 серпня 2022 року представник ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 подала заяву про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн.

Додатковою ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2022 року доповнено ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року у справі № 755/10985/21. Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 000,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Додаткову ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2022 року скасовано, ухвалено нове рішення.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн відмовлено.

У березні 2023 року ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі додаткову ухвалу суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Ухвали, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду, наведено в статті 353 ЦПК України.

Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат (пункт 13 частини першої статті 353 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (частина п`ята статті 142 ЦПК України).

Отже, ухвала суду першої інстанції стосовно компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи (зокрема, витрат на професійну правничу допомогу), внаслідок необґрунтованих дій позивача є ухвалою щодо визначення розміру судових витрат.

В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету (частина третя статті 257 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, питання про розподіл між сторонами судових витрат суд може вирішити як в ухвалі про залишення позову без розгляду, так і в ухвалі окремо з питанням про такий розподіл, зокрема, про компенсацію здійснених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього кодексу (частина перша статті 406 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали (частина перша статті 389 ЦПК України).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

За приписами пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 28 вересня 2022 року в справі № 477/1315/20 (провадження № 14-183цс21) зауважила, що оскільки ухвала суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат не належить до переліку ухвал, визначених у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України, таку ухвалу не можна оскаржити у касаційному порядку. А тому не можна оскаржити у цьому порядку і постанову апеляційного суду, ухвалену за результатами перегляду такої ухвали.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду: від 26 жовтня 2022 року в справі № 759/8897/20, від 28 грудня 2022 року в справі № 523/10627/21, від 16 січня 2023 року в справі № 344/4538/22.

Отже, зміст пункту 13 частини першої статті 353 та частини першої статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права та регламентує право касаційного оскарження судових рішень, свідчить про те, що оскарження ухвал суду першої інстанції та постанов, прийнятих за результатами перегляду цих ухвал щодо визначення розміру судових витрат, у касаційному порядку не передбачено.

Вказівка в резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи наведене, оскільки постанова Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року не підлягає оскарженню в касаційному порядку відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою малолітньої ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталії Володимирівни, ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 , про скасування записів про державну реєстрацію праввідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко