Справа №613/492/23 Провадження № 2-з/613/5/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2023 року м. Богодухів

Суддя Богодухівського районного суду Харківської області Сеник О.С. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить: 1) стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 29 червня 2021 року в сумі 73137,20 грн.; 2) стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 6610,40 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.06.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено письмовий договір позики грошових коштів у формі розписки. Згідно вказаного договору ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 дві тисячі доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 30.06.2022. Однак в обумовлений сторонами строк, ОСОБА_2 грошові кошти не повернув, на телефонні дзвінки та усні звернення позивача не відповідає та постійно повідомляє про наявність перешкод у виконанні взятого на себе зобов`язання та відсутності коштів. Станом на 29.03.2023 заборгованість за курсом НБУ гривні до долара США (36,5686 грн.) становить 73137,20 грн. Порушення прав позивача та небажання відповідачем повернути грошові кошти у добровільному порядку зумовило звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом про стягнення заборгованості.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить: вжити заходів забезпечення позову, у вигляді накладення арешту та заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій, щодо земельної ділянки площею 4,9372 га, кадастровий номер :02:002:0201, що розташована на території Ульянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, реєстраційний номер 208, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , що належить ОСОБА_3 та заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, щодо вказаного майна до розгляду справи по суті.

В обґрунтування зазначеної заяви позивач посилається на те, що 29.06.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, у формі розписки, відповідно до умов якого позивачем було передано особисто ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 73137,20 грн.

Позивач вказує, що позика була безвідсоткова і передбачала умовою повернення всіх коштів в строк до 30.06.2022. За період з 29.06.2021 по теперішній час ОСОБА_4 кошти не повернув, на вимоги позивача щодо повернення суми боргу, відповідач вказує на відсутність у нього коштів та вказує на інші перешкоди.

ОСОБА_1 стверджує, що невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання, дуже значним чином порушує права позивача. При цьому зазначено, що суму коштів наданих в борг ОСОБА_2 , було позичено позивачем у інших осіб, які на даний час також вимагають її повернення, тому ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом свого права і стягнення коштів з відповідача у примусовому порядку.

З посиланням на ст. ст. 149-150 ЦПК України, позивач стверджує про наявність підстав, що ОСОБА_2 може позбутись свого майна, що зробить неможливим виконання рішення про стягнення з нього коштів за договором позики, у зв`язку з чим вважає, що подана заява про забезпечення позову підлягає задоволенню. Пропозиції щодо зустрічного забезпечення відсутні. ОСОБА_1 вважає, що джерелом погашення боргу є належне ОСОБА_2 майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та доводи в її обґрунтування, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

З наведеного вбачається, що забезпечення позову це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод і законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів та покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Вимоги до змісту і форми заяви визначені статтею 151 ЦПК України.

Відповідно до змісту п.п. 2, 4, 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, поштові індекси; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Так, у заяві ОСОБА_1 , заявляючи про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо земельної ділянки площею 4,9372 га, кадастровий номер :02:002:0201, що розташована на території Ульянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, реєстраційний номер 208, та заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, щодо вказаного майна до розгляду справи по суті, не навів обґрунтування необхідності забезпечення позову та не зазначив обґрунтованих підстав вважати, що відповідачем чи будь-якими іншими особами, на думку позивача, буде відчужена вказана земельна ділянка.

Заява не містить посилання на мотиви, за якими позивач вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також у заяві не вказано, у чому, на думку позивача, полягає, існування реальної загрози його правам та інтересам у разі невжиття заходів забезпечення позову. Із заяви про забезпечення позову не вбачається, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, у разі задоволення позову.

Крім того, із заяви про забезпечення позову неможливо встановити, кому належить земельна ділянка, на яку позивач просить накласти арешт. Так, у заяві зазначено, що земельна ділянка кадастровий номер :02:002:0201, що розташована на території Ульянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, реєстраційний номер 208, «належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , що належить ОСОБА_3 ».

Також, у заяві не зазначено поштовий індекс позивача.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду. Отже суду необхідно встановити вартість майна, щодо якого представник заявника просить суд застосувати заходи забезпечення позову.

Позивачем в заяві про забезпечення позову не зазначено та не надано жодних доказів на підтвердження дійсної (орієнтовної) вартості земельної ділянки, площею 4,9372 га, кадастровий номер :02:002:0201, що розташована на території Ульянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, реєстраційний номер 208, на момент подачі заяви про забезпечення позову до суду, на яку він просить накласти арешт та заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій. Відсутність відомостей про вартість земельної ділянки позбавляє суд можливості оцінити співмірність заходів забезпечення позову, яких просить вжити позивач, з позовними вимогами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, оскільки у заяві не зазначено поштовий індекс позивача; не обґрунтовано необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не зазначено про наявність реальної загрози вчинення відповідачем, чи будь-якою іншою особою дій щодо відчуження майна, що в свою чергу призведе до невиконання чи утруднення виконання рішення суду, у разі задоволення позову; не вказано вартість майна, щодо якого позивач просить суд застосувати заходи забезпечення позову; потребує уточнення зміст вимог заяви (оскільки в прохальній частині заяви позивачем вказано власником земельної ділянки одночасно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ).

Згідно з ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову.

При цьому, позивач не позбавлений можливості, усунувши вказані недоліки, повторно звернутись до суду із заявою про забезпечення позову.

Так, позивачем було сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн., що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0..1 від 31.03.2023.

Згідно з ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Враховуючи, що заяву про забезпечення позову повернуто заявнику, суд вважає за необхідне на підставі п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст.149-153, 259, 260, 353, 345 ЦПК України, суддя -

У Х В АЛ И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - повернути заявнику.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області (вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166) повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) сплачену суму судового збору відповідно до квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0..1 від 31.03.2023 у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя О.С. Сеник