Справа № 184/424/23
Номер провадження 2/184/183/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання Попівніч Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровської міської ради Дніпропетровської області «про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 42,20 кв. м, площа житлових приміщень (3) - 26.60 кв. м, оціночна вартість якої становить 146653,47 грн. за набувальною давністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в середині 2000 року до неї зайшла ОСОБА_2 з проханням пригледіти за квартирою АДРЕСА_2 , поки вона деякий час буде перебувати в Росії, залишивши ключі від помешкання. Повідомила, що їй необхідно було поїхати до РФ, де вона збиралася пробути приблизно рік, тому хотіла, щоб за квартирою хтось поглядав, оскільки квартира потребувала постійного догляду, особливо в зимовий період. Не отримавши від ОСОБА_2 тривалий час будь-яких повідомлень та не дочекавшись появи її самої, вона зайшла до квартири. В квартирі були відсутні меблі, предмети побуту та її особисті речі. Помешкання потребувало догляду, тому вона замінила вхідні двері. У березні 2001 року я замінила труби каналізаційних стоків та холодної води та почала користуватися помешканням разом із членами своєї сім`ї і сплачувати комунальні платежі, робила перевірки лічильників, доглядала помешкання. З березня 2001 року вона відкрито, добросовісно і безперервно володіє та користується вказаною квартирою без будь-яких правових підстав (безтитульне володіння чужим майном), поводячись як власник. І з того часу ОСОБА_2 до квартири не приїздила, не цікавилася нею та не здійснювала комунальні платежі. Чи належало помешкання саме ОСОБА_2 , вона не знала. Вона зробила необхідний ремонт. Де вона знаходиться, їй невідомо. Весь цей час на квартиру ніхто не претендував. Жодних перешкод в реалізації її права проживання у спірній квартирі і користування нею вона не чинила. У вище вказаній квартирі вона зареєстрована та фактично проживає з 06 березня 2001 року і по даний час, тобто більше 21 року. Вона не укладала ніяких договорів ні з якими особами на користування зазначеним житлом. Після виїзду відповідачки до РФ, а це вже більше двадцяти одного року, остання не проживає у вказаній квартирі, не сплачує комунальні послуги, не надає коштів та не докладає зусиль для належного утримання вказаної квартири. На теперішній час вона має право оформити за собою право власності внаслідок збігу строку, визначеного саме законом, для реєстрації права власності на нерухоме майно, в зв`язку з чим змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить їх задовольнити. В останнє судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їх представника, при прийнятті рішення по справі покладаються на розсуд суду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України).

Суд враховує приписи ч.4 ст.82 ЦПК України, які встановлюють, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд, при розгляді позовних вимог, враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, згідно ордеру №135 від 28.05.1998 року ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_2 (а.с.29).

Згідно заяви від 06.02.2001 року, ОСОБА_2 просить голову виконкому прописати в її квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1 та її дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.27).

Згідно договору найму №413 від 14.02.2001 року, наймач ОСОБА_1 зі своїми дітьми і власник будинку за правом особистої власності ОСОБА_2 , що мешкає по АДРЕСА_1 уклали цей договір про те, що ОСОБА_2 здає у найм родині ОСОБА_1 житлову площу розміром 26.94 кв.м, а ОСОБА_1 зобов`язується сплачувати безплатно квартирну плату (а.с.31).

Згідно Акту МКП «Житлкомсервіс» від 28.01.2022 року, зі слів сусідів по АДРЕСА_1 проживає постійно з 2001 року ОСОБА_1 (а.с.10).

Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 06.02.2023 року оціночна вартість квартири АДРЕСА_2 складає 146653.47 грн. (а.с.11-12).

Згідно довідки №69/03 від 21.03.2023 року з місця проживання про склад сім`ї та прописку, ОСОБА_1 зареєстрована піднаймачем по АДРЕСА_1 (а.с.30).

Згідно розписки ОСОБА_2 , вона здала квартиру ОСОБА_1 з наступним викупом і пропискою її сім`ї до оформлення документів. Отримала частину вартості квартири в сумі 1720 грн. Залишок суми 482 грн. При цьому були присутні сусіди ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.36).

Відповідно до довідки КП Нікопольське РБТІ» «ДОР» від 27.03.2023 року (а.с. № 41), право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 та її дітьми ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в рівних долях згідно до свідоцтва про право власності № 9587/1 від 13.10.2000 року, які проживають за межами України протягом більш ніж двадцяти років.

Факт того, що ОСОБА_1 відкрито, безперервно та добросовісно володіє квартирою АДРЕСА_2 після виїзду ОСОБА_2 до сих пір також підтверджується наданими в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надала показання, згідно яких повідомила, що вона сусідка ОСОБА_1 , мешкає в сусідньому під`їзді. Вона постійно бачить там позивачку. На даний час ОСОБА_1 живе одна, раніше жила з чоловіком, який помер, і двома дітьми, які проживають окремо. Сторонніх осіб вона в квартирі ОСОБА_1 не бачила.

Окрім цього, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надала показання, згідно яких повідомила, що вона знає ОСОБА_1 , вони живуть в одному під`їзді більше 20 років. ОСОБА_1 живе в квартирі АДРЕСА_3 , раніше жила з чоловіком і двома дітьми. Чоловік помер, діти виросли і живуть окремо. На даний час ОСОБА_1 постійно проживає в цій квартирі.

Зазначені обставини, підтверджені вказаними вище доказами та у своїй сукупності беззаперечно підтверджують, що ОСОБА_1 дійсно, починаючи з 2001 року і до цього часу добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою АДРЕСА_2 , протягом всього часу підтримує її в належному стані і тому набула право власності на зазначену житлову квартиру на підставі ст.ст.328, 344 ЦК України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18) наведено такі висновки щодо застосування норм права.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Без титульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Зазначені висновки узгоджуються з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Суд вважає, що давність володіння ОСОБА_1 зазначеною житловою квартирою є добросовісною, оскільки вона при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування). Позивач не укладала ніяких договорів ні з якими особами на користування зазначеною квартирою. Протягом 21 року вона безперервно, добросовісно та відкрито володіє та користується зазначеною житловою квартирою без будь - яких правових підстав.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає десять років.

Володіння позивачем зазначеним житловим будинком з надвірними спорудами є також відкритим та без титульним, тобто вона володіє зазначеним майном протягом вже більше 21 року без будь-якої правової підстави.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Також суд зазначає, що за весь час відкритого володіння позивачем зазначеною квартирою, ніякі інші особи не звертались до нього із питання визнання права власності на неї.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання за позивачем права власності за набувальною давністю обґрунтовані, так як ґрунтуються на вимогах закону, а з боку позивача належними доказами доведено, що вона дійсно добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_2 протягом більше 21 років і це є підставою для набуття позивачем права власності на це майно, що передбачено ст. 344 ЦК України і не суперечить положенням Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

При таких обставинах заявлені вимоги знайшли підтвердження в суді і суд вважає можливим визнати право власності на квартиру АДРЕСА_2 - за позивачем для подальшого користування й одержання необхідних документів, що підтверджує право власності на об`єкт нерухомості.

При цьому, суд зазначає, що розглядаючи даний позов та задовольняючи вимоги позивача - права та інтереси будь-яких осіб не порушуються.

Керуючись ст.ст.15, 16, 39, 328, 344 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 81, 258-259, 263-265, 352, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Покровської міської ради Дніпропетровської області «про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю» - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності в порядку набувальної давності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (за документами АДРЕСА_4 , загальною площею 42,20 квадратних метрів, площа житлових приміщень (3) - 26.60 квадратних метрів, оціночна вартість якої становить 146653 (сто сорок шість тисяч шістсот п`ятдесят три гривні) 47 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Повний текст рішення складено 06.04.2023 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш