Справа № 364/97/23
Провадження № 2/364/70/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2023 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ткаченко О. В.,

за участі секретаря Бондаренко Л.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в смт Володарка, цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ,

представник позивача - адвокат: Білокур Віталій Вікторович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000471, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 121, оф. 2 ,

до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ,

про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

встановив:

16 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Володарського районного суду Київської області з названою позовною заявою, в якій вказував, що 09.04.2016 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 553. Від шлюбу вони мають малолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 вказує, що спільне життя з ОСОБА_2 не склалося через відсутність взаєморозуміння і взаємоповаги між ними, стали частими сварки. Шлюбні відносини між ними припинені, вони не ведуть спільного господарства, з 14.07.2022 року проживають окремо. ОСОБА_1 вказує, що подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, тому він просить суд розірвати шлюб. Окрім цього, позивач просить суд визначити місце проживання їхнього спільного малолітнього сина з ним.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, позивач подав до суду заяву якою просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримує, а позовні вимоги в частині визначення місця проживання їхнього малолітнього сина просив змінити та просив залишити їхнього сина проживати разом з ним.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, якою просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги позивача визнає.

Згідно вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.04.2016 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 553, що стверджено свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 (а.с. 19). Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 (а.с. 20).

Позивач причиною розірвання шлюбу зазначив відсутністю взаєморозуміння та взаємоповаги між ними, різні погляди на життя та порядок вирішення сімейних проблем. В позовній заяві позивач зазначає, що шлюбні відносини між ними припинені, вони не ведуть спільного господарства з 14.07.2022 року проживають окремо.

Окрім цього позивач має бажання, щоб їх малолітній син залишився проживати разом з ним та спору з відповідачкою про місце проживання дитини у них не має.

В Україні шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 51 Конституції України, статті 24, 56 Сімейного кодексу України).

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З огляду на викладене та зважаючи на фактичне припинення подружнього життя сторін і ведення ними спільного господарства, небажання сторін примиритися та зберегти сім`ю, тому за таких встановлених обставин суд дійшов до висновку, що рішення сторін про розірвання шлюбу є виваженим, свідомим, причини, з яких вони наполягають на розірванні шлюбу, обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не має. При цьому суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України.

За правовою позицією, що неодноразово викладалася в постановах Верховного Суду, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу (зокрема, постанови Верховного Суду від 08.11.2018 р. у справі № 569/458/18, від 11.11.2020 р. у справі № 369/7035/18 тощо).

Європейський суд з прав людини, практику якого суд застосовує як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), щодо права на приватне та сімейне життя неодноразово наголошував, на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя; відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні (зокрема, пункт 61 рішення ЄСПЛ від 29.04.2002 р. у справі «Прітті проти Сполученого Королівства», заява № 2346/02, пункт 126 рішення ЄСПЛ від 12.06.2014 р. у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії», заява № 56030/07).

Щодо визначення місця проживання малолітнього сина сторін слід зазначити наступне.

Так, ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У відповідності до ч. 1 ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають значення.

Відповідачка подала до суду заяву де вказано, що вона визнає позовні вимоги позивача та не заперечує проти залишення малолітнього сина проживати з ним.

Нормою ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки для цього є законні підстави, визнання позову не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а навпаки є свідченням досягнення сторін згоди із усіх питань порушених в позові.

Відповідно до ст. ст. 110, 112, 113, ч. 2 115, 160, 161, 180-183, 191 Сімейного кодексу України та керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 351-355, ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 , зареєстрований 09.04.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 553, складений 09.04.2016 року розірвати.

Малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати разом з його батьком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Рішення суду після набрання законної сили надіслати до Володарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Володарський районний суд Київської області.

Суддя О. В. Ткаченко