ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року АТ КБ Приватбанк звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування своїх вимог АТ КБ Приватбанк посилалися на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23 червня 2008 року, укладеного між позивачем Приватбанк та ОСОБА_3 , останній отримав кредит у розмірі 5600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитор свої зобов`язання за угодою виконав, надавши ОСОБА_3 кредит у сумі визначеній в договорі. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер. Позичальник ОСОБА_3 свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого утворилася заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 червня 2008 року за тілом кредиту у розмірі 5598 грн. 95 коп. 06 березня 2014 року на виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України, позивачем було направлено претензію кредитора до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори, та 09 квітня 2014 року ними отримано відповідь, в якій зазначалось, що претензію кредитора направлено до Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори. На час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , зі спадкодавцем постійно проживала ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що підтверджується копіями паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відповідно до ст.1278 ЦК України, є такими, що прийняли спадщину після смерті позичальника ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 15 липня 2018 року до спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_3 було направлено листи-претензії, в яких позивач пред`явив свої вимоги про сплату боргу за вказаним кредитним договором, на яку останніми ніяких дій виконано не було. На підставі викладеного АТ КБ Приватбанк просили суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №б/н від 23 червня 2008 року у розмірі 5598 грн. 95 коп., яка складається із тіла кредиту.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2022 року відмовлено в задоволенні позовних вимог АТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В апеляційній скарзі АТ КБ Приватбанк просить рішення суду від 03 лютого 2022 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ Приватбанк, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до. ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У справі встановлено, відповідно до укладеного договору у вигляді заяви б/н від 23 червня 2008 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3 , останній отримав кредит у розмірі 5600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8).

Кредитор свої зобов`язання за угодою виконав, надавши ОСОБА_3 кредит у сумі, визначеній в договорі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер (а.с.19).

Банк зазначав, що у порушення умов кредитного договору, за життя ОСОБА_3 свої зобов`язання належним чином не виконував, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості, заборгованість ОСОБА_3 перед банком станом на дату смерті позичальника - ІНФОРМАЦІЯ_1 за договором б/н від 23 червня 2008 року становить 5598 грн. 95 коп., яка складається із тіла кредиту (а.с.4-7).

06 березня 2014 року на виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України, позивачем було направлено претензію кредитора до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори, та 09 квітня 2014 року ними отримано відповідь, в якій зазначалось, що претензію кредитора направлено до Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори (а.с.26, 27).

На адресу банку Сьомою Дніпровською державною нотаріальною конторою було направлено листа, у якому повідомлено банк про те, що після смерті ОСОБА_3 24 квітня 2014 року було заведено спадкову справу (а.с.28).

На час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , зі спадкодавцем постійно проживали і були зареєстровані дружина - ОСОБА_1 , донька - ОСОБА_2 (а.с. 15-18).

15 липня 2018 року банком до спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_3 було направлено листи-претензії, в яких позивач пред`явив свої вимоги про сплату боргу за вказаним кредитним договором (а.с.29, 30)

На вказані листи-претензії відповідачами ніяких дій виконано не було.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції із заявою в якій просила застосувати строки позовної давності (а.с.80-82).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ Приватбанк суд першої інстанції посилався на пропуск банком трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1054 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, АТ КБ Приватбанк посилалися на те, що 23 червня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір у вигляді заяви б/н від 23 червня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.1-3).

Відповідно до укладеного договору у вигляді заяви б/н від 23 червня 2008 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3 , останній отримав кредит у розмірі 5600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8).

Позичальник ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.8).

Відповідно до положень п.2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно з п.1.1.7.3 умов та правил надання банківських послуг, картрахунок відкритий на невизначений термін та може бути закритий за заявою держателя.

Пунктом 1.1.7.12 передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.

Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки.

Згідно з пунктом 2.1.1.2.11. Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Згідно з п.2.1.1.3.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунку клієнтів, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, яка підлягає сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами(договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «тарифами банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік відповідно до п.2.1.1.12.6 правил користування платіжною карткою.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту та оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

В п.2.1.1.12.11 правил користування платіжною карткою зазначено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленій банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових зобов`язань та інших обов`язків за цим договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер (а.с.19).

Банк зазначав, що у порушення умов кредитного договору, за життя ОСОБА_3 свої зобов`язання належним чином не виконував, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості, заборгованість ОСОБА_3 перед банком станом на дату смерті позичальника - ІНФОРМАЦІЯ_1 за договором б/н від 23 червня 2008 року становить 5598 грн. 95 коп., яка складається із тіла кредиту (а.с.4-7).

06 березня 2014 року позивачем було направлено претензію кредитора до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори, та 09 квітня 2014 року ними отримано відповідь, в якій зазначалось, що претензію кредитора направлено до Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори (а.с.26, 27).

На адресу банку Сьомою Дніпровською державною нотаріальною конторою було направлено листа, у якому повідомлено банк про те, що після смерті ОСОБА_3 24 квітня 2014 року було заведено спадкову справу. Вказаний лист банк отримав 30 квітня 2014 року, про що зазначив у позовній заяві (а.с.28).

На час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , зі спадкодавцем постійно проживали і були зареєстровані дружина - ОСОБА_1 , донька - ОСОБА_2 (а.с. 15-18).

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він мешкав разом з померлим. Для того, щоб встановити факт сумісного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус за місцем відкриття спадщини перевіряє в паспорті відмітку про реєстрацію проживання спадкоємця та встановлює місця реєстрації проживання померлого за довідкою органів реєстрації. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину через подання заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений для цього законодавством, тобто шестимісячний строк. Своїми діями спадкоємець перериває для себе строк для прийняття спадщини і стає власником майна. Якщо спадкодавець подав заяву про відмову від спадщини у встановлений для цього строк, вважається, що він відмовився від спадщини.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2021 року у справі №205/9764/16-ц.

06 березня 2014 року на виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України, позивачем було направлено претензію кредитора до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори, та 09 квітня 2014 року ними отримано відповідь, в якій зазначалось, що претензію кредитора направлено до Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори (а.с.26, 27).

Банк зазначив у своїй позовній заяві про те, що 30 квітня 2014 року банком було отримано відповідь від Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що за заявою-претензією Банку з вимогами до спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , була заведена 24 квітня 2014 року спадкова справа (а.с. 1-4, 28).

Таким чином, з 30 квітня 2014 року кредитору - АТ КБ Приватбанк достеменно було відомо про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із листами-претензіями про сплату боргу за вказаним кредитним договором до спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 АТ КБ Приватбанк звернулися - 15 липня 2018 року (а.с.29, 30).

Таким чином, АТ КБ Приватбанк пропустили визначений ст.1281 ЦК України шестимісячний строк на пред`явлення своїх вимог до спадкоємців, який слід відраховувати з 30 квітня 2014 року - дата отримання банком відповіді від Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори, та який сплинув 31 жовтня 2014 року.

Із позовними вимогами у цій справі до спадкоємців позичальника банк звернувся до суду у листопаді 2018 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, визначеного ст.1281 ЦК україни.

Банк не надав доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку.

Доводи апеляційної скарги про те, що банком не були пропущені строки позовної давності у цій справі є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ Приватбанк .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця скасувати.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова