Справа № 456/5575/21 Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/811/1717/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 червня 2022 року у складі судді Гули А.В. в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У листопаді 2021 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 16.05.2012 в розмірі 27065,04 грн, яка складається: 21 748,48 грн заборгованість за кредитом, 5 316,56 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн заборгованість за комісією; 0,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, судові витрати по справі.

Вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, підписав заяву № б/н від 16.05.2012. При підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Банк на підставі Договору про надання банківських послуг відкритв кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається).

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку, який свої зобов`язання за договором виконав, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме: щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 21.09.2021 відповідач має заборгованість, яку позивач просив стягнути.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 червня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 27 065,04 грн заборгованості за кредитним договором та 2 270,00 грн судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог покликається на те, що станом на червень 2018 року заборгованість відповідача по картковому рахунку та довідці про отримання платіжних карток, з урахуванням заборгованості за рахунокм № НОМЕР_1 , становила 18 240,00 грн. В подальшому, по наданому позивачем розрахунку та довідці заборгованість складає 21 748,48 грн. Тобто ОСОБА_1 за карткою № НОМЕР_2 , термін дії якої з 16.07.2018 по червень 2022 року, в АТ КБ «Приватбанк» отримано 3508,48 грн.

20 травня 2020 року Банком зменшено кредитний ліміт до 0 грн. Зазначає, що заборгованість по картковому рахунку за карткою № НОМЕР_2 , термін дії якої з 16.07.2018 по червень 2022 року відсутня, оскільки належно виконував умови договору.

Зважаючи на те, що заборгованість по картці № НОМЕР_1 станом на червень 2018 року становила 18 240, 00 грн, а з позовом до суду Банк звернувся в грудні 2021 року, то вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності до цієї суми заборгованості, про що було заявлено суду першої інстанції.

Зауважує, що в анкеті-заяві від 16 травня 2012 року процентна ставка не зазначена. Крім цього, анкета-заява не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, анкета-заява не містить ніяких даних щодо обрання ОСОБА_1 банківських послуг, окрім особистих даних та його підпису, в тому числі не містить відомостей про умови договору.

Також, позивачем не надано суду доказів того, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк, ОСОБА_1 розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Тому, звернувшись до суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 27 065,04 грн., позивач не довів належними та допустимими доказами наявність такої заборгованості. Долучені до позовної заяви розрахунки заборгованості не є первинними документами, які підтверджували означену заборгованість.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 червня 2022 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, що свідчить про безпідставність клопотання представника апелянта ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції своє рішення обґрунтовував тим, що в судовому засіданні ОСОБА_1 визнав факт укладення договору з АТ КБ «Приватбанк» та користування наданими коштами в межах встановленого кредитного ліміту, суму заборгованості не оспорював. На спростування суми заборгованості, відповідач не надав жодного доказу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 27065,04 грн, яка складається з: 21748,48 грн заборгованості за тілом кредиту, 5316,56 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновокм суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 16.05.2012, згідно з якою відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт.

В анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, про що свідчить його власноручний підпис (а.с. 23 на звороті).

Відповідно до наданої банком довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , картковий рахунок відповідачу дійсно було відкрито 23.05.2012 та видано останньому картку НОМЕР_3 зі строком дії до 06/16, без встановлення суми кредитного ліміту. В подальшому кредитний ліміт змінювався, а саме: 17.01.2014 кредитний ліміт встановлено 15 000 грн., 20.01.2014 кредитний ліміт збільшено до 25 000 грн., 30.06.2015 кредитний ліміт зменшено до 22 000 грн., 31.05.2018 кредитний ліміт зменшено до 19 960 грн., 31.05.2018 кредитний ліміт зменшено до 11 000 грн., 12.11.2018 кредитний ліміт збільшено 25 000 грн., 04.05.2020 кредитний ліміт зменшено до 24 460 грн., 21.05.2020 кредитний ліміт зменшено до 24 456,60 грн., 26.05.2020 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн.

Як вбачається із розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.05.2012, виданої АТ КБ «Приват Банк» у вигляді таблиці, загальна сума заборгованості станом на 21.09.2021 становить 27 065,04 грн., з яких 21 748,48 грн. заборгованість за кредитом, 5316,56 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 10-20).

При цьому, з наданої банком виписки по рахунку за договором №б/н станом на 24.09.2021 вбачається, що починаючи з 23.05.2012 банк відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок із встановленням в подальшому на карту кредитного ліміту, і відповідач користувався вказаними коштами (а.с. 61-79).

Згідно із довідкою, виданої банком, ОСОБА_1 видано 7 (сім) банківських карток: 23.05.2012 з терміном дії 03/16, 25.03.2013 з терміном дії 06/16,14.12.2012- з терміном дії 09/16, 24.04.2013- з терміном дії 10/16,17.01.2014 - з терміном дії 08/17, 21.07.2014 з терміном дії 06/18,16.07.2018 з терміном дії 06/22.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦКУкраїни визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

За нормою ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 16.05.2012, посилався на Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом не може бути, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й упостанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження№ 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першоїстатті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ«ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16.05.2012) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.11.2021), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимоги, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів», в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь банку заборгованість за тілом кредиту згідно кредитного договору про надання банківських послуг № б/н від 16.05.2012 станом на 21.09.2021 в розмірі 21 748, 48 грн., яка підтверджена поданою позивачем випискою про рух коштів відповідача, суд першої інстанції вірно врахував, що фактично отримані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому підлягають стягненню у судовому порядку.

Мотиви апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності до суми заборгованості в розмірі 18 240,00 грн., яка виникла за карткою № НОМЕР_1 , термін дії, якої закінчився у червні 2018 року колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.ст. 257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Перебіг позовної давності щодо вимог кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його участю чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь - які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України в постанові від 08 листопада 2017 року у справі №6-2891цс16.

Банківська платіжна картка діє в межах визначеного нею терміну. За таким договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту і кінцевий термін повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК), а не закінченням терміну дії договору.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, а саме надання кредитних коштів, відкрито картковий рахунок з видачею кредитної карки із встановленим терміної її дії. Після закінчення чергової дії карти 06/18, Банком строк дії кредитної карти поновлено до червня 2022 року. Таким чином, договір продовжив свою дію до 06/22.

Згідно із випискою за договором №б/н від 16.05.2012, сума залишку заборгованості за карткою НОМЕР_4 , строк дії якої закінчився у червні 2018, автоматично перейшла на перевипущену карту НОМЕР_2 зі строком дії 06/22. За період з 06.2018 по 21.09.21 відповідач продовжував користуватися кредитними коштами (поповняв готівкою, розраховувався), чим вчиняв дії з виконання умов кредитного договору, якими переривав строк позовної давності.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що останній платіж на погашення кредиту здійснено 30 січня 2021 року, термін перевипущеної карти встановлено до 06/2022, даний позов пред`явлено до суду позивачем 05.11.2021, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має заборгованісті за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 16.05.2012, оскільки на підставі оцінки усіх доказів у їх сукупності, зокрема, виписки за договором №б/н від 16.05.2012, анкети-заяви від 16.05.2012, довідки про зміни умови кредитування та розрахунку заборгованості, суд дійшов висновку про те, що банк в даному випадку підтвердив своє порушене право вимагати погашення виниклої заборгованості.

Крім того, наведені доводи в апеляційній скарзі зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.

Перевіряючи доводи скарги в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, колегія суддів виходить з такого.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 проценти за користування кредитом обраховані за різними ставками у період з 17.01.2014-29.08.2014 27,60%, 01.09.2014- 30.03.2015 32,40%, 01.04.2015 31.07.2020 42,0%, 01.08.2020 21.09.21 40,8%

В той же час, у підписаній відповідачем анкеті-заяві не зазначена відсоткова ставка, не зазначені умови та порядок зміни відсоткової ставки, порядок та умови збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань.

Таким чином, вимоги та доводи позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо необхідності та підставності стягнення з відповідача відсотків не знайшли свого підтвердження, що свідчить про безпідставність висновків суду в цій частині.

Отже, розмір заборгованості за відсотками, заявлений позивачем, визначений усупереч вимог закону та умов договору.

Враховуючи, що позичальник періодично здійснював погашення за наданим кредитом, у т.ч. й нарахувань, не передбачених в анкеті-заяві, колегія суддів позбавлена можливості встановити дійсний розмір заборгованості за відсотками.

На переконання колегії суддів, АТ КБ «ПриватБанк» не доведено правомірності нарахування процентів за користування кредитом у визначеному розмірі.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками.

З врахуванням наведеного вище, рішення в означеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні вимог Банку про стягнення процентів за користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги позивача в цій частині знайшли своє часткове підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

За розгляд справи в суді першої інстанції АТ КБ «Приватбанк» сплатив 2270 грн., за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 3405 грн.

Зважаючи на часткове задоволення як позовних вимог Банку (80,36%), так і часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягало до стягнення 1824 грн. 09 коп. за розгляд справи у суді першої інстанції, а з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 668 грн. 86 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «Приватбанк» 1155 грн. 23 коп. судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 червня 2022 року в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 5316,56 грн - скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні такої вимоги, змінивши загальний розмір суми стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з 27065 грн. 04 коп. до 21 748 (двадцять одна тисяча сімсот сорок вісім) гривень 48 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 1155 (одна тисяча сто п`ятдесят п`ять) гривень 23 копійок судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 березня 2023 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк