П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 року м. Київ

Справа №753/9189/22

Апеляційне провадження №22-ц/824/4837/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва постановлену під головуванням судді Коренюк А.М., 19 грудня 2022 року в м. Києві, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишено без задоволення.

Ухвала суду мотивована відсутністю обґрунтування заяви про забезпечення позову, судом встановлена відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Не погодилась із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , її представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповного з`ясування обставин справи.

Представник позивача вказує на те, що Міністерством юстиції України було встановлено факт, як тотожності об`єктів нерухомості, які станом на сьогоднішній день зареєстровані в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як за позивачем, так і за ОСОБА_2 , так і порушення прав та законних інтересів позивача через безпідставне проведення державної реєстрації прав на квартиру, яка належить позивачу, вдруге за ОСОБА_4 , а в подальшому - і за ОСОБА_2 ..

Таким чином, у позивача є обґрунтовані побоювання, що спірна квартира в подальшому під час розгляду справи знову буде відчужена на користь третіх осіб ОСОБА_2 або буде передана ОСОБА_2 в іпотеку, що унеможливить реальне виконання рішення суду, ускладнить поновлення законних прав позивача. Більш того, з огляду на вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння обов`язковою умовою для задоволення позовних вимог має бути належний відповідач, який у будь-який момент може змінитися шляхом укладення чергового правочину. Тому такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами і належним чином забезпечить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача - адвокат Поліщук Р.М. в заяві від 30 травня 2023 року просив розглянути справу без участі позивача та її представника.

Відповідачі та третя особа, отримавши судові повідомлення про призначений розгляд апеляційної скарги, причини неявки суду не повідомили, правом на дання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Тому, керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність.

В порядку визначеному ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у серпні 2022 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом , в якому просила:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 23 листопада 2019 року, укладений між ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А.;

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 березня 2021 року позивач набула право власності на кватиру АДРЕСА_2 . В подальшому позивач дізналась про те, що відносно її квартири була здійснена державна реєстрація права власності за ОСОБА_3 через зміну характеристики квартири додаванням замість «корпус 2» на «секція 4» шляхом прийняття рішення 04 жовтня 2019 року державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Макаровим О.В., а 23 листопада 2019 року на підставі договору купівлі-продажу право власності перейшло до ОСОБА_2 .. Наказом Міністерства юстиції України від 18 грудня 2020 року № 4372/5 скаргу позивача задоволено частково та скасовано рішення № 49006107 від 04 жовтня 2019 року прийняте державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Макаровим О.В.. Міністерством юстиції України було встановлено факт, як тотожності об`єктів нерухомості, які станом на сьогоднішній день зареєстровані в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як за позивачем, так і за ОСОБА_2 , так і порушення прав та законних інтересів позивача через безпідставне проведення державної реєстрації прав на квартиру, яка належить позивачу, вдруге за ОСОБА_4 , а в подальшому - і за ОСОБА_2 .

До позовної заяви позивачем долучено, зокрема:

- копію договору купівлі-продажу квартири від 23 листопада 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А.;

- копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єктів нерухомого майна станом на 20 серпня 2020 року, згідно з якою право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 ;

- копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єктів нерухомого майна станом на 11 березня 2021 року, згідно з якою право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 ;

- копію Наказу Міністерства юстиції України № 4372/5 від 18 грудня 2020 року, яким скаргу позивача задоволено частково та скасовано рішення №49006107 від 04 жовтня 2019 року прийняте державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Макаровим О.В.;

- копію Висновку Міністерства юстиції України від 01 грудня 2020 року щодо розгляду скарги ОСОБА_1 ;

- копію листа Міністерства юстиції України № 73/33.1.1/-21 від 05 січня 2021 року, в якому вказується про неможливість поновлення прав ОСОБА_1 на підставі Наказу Міністерства юстиції України № 4372/5 від 18 грудня 2020 року.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

У грудні 2022 року представником позивача до суду подано заяву про забезпечення позову, у якій він просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у вказаній справі, оскільки у позивача є підстави вважати, що вказана квартира буде знову в подальшому відчужена відповідачем ОСОБА_2 на користь третіх осіб або буде передана в іпотеку, що унеможливить реальне виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишено без задоволення.

Ухвала суду мотивована відсутністю обґрунтування заяви про забезпечення позову, судом встановлена відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні за участю сторін, третіх осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.п. 2,3 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

В порядку ч.1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження, і відкриття виконавчого провадження.

Згідно з роз`ясненнями викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року (справа № 753/22860/17). Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вказала на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обрати такий спосіб, який у найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 04 травня 2022 року у справі № 175/3514/19.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом неодноразово, зокрема, в постанові від 06 липня 2022 року у справі № 354/1616/21.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом також неодноразово, зокрема, в постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 285/4519/21-ц.

З наведених обставин справи вбачається, що предметом спору у даній справі є витребування майна з чужого незаконного володіння. Станом на час звернення до суду з позовом право власності на спірне житлове приміщення зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 . Отже, відповідач, як власник спірного житлового приміщення, може розпорядитися своїм майном та відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що ускладнить розгляд справи, так як може виникнути необхідність: залучення інших осіб в ході розгляду справи; зміни предмета і підстав позову, та ін. Або взагалі унеможливить виконання рішення у разі задоволення позову, оскільки позивач просить про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17).

Суд зазначає, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Європейським судом з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (рішення від 19 березня 1997 року) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.

А отже суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18.

Адекватність такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на спірне майно, полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову. Таким чином, застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов'язане із предметом позову.

Колегія суддів вважає, що такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на квартиру, що є предметом спору, є саме тим заходом забезпечення позову, який, у разі задоволення позову, забезпечить ефективний захист поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд першої інстанції не взявши до уваги вищевикладене, помилково вказав на відсутність обґрунтування заяви про забезпечення позову та відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та безпідставно відмовив позивачу у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, для вжиття яких існували усі передбачені законодавством підстави.

Таким чином, суд вважає, що запропоновані позивачем заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом заявленої позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при поданні позову з вимогами про витребування майна, без застосування заходів забезпечення позову, можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (вказана правова позиція викладена у постанові Об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 березня 2023 року у справі №905/448/22).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. А тому з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене та вимоги ч. 2 ст. 376 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Строк пред`явлення постанови до виконання - три роки.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: В.А.Нежура

Н.В. Поліщук