ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/234/23 Справа № 199/6608/18 Суддя у 1-й інстанції - ЯКИМЕНКО Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Лопакової А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський хлібокомбінат №5» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський хлібокомбінат №5», третя особа ОСОБА_3 , третя особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Саламандра" про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський хлібокомбінат №5», третя особа - ОСОБА_3 , про компенсацію моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 24 грудня 2016 року приблизно о 15 год. 00 хв., водій ОСОБА_3 , перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат № 5», виконуючи свої трудові обов`язки, а саме роботу водія, керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 25 липня 2014 року, належить ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат № 5», здійснював рух за межами населеного пункту по автодорозі Т-04-01 сполученням «Дніпропетровськ-Васильківка-Покровське-Гуляйполе-Токмак-Мелітополь», яка проходить по території Синельниківського району Дніпропетровської області, зі сторони м. Синельникове у напрямку м. Дніпро. Під час руху водій ОСОБА_3 , маючи об`єктивну можливість при необмеженій видимості та оглядовості завчасно виявити автомобілі, що рухаються по зустрічній смузі для руху зі сторони м. Дніпро в напрямку м. Синельникове, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували негайно виконувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не врахував дорожню обстановку, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, нехтуючи перевагою автомобілів, що рухались по зустрічній смузі для руху, змінив напрямок свого руху вліво, та виїхав на смугу зустрічного руху, по якій у цей час рухався автомобіль «ВАЗ 21070», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , внаслідок чого в районі 31 км без гальмування допустив з ним зіткнення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав численні тілесні ушкодження, від яких настала його смерть. Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2018 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки та на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 1 рік.

За життя загиблий ОСОБА_4 мав дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_6 ». Діями водія ОСОБА_3 у зв`язку із смертю потерпілого ОСОБА_4 , його дітям - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завдана моральна шкода.

Моральна шкода, яка спричинена ОСОБА_2 виразилася у формі душевних страждань і переживань з приводу смерті його батька, у довічній втраті рідної людини, порушенні його особистого та сімейного благополуччя, життєвих цінностей та родинних зв`язків із батьком, внаслідок чого ОСОБА_2 відчуває негативні почуття горя, відчаю та зниження життєвого оптимізму. Крім того, смерть рідного батька, як і сама ДТП, настала в день народження його малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до висновку № 964 судово-психологічної експертизи від 29 грудня 2017 року ситуація, що досліджується у даному кримінальному провадженні, є психотравмуючою для ОСОБА_2 . Орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_2 психічні (моральні) страждання, встановлені у межах наданих на дослідження матеріалів здійснюється за формулою, відповідно до коефіцієнту fv (ступеня вини заподіюча шкоди), який надається в умовно-імовірному варіанті, якщо судом буде встановлено грубу необережність в діях заподіювача шкоди, то орієнтований розмір компенсації ОСОБА_2 моральної шкоди буде дорівнювати 216 мінімальних заробітних плат.

Позивач ОСОБА_2 вважав, що в діях спричинювача шкоди наявна груба необережність водія ОСОБА_3 , оскільки останній, виїжджаючи на зустрічну смугу руху, не бажав настання несприятливих наслідків, але повинен був передбачати, не ставився до цього байдуже або намагався самовпевнено уникнути їх. Станом на день подачі позову мінімальна зарплата в Україні складала 3 723 грн, 216 мінімальних заробітних плат - 804 168,00 грн. Таким чином, позивач ОСОБА_2 вважає, що йому завдана через втрату рідної людини моральна шкода у сумі 800 000,00 грн.

Моральна шкода, яка спричинена ОСОБА_1 виразилася у формі душевних страждань та переживань з приводу смерті її батька, у довічній втраті рідної людини, у порушенні її особистого та сімейного благополуччя, у порушенні її життєвих цінностей та родинних зав`язків із батьками, внаслідок чого ОСОБА_1 відчуває негативні наслідки втрати батька, такі як почуття горя, відчаю та зниження життєвого оптимізму. Таким чином, позивач ОСОБА_1 оцінила моральну шкоду, яка їй спричинена внаслідок смерті батька ОСОБА_4 у сумі 800 000,00 грн.

Враховуючи зазначене ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , кожен окремо, просили: стягнути з ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат №5» по 800 000,00 грн моральної шкоди, завданої внаслідок смерті їх батька, що настала в результаті зіткнення та дії джерела підвищеної небезпеки, кожному з позивачів.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2021 року, з урахуванням ухвал Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська про виправлення описок від 01 квітня 2021 року та від 06 квітня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат № 5» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн.

Стягнуто із ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат № 5» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ "Дніпровський хлібокомбінат №5" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір належної до стягнення моральної шкоди, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат № 5» залишено без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09 лютого 2022 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційних скарг, з урахуванням постанови Верховного Суду від 09 лютого 2022 року, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу ТОВ "Дніпровський хлібокомбінат №5" залишити без задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2018 року в справі № 191/820/18, який набрав законної сили, ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_3 звільнений від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 1 рік, та покладені на нього обов`язки, передбачені пунктом 1 частини першої, пунктом 2 частини другої статті 76 КК України, а саме: обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У справі № 191/820/18 встановлено, що: 24 грудня 2016 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 25 липня 2014 року належить ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат № 5», здійснював рух за межами населеного пункту по автодорозі Т-04-01 сполученням «Дніпропетровськ-Васильківка-Покровське-Гуляйполе-Токмак-Мелітополь», яка проходить по території Синельниківського району Дніпропетровської області, зі сторони м. Синельникове в напрямку м. Дніпро. В цей же час, у зустрічному напрямку, по вказаній автодорозі, в бік м. Синельникове зі сторони м. Дніпро, рухався автомобіль «ВАЗ 21070», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого 04 грудня 2001 року належить ОСОБА_8 , під керуванням водія ОСОБА_4 ;

24 грудня 2016 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_3 під час руху на автомобілі «ГАЗ 3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по автодорозі Т-04-01 сполученням «Дніпропетровськ-Васильківка-Покровське-Гуляйполе-Токмак-Мелітополь», маючи об`єктивну можливість при необмеженій видимості та оглядовості завчасно виявити автомобілі, що рухаються по зустрічній смузі для руху зі сторони м. Дніпро в напрямку м. Синельникове, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували негайно виконувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не врахував дорожню обстановку, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, нехтуючи перевагою автомобілів, що рухались по зустрічній смузі для руху, змінив напрямок свого руху вліво, своєчасно не виявив автомобіль «ВАЗ 21070» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався по своїй смузі для руху в напрямку м. Синельникове, де в подальшому виїхав на смугу зустрічного руху по якому рухався автомобіль «ВАЗ 21070», реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок чого в районі 31 км автодороги Т-04-01 сполученням «Дніпропетровськ-Васильківка-Покровське-Гуляйполе-Токмак-Мелітополь», яка проходить по території Синельниківського району Дніпропетровської області, приблизно о 15 годині 00 хвилин без гальмування допустив з ним зіткнення;

своїми діями водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 10.1., 10.3., 12.3. Правил дорожнього руху України, які свідчать: п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»; п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п.2.3. (б): «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 10.1.: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 10.3.: «У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися»; п. 12.3.: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

порушення п.10.1. Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходиться з технічної точки зору в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події, в результаті якої ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми: численні осколкові переломи кісток обличчя, кісток та хрящі носу, перелом нижньої щелепи зліва, крововиливи у товщі прилеглих до місць переломів м`яких тканин; синці верхнього та нижнього повік ока, синець у ділянці внутрішнього кута правого ока; численні садна шкіри обличчя; садно шкіри у тім`яній ділянці голови зліва; поширене садно шкіри та забита рана ділянці кінчика носу і його правого крила; садно шкіри та забита наскрізна забита рана шкіри у ділянці підборіддя посередині і зліва. Вогнищевий крововилив у товщі м`яких покривних тканин тім`яної ділянки голови зліва. Розповсюджені крововиливи під м`якими оболонками головного мозку. Рідка кров у просвітках бокових шлуночків мозку; тупа травма шиї; переривчасте горизонтальне смуго-подібне садно шкіри на передній поверхні шиї посередині і справа, з пронизуючими крововиливами у товщу підлеглих м`яких тканин шиї; повний поперечний перелом під`язичної кістки та щитоподібного хряща з крововиливами у прилеглі м`які тканини; закрита тупа травма грудної клітини: численні двобічні згинальні переломи ребер без пошкодження пристінкової плеври та з крововиливами у товщу прилеглих м`яких тканин; дрібні садна шкіри на тильних поверхнях 2-5 пальців правої кисті. Синець та садна шкіри на тильній поверхні лівої кисті. Поширена рвано-забита, скальпована рана шкіри на тильній поверхні правої кисті; відкритий багато-уламковий перелом лівого стегна у нижній третині з забитою раною по передній поверхні лівого колінного суглобу. Садна шкіри на передній поверхні лівої гомілки у верхній третині. Садно шкіри на внутрішній поверхні лівого гомілковостопного суглобу. Повний відрив правого наколінника від зв`язок правої великогомілкової кістки; рідка кров та однорідні згортки у порожнинах серця та просвітках великих судин. Венозне повнокров`я внутрішніх органів. Набряк легень, головного мозку і м`яких мозкових оболонок. Характер, локалізація та масивність комплексу встановлених зовнішніх та внутрішніх тілесних пошкоджень голови, тулуба та кінцівок, свідчать за їх прижиттєве (незадовго до настання смерті) утворення, у зазначені строки, тобто 24 грудня 2016 року, при значній силі (швидкості, вазі), травматичного впливу тупих, жорсткої конструкції, травмуючих предметів, що є більш властивими для дії твердих елементів салону транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди, що не заперечує механізму. В даному випадку, у наявності удари тіла постраждалого об виступаючі жорсткі частини салону транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди (як з зіткненням так і без нього), під час перебування загиблого за кермом транспортного засобу. Комплекс всіх встановлених зовнішніх та внутрішніх тілесних ушкоджень трупу ОСОБА_2 , відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Кримінальна відповідальність за діяння, що містить склад кримінального правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, передбачена частиною другою статті 286 КК України, а саме: у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Водій ОСОБА_3 на момент скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах із ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат №5», рухався на автомобілі «ГАЗ 3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 25 липня 2014 року належить ТОВ «Дніпропетровський хлібокомбінат № 5» та виконував свої трудові обов`язки.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є дітьми загиблого в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначав, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зв`язку із загибеллю батька зазнали душевного болю, страждань та переживань. З урахуванням усіх встановлених обставини справи у їх сукупності, глибини душевних страждань позивачів та вимоги розумності, та справедливості, суд зробив висновок про те, що розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, що призвело до втрати батька, у розмірі 200 000,00 грн кожному із позивачів є достатнім, співмірним та справедливим, хоча і має суто умовний вираз, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлені загальні підстави відповідальності за заподіяну моральну шкоду. Згідно з даною нормою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині другій цієї статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно із ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Виконанням працівником своїх трудових обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами.

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела.

Відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/180065/15-ц сформульовано правовий висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови).

Відповідно до пунктів 27.1, 27.3, 27.5 Закону № 1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат № 5», на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ СК «ДНІПРОІНМЕД», яке 09.02.2016 року перейменовано на ПРАТ "СК"ДІМ СТРАХУВАННЯ" (ПрАТ СК САЛАМАНДРА) відповідно до генерального договору 26-08/2015 ГО від 26.08.2015 року (т. 4, а.с. 4-5).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.12.2016 по 31.12.2016 становив 1600 гривень.

Отже загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) моральної шкоди, який підлягав виплаті становив 19200 грн.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Позивачі та відповідач визнали ту обставину, що ПрАТ СК САЛАМАНДРА виплатило позивачам страхове відшкодування у сумі 19 200 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.

Отже, з урахуванням вимог статей 27.3, 27.5 Закону № 1961-IV страховик ПрАТ СК САЛАМАНДРА, виконав умови договору страхування, виплативши суму страхового відшкодування за моральну шкоду.

Проте, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат №5», як володілець джерела підвищеної небезпеки, з яким ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах, повинна нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, під час виконання водієм своїх трудових обов`язків, що визнається відповідачем.

При цьому, з урахуванням глибини душевних страждань, принципів розумності, справедливості та співмірності суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із загибеллю їх батька, оскільки відшкодована ПрАТ СК САЛАМАНДРА моральна шкода в межах страхової суми є недостатньою для повного відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_3 .

Отже доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат №5» не повинно нести відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки застрахувало свою відповідальність не беруться колегією суддів до уваги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський хлібокомбінат №5» - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: