ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/1605/21 Номер провадження 22-ц/814/719/23Головуючий у 1-й інстанції Мельников І.Д. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Хіль Л.М.,

судді Пилипчук Л.І., Триголов В.М.,

розглянувши у порядку письмовго провадження без повідомлення учасників справи провадження за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2021 року по цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Апеляційний суд заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду із вказаним позовом в якому просило стягнути з відповідача шкоду у розмірі 5322,63 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 17.11.2016 р. у м. Харкові на вул. Краснодарській сталась ДТП, а саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Джип», номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням якого був ОСОБА_3 . Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.06.2017 року ОСОБА_1 визнано винним за ст.124 КУпАП (справа №645/6079/16-п).

У зв`язку тим, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_1 договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності був відсутній тому Моторно (транспортне) страхове бюро України сплатило відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП у розмірі 5322,63 грн.

Проте, відповідач вказаної суми не сплатив, у зв`язку з чим наявні підстави для відшкодування шкоди.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2021 року Моторному (транспортному) страховому бюро України в задоволенні позову відмовлено у зв`язку з пропуском строку звернення до суду із вказаним позовом.

В апеляційній скарзі Моторне (транспортне) страхове бюро України, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що оскільки страхове відшкодування сплачено МТСБУ 08.08.2018 року, то перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати, враховуючи що трирічний строк звернення до суду позивачем пропущено, у даному випадку сплинув строк позовної давності, тому у позові слід відмовити.

Вказує, що дійсно страхове відшкодування здійснено потерпілій особі 28.01.2018 року, перебіг строку позовної давності починається обчислюватися саме з 28.01.2018 року, однак, відповідно до Постанови КМ України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», встановлено карантин з 12.03.2020 року на усій території України, який продовжено до 22.06.2020 року постановою КМ України від 20.05.2020 року №4392, до 31.07.2020 року постановою КМ України від 17.06.2020 року №500, до 31.08.2020 року постановою КМ України від 22.07.2020 року №647, до 19.12.2020 року постановою КМ України від 31.10.2020 року №956, до 31.12.2021 року постановою КМ України від 09.12.2020 року №1236. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії цього карантину. Вказує, що в силу ст. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позивач звернувся до суду з позовом у межах строків позовної давності, що продовжують свій перебіг на час дії такого карантину, а тому висновки сулу про пропуск строку позовної давності є необгрунтованим.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08.02.2022 року залишено бех руху апеляційну скаргу МТСБУ з підстав несплати судового збору(а.с. 83).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року по даній справі відкрито апеляційне провадження та ухвалою від 21.02.2023 року дана справа призначена до апеляційного розгляду на 28.03.2023 року, без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим судом встановлено, що 17.11.2016 р. у м. Харкові на вул. Краснодарській сталась ДТП, а саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Джип», номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_2 .

Постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 23.06.2017 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, однак з тексту постанови вбачається, що ДТП сталось з вини ОСОБА_1 .

У вересні 2017 року ОСОБА_2 ( власник автомобіля автомобілем «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_2 ) звернувся до МТСБУ та просив здійснити відшкодування шкоди у розмірі 5322,63 грн.

Місцевим судом встановлено, що позивачем було виплачено відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП у розмірі 5322,63 грн., що підтверджується платіжним дорученням №354070 від 12.01.2018 року.

Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована власнику пошкодженого автомобіля, а тому останній з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про виплату страхового відшкодування.

Матеріали справи не містять відомостей про наявність у ОСОБА_1 , на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв`язку з чим, шкоду завдану відповідачем відшкодував власнику пошкодженого автомобіля позивач.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що МТСБУ здійснена виплата страхового випадку 12.01.2018 року у розмірі 5322,63 грн., а до суду Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося у 28.01.2021 року. Отже, на час звернення до суду з позовом сплинув строк позовної давності, оскільки з моменту виплати пройшло понад 3 роки.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою КМ України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», встановлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2022р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11березня 2020р.N211"Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 23, ст. 896, N 30, ст. 1061), від 20травня 2020р.N392"Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 43, ст. 1394, N 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. N 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Таким чином, у відповідності до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строк, визначений статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, тобто згідно Постанови КМ України від 09.12.2020 року №1236 з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2022 р.

Виходячи з того, що трирічний строк позовної давності закінчився 12.01.2021 року, але зі встановленням карантину та запровадженням обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», карантин продовжений з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2022 р., тому загальний строк позовної давності 3 роки, передбачений ст. 257 ЦК України, також продовжується на строк дії такого карантину, тобто до 31 грудня 2022 р.

Ухвалюючи рішення у справі про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції залишив вище вказане поза увагою та прийшов до неправильного висновку, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову з наступних підстав.

Як на підставу позовних вимог, Моторне (транспортне) страхове бюро України посилалося на те, що ОСОБА_1 на момент настання ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу).

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України).

Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник).

Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим вказаним Законом передбачені випадки виплати відшкодування шкоди потерпілим у разі використання транспортного засобу власником, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з підпунктом 38.2.1. пункту 38.2. статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Матеріали справи свідчать про те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП, яка сталася 17 листопада 2016 року, застрахована не була( а.с.36).

У вересні 2017 року ОСОБА_2 ( власник автомобіля автомобілем «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_2 ) звернувся до МТСБУ та просив здійснити відшкодування шкоди у розмірі 5322,63 грн.

Моторно (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 5322,63 грн, що підтверджується копією платіжного доручення від 12 січня 2018 року № 354070.

Встановивши факт настання події, передбаченої підпунктом «а» частини 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», внаслідок якої позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу потерпілого, з урахуванням вимог статті 1191 ЦК України, апеляційний суд дійшов висновку про наявність у позивача, після проведеної виплати потерпілій особі, права зворотної вимоги до відповідача, у зв`язку з чим з останнього на користь МТСБУ підлягає стягненню в порядку регресу виплачена сума страхового відшкодування у розмірі 5322,63 грн.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Пунктами 1, 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 168 грн. (а.с.4), 2102 грн. (а.с.5) при подачі позову (а.с. 4-5) та судовий збір у розмірі 3405,00 грн. при подачі апеляційної скарги 3153 грн. (а.с. 85)252 грн. (а.с.99), а всього у розмірі 5675,00 грн., який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Моторного транспортного (страхового) бюро України.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376, ч.1 п. 4, 381 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» Українська страхова група», про стягнення шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завдану шкоду в порядку регресу у розмірі 5322,63 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати по сплаті судового збору у розмірі 5675,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя Л.М. Хіль

Судді Л.І. Пилипчук

В.М. Триголов