Ухвала

05 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 384/142/20

провадження № 61-4650ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2020 року у складі судді: Галицького В. В., та постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 січня 2023 року у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Дьомич Л. М., Письменного О. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області, третя особа - Державний реєстратор з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області, про визнання протиправними рішень та скасування державної реєстрації на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області, третя особа - державний реєстратор з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області, про визнання протиправними рішень та скасування державної реєстрації на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 19 лютого 1988 року. Згідно технічного паспорту на будинок, загальна площа земельної ділянки складає 0,2556 га (копія присадибного плану, розробленого 17 липня 1974 року). Позивач має намір довести до логічного завершення приватизацію земельної ділянки, яка наділена йому на умовах користування та володіння. 16 квітня 2019 року звернувся із заявою до Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області з проханням надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Відповідно до виписки з рішення Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області від 26 травня 2019 року № 529, ОСОБА_1 був наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,2700 га з них: 0,1500 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0,1200 га для індивідуального садівництва категорії земель житлової та громадської забудови, земель комунальної власності Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області.

Позивачем було укладено договір від 04 червня 2019 року на проведення робіт з ліцензованою проектною організацією. Розробник проекту землеустрою, склав проект відповідно до вимог договору на проведення робіт та чинного земельного законодавства України. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок пройшов обов`язкову державну експертизу, про що свідчить висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 20 січня 2020 року за №621/82-20. 21 січня 2020 року позивач подав заяву з метою внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, проте, державним кадастровим реєстратором Відділу у Вільшанському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області рішеннями № РВ-020, та № РВ-020 від 22 січня 2020 року, було відмовлено, мотивуючи тим, що в межах запропонованої для реєстрації земельних ділянок, знаходяться інші зареєстровані земельні ділянки з кадастровими номерами: :50:160:0004, :50:160:0007.

Позивач вказував, що відповідно до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 22 серпня 2018 року (відносно землекористувача ОСОБА_3 ), позивача, як суміжного землекористувача (суміжного сусіда гр. ОСОБА_3 ) не було включено до зазначеного акта, натомість зазначили неіснуючу адресу « АДРЕСА_2 » під назвою «землі комунальної власності Вільшанської селищної ради».

Позивач вважав, що його конституційні права при складанні акта відносно прибудинкової території гр. ОСОБА_3 грубо порушені. Розробником проектної документації гр. ОСОБА_3 , розміри присадибної ділянки підведені таким чином, що в результаті не зберігається форма та конфігурація землі, що передбачена технічним паспортом гр. ОСОБА_3 , натомість була порушена форма та конфігурація присадибного плану позивача, розробленого 17 липні 1974 року, накладенням ділянки гр. ОСОБА_3 на ділянку суміжного землекористувача по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 . Відповідно до акту «Переміру присадибного землекористування ОСОБА_1 » від 06 грудня 2019 року, площа земельної ділянки суттєво змінилася по конфігурації ширина земельної ділянки відповідає технічному паспорту, довжина обох сторін збільшилася на 70 метрів.

Позивач стверджув, що технічний паспорт ОСОБА_3 , розроблений набагато пізніше, ніж його власний, що не дає їй дозволу на свій розсуд змінювати конфігурацію садиби позивача (кілок забитий у позивача на подвір`ї).

Технічний паспорт на земельну ділянку (присадибний план), абсолютно відповідає розміру ділянок, які позивач має намір приватизувати та жодних змін до присадибного плану прибудинкової території позивача, не вносилося, натомість дані (конфігурація землі) технічного паспорту ОСОБА_3 , не відповідають документу, що посвідчує право власності на земельні ділянки відповідачки.

Позивач просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області від 28 вересня 2018 року №414 «Про затвердження технічної документації щодо передачі земельних ділянок безоплатно у власність» в частині «1. Затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 на території Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області» та в частині «2. Надати у власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в межах норм безоплатної приватизації з подальшою державною реєстрацією: гр. ОСОБА_3 , земельну ділянку безоплатно у власність загальною площею - 0,1500 га з них по угіддях: для обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд 0,1500 га, кадастровий № :50:160:0004 за адресою: АДРЕСА_4 »;

скасувати державну реєстрацію на земельну ділянку з кадастровим номером :50:160:0004, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі від 08 жовтня 2018 року;

визнати протиправним та скасувати рішення Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області від 31 січня 2019 року за №477 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність» в частині «1.Затвердити ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для індивідуального садівництва загальною площею 0,1187 га (ріллі) кадастровий №:50:160:0007, категорії земель сільськогосподарського призначення земель комунальної власності на території Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області» та в частині «2. Надати гр. ОСОБА_3 земельну ділянку безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва загальною площею 0,1187 га (ріллі) кадастровий №:50:141:0011, категорії земель сільськогосподарського призначення земель комунальної власності на території Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області»;

скасувати державну реєстрацію на земельну ділянку з кадастровим номером :50:160:0007, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі від 08 жовтня 2018 року.

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 17 січня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

27 березня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2020 року тапостанову Кропивницького апеляційного суду від 17 січня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновком експерта за результатами проведення судової земельної технічної експертизи у справі від 20 червня 2022 року встановлено накладання земельної ділянки позивача на земельні ділянки відповідача. Суди попередніх інстанцій, послались лише на норми права, які регулюють правовідносини, ігноруючи факт порушення прав та законних інтересів позивача. Однак факт накладення меж земельних ділянок суди не спростували. Факт порушення прав позивача підтверджено письмовими матеріалами, в тому числі висновками експертизи та свідченнями свідків. Судами не повністю з`ясовано обставини справи, які підлягали з`ясуванню, не встановлені фактичні обставини, суди неправильно встановили характер правовідносин між сторонами у цій справі, внаслідок чого неправильно застосували висновки, викладені у постановах Верховного Суду, що призвело до ухвалення незаконних рішень у справі.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання протиправними та скасування рішень селищної ради та скасування державної реєстрації на нерухоме майно.

Отже, ця справа не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2020 року тапостанову Кропивницького апеляційного суду від 17 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області, третя особа - Державний реєстратор з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області, про визнання протиправними рішень та скасування державної реєстрації на нерухоме майно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков