Постанова

Іменем України

27 березня 2023 року

м. Київ

справа № 686/9366/20

провадження № 61-8136св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 липня 2022 року у складі колегії суддів: Грох Л. М., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом в якому просила:

- визнати 5842/10000 часток приміщення стоматологічного кабінету на АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- в порядку поділу майна подружжя просила виділити їй у власність земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :27:002:0126, по АДРЕСА_2 , та будівельні матеріали, які знаходяться на території цієї земельної ділянки, автомобіль Renault Megane, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , припинивши право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину зазначеного майна, а також стягнути з ОСОБА_2 112 760 грн грошової компенсації різниці вартості часток в спільному майні подружжя;

- ОСОБА_3 просила виділити у власність 5842/10000 часток нежитлового приміщення стоматологічного кабінету на АДРЕСА_1 та стоматологічне обладнання, яке знаходиться в ньому, а також автомобіль Volkswagen Passat, 2006 року випуску.

Подала заяву про залишення без розгляду позову в частині поділу земельної ділянки площею 0,06 га.

Звертаючись до суду з цим позовом вказувала, що 29 квітня 2010 року вони з відповідачем уклали шлюб, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду 03 березня 2020 року розірвано.

За час спільного проживання сторонами набуто спільне сумісне майно: нежитлове приміщення, яке розташоване у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 . Зазначений нерухомий об`єкт створено шляхом реконструкції належної ОСОБА_2 на праві власності квартири АДРЕСА_3 ; земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :27:002:0126, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_2 , автомобіль Renault Megane, номер шасі НОМЕР_1 , 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 , автомобіль Volkswagen Passat, номер шасі НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 , стоматологічне обладнання, яке знаходиться в приміщенні на АДРЕСА_1 , а також будівельні матеріали, які знаходяться на території земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер :27:002:0126 по АДРЕСА_2 .

Після припинення шлюбних відносин згоди щодо розподілу спільного майна між сторонами не досягнуто.

У травні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в якому просив:

- виділити йому у власність автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_5 ;

- визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :27:002:0126 та незавершеного будівництва житлового будинку, які знаходяться по

АДРЕСА_4 частину земельної ділянки площею 0,06 га.

Позов обґрунтовано тим, що в період шлюбу за спільні кошти ними придбано земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером :27:002:0126 по АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,06 га, яка розташована у м. Хмельницькому, автомобілі Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_2 та Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_5 , вартість яких є однаковими.

На земельній ділянці площею 0,10 га по АДРЕСА_2 сторони в період шлюбу розпочали будівництво житлового будинку, на цей час будинок незавершений, проте виконано зовнішні роботи та частково внутрішнє опорядження, що свідчить про високий відсоток готовності будинку до експлуатації.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 22 грудня 2022 року під головуванням судді Лоб І. А. позов ОСОБА_1 задовольнив.

Визнав 5842/10000 часток нежитлового приміщення стоматологічного кабінету, розташованого у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Провів розподіл спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і виділив в особисту приватну власність ОСОБА_1 наступне майно:

- земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :27:002:0126 для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 вартістю 282 630 грн;

- транспортний засіб марки Renault Megane, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 144 300 грн;

- будівельні матеріали, які знаходяться на земельній ділянці по АДРЕСА_2 площею 0,10 га, кадастровий номер :27:002:0126 для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 , земельну ділянку АДРЕСА_2 .

Припинив право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину зазначеного рухомого та нерухомого майна.

Виділив в особисту приватну власність ОСОБА_2 :

- 5482/10000 часток нежитлового приміщення (стоматологічного кабінету), розташованого на АДРЕСА_1 , вартістю 680 600 грн;

- транспортний засіб Volkswagen Passat вартістю 202 600 грн;

- стоматологічне обладнання (компресор «Tornado-2» з осушувачем, вартістю 47 840 грн, стоматологічну установку установка «Unik» в комплекті, вартістю 95 130 грн, стоматологічну установку «Unik» в комплекті, вартістю 100 780 грн, стерилізатор повітряний ГП-40, вартістю 7 870 грн, шафу з лампою «Runmеd» для стоматологічних наборів вартістю 12 870 грн, ультразвукову ванну, вартістю 3 120 грн, яке знаходиться в приміщенні на АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,10 га (кадастровий номер :27:002:0126) для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_4 частину незавершеного будівництва житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,06 га відмовив.

Вирішив питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову місцевий суд врахував істотне збільшення вартості спірної квартири, що підтверджується порівняльною вартістю зазначених об`єктів за змістом звітів про оцінку майна та вважав, що є підстави вважати частину такого об`єкта в розмірі 5842/10000 часток спільною сумісною власністю подружжя з урахуванням частки майна, що була подарована відповідачу та підлягає розподілу.

Стоматологічне обладнання вважав таким, яким користується ОСОБА_2 у своїй професійній діяльності, а тому вважав за можливе виділити його йому у власність разом із квартирою.

Також місцевий суд виходив з того, що визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормам ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено, а тому вважав за можливе виділити будівельні матеріали разом із земельною ділянкою позивачу за первісним позовом.

Врахувавши вимоги сторін та відомості звітів про оцінку транспортних засобів, вважав за можливе розподілити їх шляхом виділення кожній із сторін відповідно до позовних вимог.

Спір щодо земельної ділянки площею 0,06 га, розташованої у м. Хмельницькому позивачем за первісним позовом залишений без розгляду з огляду на те, що правовстановлюючих документів на неї відповідач не надав, а суд їх не встановив, натомість позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 ставилося питання про виділення йому у власність вказаної земельної ділянки, хоча доказів про наявність такої земельної ділянки відповідач не надав, а суд таких не встановив.

Додатковим рішенням Хмельницький міськрайонний суд від 25 травня 2022 року під головуванням судді Лоб І. А. стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці вартості часток подружжя в спільному майні в розмірі 112 760 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення місцевий суд вирішив вимогу про стягнення грошової компенсації з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різниці вартості часток подружжя в спільному майні в розмірі 112 760 грн.

Хмельницький апеляційний суд постановою від 28 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2021 року скасував та ухвалив нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнив частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнав за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер :27:002:0126, розташованої по АДРЕСА_2 , цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку, що знаходиться на вказаній земельній ділянці, за кожним.

Виділив ОСОБА_1 у власність автомобіль RENAULT Megane, 2001 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 144 300 грн.

Виділив ОСОБА_2 у власність:

- автомобіль Volkswagen Passat, 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , вартістю 202 600 грн;

- стоматологічне обладнання (компресор «Tornado-2» з осушувачем вартістю 47 840 грн, стоматологічна установка «Unik» в комплекті вартістю 95 130 грн, стоматологічна установка «Unik» в комплекті, вартість якої становить 100 780 грн, стерилізатор повітряний ГП-40 вартістю 7 870 грн, шафа з лампою «Panmed» для стоматологічних наборів, вартістю 12 870 грн, ультразвукова ванна вартістю 3 120 грн), загальною вартістю 267 610 грн, а всього майна на суму 470 210 грн.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 162 955 грн грошової компенсації різниці вартості часток у спільному майні.

В решті позовів відмовив.

Визнав таким, що втратило силу додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2022 року.

Приймаючи оскаржену постанову апеляційний суд виходив з того, що зі змісту декларації № ХМ9 про готовність до експлуатації вбачається, що значних перетворень сам об`єкт не зазнав, а наявні перетворення (влаштування вхідного тамбуру) не можна вважати такими, що істотно збільшили вартість майна. При цьому первинний об`єкт (квартира), що належав ОСОБА_2 , не «розчинився», не нівелювався і не став малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомості, який з`явився.

Відтак вважав, що у суду першої інстанції не було передбачених статтею 62 СК України підстав для визнання права спільної сумісної власності сторін на 5842/10000 часток нежитлового приміщення стоматологічного кабінету на АДРЕСА_1 та врахуванні його при поділі майна подружжя.

Апеляційний суд також вказав, що оскільки об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок зведено сторонами в період шлюбу на земельній ділянці площею 0,10 га (кадастровий номер :27:002:0126) по АДРЕСА_2 , придбаній також у шлюбі на підставі договору-купівлі-продажу, то цей об`єкт незавершеного будівництва і земельна ділянка належать до спільної сумісної власності подружжя, а отже, частки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є рівними.

Також суд апеляційної інстанції зазначав, що апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду щодо поділу автомобілів, виділення ОСОБА_2 стоматологічного обладнання та відмови у позові в частині земельної ділянки площею 0,6 га, рішення в цій частині апелянтом фактично не оспорюється.

Отже вважав за можливе виділити ОСОБА_1 у власність автомобіль Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 144 300 грн; ОСОБА_2 автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_5 , вартістю 202 600 грн та стоматологічне обладнання загальною вартістю 267 610 грн, а всього майна на суму 470 210 грн.

Також зазначав, що слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 162 955 грн грошової компенсації різниці вартості часток у спільному майні (470 210 - (144 300 + 202 600 + 267 610):2).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Савченко О. В. звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 липня 2022 рокув якій просить оскаржену постанову скасувати, а рішення місцевого суду залишити в силі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.

У поданій касаційній скарзі заявник зазначає, що апеляційний суд не врахував висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 1512/17004/2012, постановах Великої Палати Верховного Суду: від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц; від 18 грудня 2019 року у справі № 916/633/19; від 13 січня 2021 року у справі № 264/949/19 та від 16 грудня 2020 року у справі № 908/1908/19.

Представник заявника зазначає, що апеляційний суд не надав належної оцінки обставині збільшення вартості спірної квартири з 484 500 грн до 1 165 100 грн, а тому його висновок в цій частині є помилковим.

Аргументом касаційної скарги також є те, що висновок про можливість поділу об`єкта незавершеного будівництва разом із земельною ділянкою суд апеляційної інстанції зробив на підставі недопустимого доказу, адже повідомлення про початок будівельних робіт від 07 жовтня 2013 року та від 27 вересня 2013 року ОСОБА_4 не підписувала, повноважень підписувати вказані документи іншим особам не надавала. За вказаним фактом вона звернулася із заявою про вчинення злочину, а також подала до Державної інспекції архітектури та містобудування України заяви про припинення права, набутого на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Додатково вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке виявилось у тому, що суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного розгляду здійснив аналіз нових письмових доказів, які були подані ОСОБА_2 .

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Верховний Суд ухвалою від 16 лютого 2023 року відзив на касаційну скаргу, поданий представником ОСОБА_2 повернув заявнику без розгляду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 29 вересня 2022 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області справу № 686/9366/20.

16 листопада 2022 року справа № 686/9366/20 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 29 квітня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 03 березня 2020 року.

Перебуваючи у шлюбі, сторони за спільні кошти придбали наступне майно:

- земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :27:002:0126 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_2 , вартістю 282 630 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14 серпня 2013 року;

- автомобіль Renault Megane, номер шасі НОМЕР_1 , 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 144 300 грн;

- автомобіль Volkswagen Passat, 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , вартістю 202 600 грн.;

- стоматологічне обладнання, яке знаходиться в приміщенні на АДРЕСА_1 (компресор «Tornado-2» з осушувачем вартістю 47 840 грн, стоматологічна установка «Unik» в комплекті вартістю 95 130,0 грн, стоматологічна установка «Unik» в комплекті, вартістю 100 780 грн, стерилізатор повітряний ГП-40 вартістю 7 870 грн, шафа з лампою «Panmed» для стоматологічних наборів, вартістю 12 870 грн, ультразвукова ванна вартістю 3 120 грн), загальною вартістю 267 610 грн.

В період шлюбу квартиру АДРЕСА_5 , яка подарована ОСОБА_2 його матір`ю ОСОБА_5 за договором дарування від 02 лютого 2012 року, реконструйовано у нежитлове приміщення (стоматологічний кабінет) на АДРЕСА_1 , яке в червні 2012 року на підставі декларації № ХМ 9 прийняте в експлуатацію.

В період шлюбу на земельній ділянці площею 0,10 га (кадастровий номер :27:002:0126) по АДРЕСА_2 сторонами розпочато будівництво житлового будинку, яке не завершено, об`єкт будівництва не введено в експлуатацію.

Згідно наданого позивачем ОСОБА_1 звіту про оцінку № 1/0503 від 05 березня 2021 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 складає 484 500 грн, відповідно до звіту про оцінку № 2/0503 від 05 березня 2021 року ринкова вартість стоматологічного кабінету на вул. Кам`янецькій, 100 у м. Хмельницькому складає 1 165 100 грн; оцінка вартості об`єктів здійснена порівняльним методом.

Зі змісту декларації № ХМ9 про готовність до експлуатації апеляційний суд встановив, що значних перетворень сам об`єкт не зазнав, а наявні перетворення (влаштування вхідного тамбуру).

З повідомлення Державної інспекції архітектури та містобудування України № 3607/04/13-22 по зазначеному об`єкту будівництва (по АДРЕСА_2 ) встановлено, що виявлено повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстроване Інспекцією ДАБК у Хмельницькій області 07 жовтня 2013 року за номером ХМ 12.

Відповідно до довідки від 23 лютого 2022 року ступінь готовності незавершеного будівництва об`єкта нерухомого майна - будинку садибного типу, що знаходиться по АДРЕСА_2 складає 96 %.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

За змістом частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна має відбуватися внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15, істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Істотність збільшення вартості полягає в тому, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто, значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове не дає підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Вирішальне значення має не сам факт збільшення вартості у період шлюбу, а правова природа, причини та способи збільшення такої вартості.

Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого з подружжя (не власника) у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що за статтею 62 СК України це не є підставою для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період шлюбу сторонами здійснено реконструкцію належної ОСОБА_2 на праві власності квартири АДРЕСА_5 загальною площею 41,4 кв. м у стоматологічний кабінет, з влаштуванням вхідного тамбуру, що збільшило загальну площу приміщення на 11,5 кв. м. В червні 2012 року на підставі декларації № ХМ9 зазначене нежитлове приміщення визнане готовим до експлуатації.

Згідно наданого позивачем ОСОБА_1 звіту про оцінку № 1/0503 від 05 березня 2021 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 складає 484 500 грн, відповідно до звіту про оцінку № 2/0503 від 05 березня 2021 року ринкова вартість стоматологічного кабінету на АДРЕСА_1 складає 1 165 100 грн; оцінка вартості об`єктів здійснена порівняльним методом.

Апеляційний суд встановив, що зі змісту декларації № ХМ9 про готовність до експлуатації вбачається, що значних перетворень сам об`єкт не зазнав, а тому дійшов правильного висновку, що наявні перетворення (влаштування вхідного тамбуру) не можна вважати такими, що істотно збільшили вартість майна.

При цьому суд апеляційної інстанції правильно вказував, що первинний об`єкт (квартира), що належав ОСОБА_2 , не «розчинився», не нівелювався і не став малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомості, який з`явився.

Вищенаведеним також спростовуються аналогічні за змістом аргументи касаційної скарги, оскільки як правильно вказував апеляційний суд зміна призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що у місцевого суду не було передбачених статтею 62 СК України підстав для визнання права спільної сумісної власності сторін на 5842/10000 часток нежитлового приміщення стоматологічного кабінету на АДРЕСА_1 та врахуванні його при поділі майна подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Судами встановлено та сторони не заперечували, що в період шлюбу на придбаній також під час шлюбу земельній ділянці площею 0,10 га (кадастровий номер :27:002:0126) по АДРЕСА_2 , яка належить до спільної сумісної власності сторін, вони розпочали будівництво житлового будинку, яке на час вирішення спору не завершено, об`єкт будівництва не прийнято в експлуатацію.

Визначаючись з кваліфікацією цього майна, яке знаходиться на земельній ділянці, суд першої інстанції виходив з того, що подане повідомлення про початок виконання будівельних робіт не містить підпису замовниці та інших необхідних даних, позивач ОСОБА_1 заперечувала підписання та подачу нею цього документу на будівництво.

Апеляційний суд встановив, що згідно повідомлення Державної інспекції архітектури та містобудування України № 3607/04/13-22 по зазначеному об`єкту будівництва (по АДРЕСА_2 ) виявлено повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстроване Інспекцією ДАБК у Хмельницькій області 07 жовтня 2013 року за номером ХМ 12.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що вказане повідомлення спростовує твердження ОСОБА_1 про самочинність цього будівництва.

За приписами частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації - з моменту прийняття його до експлуатації, а в разі, коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно із частиною третьою статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Вирішуючи питання про виникнення, зміни та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток кожного з подружжя. Суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною із сторін.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 495/5454/17 де вказано, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною із сторін.

Також вищенаведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 299/2490/16-ц та у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 369/8539/19.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-71 СК України та статтею 372 ЦК України.

Згідно з статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Із звіту про оцінку майна (об`єкта незавершеного будівництва) № 9320 від 07 липня 2021 року та фототаблиці до нього апеляційним судом встановлено, що на земельній ділянці сторін зведено двоповерховий будинок з опорядженим фасадом запроектованою площею 261,4 кв. м, з влаштованими вікнами, вхідними дверима, системами комунікацій та сантехнічними приладами, частково виконаними внутрішніми опоряджувальними роботами. З довідки Хмельницького бюро технічної інвентаризації від 23 лютого 2022 року № 26/01-14 апеляційним судом встановлено, що готовність незавершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна складає 96 %.

Таким чином колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що земельна ділянка площею 0,10 га разом із об`єктом незавершеного будівництва житлового будинку, що знаходиться на ній підлягає поділу між сторонами.

Згідно з частинами першою-третьою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Апеляційний суд вказував, що апеляційна скарга не містила доводів на спростування висновків суду щодо поділу автомобілів, виділення ОСОБА_2 стоматологічного обладнання та відмови у позові в частині земельної ділянки площею 0,6 га, рішення в цій частині апелянтом фактично не оспорювалося.

Касаційна скарга ОСОБА_1 в частині помилковості висновків апеляційного суду про розподіл автомобілів RENAULT Megane та Volkswagen Passat і стоматологічного обладнання аргументів не містить, а тому відповідно до статті 400 ЦПК України Верховний Суд не здійснює перевірку висновків апеляційного суду в цій частині.

Крім того колегія суддів зауважує, що фактично в цій частині ОСОБА_1 погоджується із висновками апеляційного суду, оскільки просить залишити в силі рішення місцевого суду, який аналогічно розподілив ці автомобілі та обладнання.

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не врахував висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 1512/17004/2012, постановах Великої Палати Верховного Суду: від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц; від 18 грудня 2019 року у справі № 916/633/19; від 13 січня 2021 року у справі № 264/949/19 та від 16 грудня 2020 року у справі № 908/1908/19 колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 1512/17004/2012 зроблено висновок про те, що аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 916/633/19 вказано, що об`єкт незавершеного будівництва, збудований на земельній ділянці, що на час будівництва не була відведена для цієї мети, є об`єктом самочинного будівництва, на який особа, що здійснила самочинне будівництво, не набуває право власності.

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 264/949/19 викладено правову позицію про те, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що суди у справі, що переглядається, не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у наведених як приклад постановах касаційного суду, оскільки у цій постанові, та у справі, що є предметом перегляду, відмінними є, зокрема, підстави, предмети позовів та встановлені фактичні обставини.

Представник заявника також посилалась на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 908/1908/19 про те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 ГПК України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

За обставинами цієї справи представник ОСОБА_2 подала до суду апеляційної інстанції клопотання в якому просив долучити до матеріалів справи відповідь Державної інспекції архітектури та містобудування України від 16 травня 2022 року та копію повідомлення про початок виконання будівельних робіт ХМ 12 від 07 жовтня 2013 року.

У поданому клопотанні звертала увагу, що в апеляційній скарзі акцентувала увагу на те, що вона вкотре надіслала адвокатський запит до Державної інспекції архітектури та містобудування України про отримання інформації про існування другого екземпляру повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що представник ОСОБА_2 вказувала, що нею було надіслано адвокатський запит до Державної інспекції архітектури та містобудування України з проханням надати копію другого екземпляра повідомлення про початок будівельних робіт. На час написання апеляційної скарги (10 жовтня 2022 року) відповіді немає.

Таким чином, оскільки повідомлення про початок виконання будівельних робіт ХМ 12 від 07 жовтня 2013 року на час ухвалення судом першої інстанції рішення існувало, колегія суддів відхиляє вказаний аргумент касаційної скарги.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України вказано, що в апеляційній скарзі, крім іншого, мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша, друга та третя статті 367 ЦПК України).

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18) та у постанові від 08 вересня 2021 року в справі № 369/7772/15-ц (провадження № 61-12848св21).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав («Серявін та інші проти України», «Проніна проти України»), що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього. Така позиція є усталеною в практиці Європейського суду з прав людини з якої випливає, що ігнорування судом аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції.

Матеріали справи свідчать про те, що апеляційний суд врахував, що у даному випадку копія повідомлення про початок виконання будівельних робіт ХМ 12 від 07 жовтня 2013 року має значення для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, тому в межах дискреційних повноважень дійшов цілком обґрунтованого висновку про задоволення відповідного клопотання та прийняття до уваги цього доказу.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18). Крім того колегія суддів зазначає, що аналіз статті 367 ЦПК свідчить, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції.

Таким чином, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції у межах доводів касаційної скарги ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Вказаним також спростовуються аргументи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке виявилось у тому, що суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного розгляду здійснив аналіз нових письмових доказів, які були подані ОСОБА_2 .

Довід касаційної скарги в частині того, що апеляційний суд не врахував правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц де вказано, що державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання ж права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами Цивільного кодексу України чи іншими нормативними актами не передбачено колегія суддів відхиляє, оскільки у наведеній представником заявника справі була викладена правова позиція з приводу правовідносин спорудження багатоквартирного житлового будинку, а тому фактичні обставини, встановлені судами в цій справі та у справі, яка переглядається, не однакові.

Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судами попередніх інстанцій фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, нема.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров