печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Жеванова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення суми відсотків та пені

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення В обґрунтування пред`явлених вимог позивач послався на те, що між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», протягом 2013-2014 років у м. Сімферополі Автономної Республіки (далі - АР) Крим було укладено три договори банківського вкладу: 05 листопада 2013 року договір банківського вкладу № SAMDN1273, на виконання якого ним було внесено на депозит суму у розмірі 20 001,09 євро; 14 січня 2014 року договір банківського вкладу № SAMDNWFD500, на виконання якого ним було внесено на депозитний рахунок 8 594,42 євро; 14 січня 2014 року договір банківського вкладу № SAMDNWFD300, на виконання якого ним було внесено на депозитний рахунок 8 330,43 доларів США.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 01 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь суму банківського вкладу за договором «Стандарт» від 05 листопада 2013 року № SAMDN1273 у розмірі 20 001,09 євро, що еквівалентно 598 632,62 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь суму процентів за договором «Стандарт» від 05 листопада 2013 року № SAMDN1273 у розмірі 4 169,35 євро, що еквівалентно 124 788,65 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь суму банківського вкладу за договором «Приват-вклад» від 14 січня 2014 року № SAMDNWFD500 у розмірі 8 594,42 євро, що еквівалентно 257 230,99 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь суму процентів за договором «Приват-вклад» від 14 січня 2014 року № SAMDNWFD500 у розмірі 848,12 євро, що еквівалентно 25 384,23 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь суму банківського вкладу за договором «Стандарт» від 14 січня 2014 року № SAMDNWFD300 у розмірі 8 330,43 доларів США, що еквівалентно 223 838,65 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь суму процентів за договором «Стандарт» від 14 січня 2014 року № SAMDNWFD300 у розмірі 2 736,02 доларів США, що еквівалентно 73 516,86 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь 3 % річних від загальної простроченої суми виплат за договором «Приват-вклад" від 14 січня 2014 року № SAMDNWFD500 та договором «Стандарт» від 05 листопада 2013 року № SAMDN1273 у розмірі 1 863,80 євро, що еквівалентно 55 783,53 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь 3 % річних від загальної простроченої суми виплат за договором «Стандарт» від 14 січня 2014 року № SAMDNWFD300 у розмірі 542,96 доларів США, що еквівалентно 14 589,33 грн.

Рішення суду було виконано 25.01.2021р.,27.01.2021р.

Тому просить стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за порушення договору банківського вкладу № SAMDN1273 від 05.11.2013 у розмірі 20001,09 ЄВРО за період з 27.04.2017 по 25.01.2021.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за порушення договору банківського вкладу № SAMDNWFD500 від 14.01.2014 у розмірі 8 594,42 ЄВРО за період з 27.04.2017 по 25.01.2021.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України«Про захист прав споживачів», за порушення договору банківського вкладу № SAMDNWFD300 від 14.01.2014 у розмірі 8330,43 дол.США за період з 27.04.2017 по 27.01.2021.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» 3 % річних за договором № SAMDN1273 від 05.11.2013 у розмірі 1 247,64 ЄВРО за період з 01.07.2019 по 25.01.2021 року.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» 3 % річних за договором № SAMDNWFD500від 14.01.2013 у розмірі 468 ,92 ЄВРО за період з 01.07.2019 по 25.01.2021 року.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» 3 % річних за договором № SAMDNWFD300 від 14.01.2014 у розмірі 598,60 дол.США за період з 01.07.2019 по 27.01.2021 року.

Представник позивача просив розглядати справу у відсутність, позов підтримав.

Представник відповідача надав відзив, просив розглядати справу у відсутність.Вказав, що внаслідок укладення між ПАТ КП «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 та переведення боргу за зобов`язаннями Банку щодо виплати коштів за договорами банківських вкладів, які є предметом у даній справі, АТ КБ «Приват Банк» не несе зобов`язань за такими договорами та не є належним відповідачем в справі, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Представник третьої особи, ТОВ ФК «Фінілон», яка була залучена до участі у справі ухвалою суду від 14.11.2022 в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 5.11.2021р. відкрито провадження в порядку загального.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 29.09.2022р. призначено до розгляду.

Суд, дослідивши надані докази, приходить до слідуючого.

Судом встановлено.

Між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», протягом 2013-2014 років у м. Сімферополі Автономної Республіки (далі - АР) Крим було укладено три договори банківського вкладу: 05 листопада 2013 року договір банківського вкладу № SAMDN1273, на виконання якого ним було внесено на депозит суму у розмірі 20 001,09 євро; 14 січня 2014 року договір банківського вкладу № SAMDNWFD500, на виконання якого ним було внесено на депозитний рахунок 8 594,42 євро; 14 січня 2014 року договір банківського вкладу № SAMDNWFD300, на виконання якого ним було внесено на депозитний рахунок 8 330,43 доларів США.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 01 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь суму банківського вкладу за договором «Стандарт» від 05 листопада 2013 року № SAMDN1273 у розмірі 20 001,09 євро, що еквівалентно 598 632,62 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь суму процентів за договором «Стандарт» від 05 листопада 2013 року № SAMDN1273 у розмірі 4 169,35 євро, що еквівалентно 124 788,65 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь суму банківського вкладу за договором «Приват-вклад» від 14 січня 2014 року № SAMDNWFD500 у розмірі 8 594,42 євро, що еквівалентно 257 230,99 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь суму процентів за договором «Приват-вклад» від 14 січня 2014 року № SAMDNWFD500 у розмірі 848,12 євро, що еквівалентно 25 384,23 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь суму банківського вкладу за договором «Стандарт» від 14 січня 2014 року № SAMDNWFD300 у розмірі 8 330,43 доларів США, що еквівалентно 223 838,65 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь суму процентів за договором «Стандарт» від 14 січня 2014 року № SAMDNWFD300 у розмірі 2 736,02 доларів США, що еквівалентно 73 516,86 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь 3 % річних від загальної простроченої суми виплат за договором «Приват-вклад» від 14 січня 2014 року № SAMDNWFD500 та договором «Стандарт» від 05 листопада 2013 року № SAMDN1273 у розмірі 1 863,80 євро, що еквівалентно 55 783,53 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь 3 % річних від загальної простроченої суми виплат за договором «Стандарт» від 14 січня 2014 року № SAMDNWFD300 у розмірі 542,96 доларів США, що еквівалентно 14 589,33 грн.

Зазначені вище, присуджені судом суми були повернуті банком позивачу лише 25.01.2021р.,27.01.2021р. (зараховані на рахунок Позивача ДВС).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі 320/5115/17.

Щодо можливості застосування до вказаних правовідносин норм Закону № 1023-ХІІ та нарахування пені на підставі частини п`ятої статті 10 цього Закону суд зазначає таке.

Правовідносини з банківського вкладу врегульовані нормами ЦК України, законами № 2664-ІІІ, № 2121-ІІІ, № 1023-XII.

Згідно з преамбулою Закону № 2664-III у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності та розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні.

У частині другій статті 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Позовні вимоги стосуються правовідносин, які виникли з укладення договорів банківського вкладу.

Згідно з підпунктом 7.1.1. пункту 7.1. статті 7 Закону № 2346-ІІІ вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.

У статті 2 Закону № 2121-ІІІ вказано, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

У частинах першій, другій статті 47 Закону № 2121-ІІІ визначено види діяльності банку, зокрема банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

У пункті 1 частини третьої статті 47 цього Закону вказано, що до банківських послуг належать залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону № 2664-III фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5);споживач фінансових послуг - фізична особа, яка отримує або має намір отримати фінансову послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю (пункт 7-1).

Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 2664-III фінансовими послугами вважаються, зокрема: залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та ін.

За частиною другою статті 4 Закону № 2664-ІІІ фінансові послуги, надання яких передбачається іншими законами, підлягають включенню до переліку, визначеного частиною першою цієї статті. Надання фінансових послуг, не включених до зазначеного переліку, забороняється.

Отже, розміщення грошових коштів у вигляді вкладу (депозиту) та отримання процентів за вкладом є фінансовими операціями, які здійснюються у разі укладення договору банківського вкладу, і в сукупності становлять суть фінансової послуги, яка надається банком споживачу (вкладнику).

Відповідно до преамбули Закону № 1023-XII він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У Законі № 1023-XII не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та керуючись загальними принципами цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах "слабкої сторони", якою є фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. І особливістю таких правовідносин є участь у них спеціального суб`єкта - споживача.

У статті 1 Закону № 1023-ХІІ визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Отже, Законом № 1023-ХІІ врегульовані договірні відносини за участі споживача.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Отже, пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІІ, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.

Разом з тим після подачі заяви про повернення вкладу розірвано договори банківського вкладу, тому між сторонами, кожним із вкладників та банком, припинилися договірні правовідносини з договорів банківського вкладу.

Після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Тобто з моменту подачі заяви про розірванні договорів на вказані правовідносини не поширюється дія Закону № 1023-ХІІ, а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ не нараховується.

При вирішенні питання про нарахування трьох процентів річних за частиною другою статті 625 ЦК України суд керується таким.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Після розірвання договорів банківського вкладу в судовому порядку банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України, частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також суд враховує, що грошове зобов`язання між сторонами виражене в іноземній валюті - доларах США, тому при розрахунках процентів та інших стягнень за основу береться розрахунок заборгованості в доларах США, що відповідає практиці Великої Палати Верховного Суду та підтверджується таким.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

У статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України.

Однак заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено в договорі, чинне законодавство не містить.

З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта - єдиний законний платіжний засіб на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема вкладу, не суперечить чинному законодавству.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 757/6367/13-ц (провадження № 14-422цс18) від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Отже, як вклад, так і нарахування на нього мають здійснюватися в тій валюті, яка була внесена на банківські рахунки фізичними особами, і при розрахунку трьох процентів річних має братися за основу розмір заборгованості, визначений в іноземній валюті.

Такий висновок зроблено й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Саме таким чином необхідно діяти у випадку примусового виконання грошового зобов`язання, визначеного в іноземній валюті, про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18).

Доводи відповідача про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, з посиланням на те, що 17 листопада 2014 року товариство уклало договір з ТОВ ФК «Фінілон», відповідно до якого останнє стало боржником за спірними договорами банківських вкладів, є безпідставними, оскільки банк не довів, що такий договір було укладено зі згоди вкладника, що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України.

Посилання відповідача на те, що зміна боржника у зобов`язанні відбулася належним чином, оскільки від позивача жодних письмових заперечень на адресу банку не надходило, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать статті 520 ЦК України, відповідно до якої боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Так, три проценти річних розраховуються з урахуванням боргу перед позивачем у розмірі 20001,09 євро прострочення за період 1.07.2019 р. по 25.01.2021 року включно, становить 943,61 євро..

Також три проценти річних розраховуються з урахуванням боргу перед позивачем у розмірі 8594,42 євро, прострочення за період 1.07.2019 р. по 25.01.2021 року включно, становить 405,47 євро.

Також три проценти річних розраховуються з урахуванням боргу перед позивачем у розмірі 8330,43 долара США, прострочення за період 1.07.2019 р. по 27.01.2021 року включно, становить 394,39 дол. США.

Тому, ураховуючи визначений період прострочення та формулу розрахунку процентів відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання підлягають задоволенню.

При таких обставинах позов підлягає задоволенню частково.

Згідно статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 908 грн. в дохід держави, не сплачена позивачем при подачі позову.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст. ст. 1-16, 526, 551, 625 ЦК України, ст. ст. 1-18, 76 81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 273, 289, 352-355 ЦПК України,суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення суми відсотків та пені задовольнити частково.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 3 % річних за договором № SAMDN1273 від 05.11.2013 у розмірі 943 ,61 ЄВРО за період з 01.07.2019 по 25.01.2021 року.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 3 % річних за договором № SAMDNWFD500від 14.01.2013 у розмірі 405,47 ЄВРО за період з 01.07.2019 по 25.01.2021 року.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 3 % річних за договором № SAMDNWFD300 від 14.01.2014 у розмірі 394,39 дол.США за період з 01.07.2019 по 27.01.2021 року.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»: м. Київ, вул.. Грушевського,1Д

3-тя особа ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» м. Дніпро, вул. Січеславська набережна, буд. 29-А

Дата складання повного тексту рішення 29.03.2023р.

Суддя Остапчук Т.В.