Справа № 344/2043/22
Провадження № 22-ц/4808/37/23
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Шандалович В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - адвоката Чорномаза Андрія Васильовича на рішення Івано-Франківського міського суду від 11 травня 2022 року, в складі судді Польської М.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, допуск до роботи,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» про визнання протиправним та скасування наказу від 10.12.2021р. №1766-к про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 39076, 44 грн, про допуск його до роботи на посаді провідного інженера з постачання відділу логістики Регіонального центру організації закупівель Західного регіону Офісу регіональних закупівель Дирекції управління ланцюгами поставок ПАТ Національна енергетична компанія «Укренерго».

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 2002 року по даний час працює у відповідача на посаді провідного інженера з постачання відділу логістики Регіонального центру організації закупівель Західного регіону Офісу регіональних закупівель Дирекції управління ланцюгами поставок ПАТ Національна енергетична компанія «Укренерго». У листопаді 2021 року у нього стали вимагати персональну медичну інформацію про підтвердження вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2. 18.11.2021 року відповідачем видано наказ №673 «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» На електронну адресу позивача надійшли: 22.11. 2021 р. лист без підпису з посиланням на наказ від 18.11.2021р., 10.12.2021р. бланк Акту засвідчення письмової відмови працівника надати документ про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, а згодом скан-копію наказу від 10.12.2021р. №1766-к про відсторонення від роботи. На запит позивача, відповідач надіслав 17.12.2021р. копію наказу.

Оспорюваний наказ, як такий що порушує права позивача, з урахуванням положень норм ст. 3, 8, 9, 21, 22, 24, 27, 28, 43, 48, 64, 68, 92 Конституції України, ст.2, 2-1, 5-1, 18,19,21,46, 49-2 КЗпП України, ст.2,6,12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», ст.39-1,40, 42, 45 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст.284, 285, 286 ЦК України підлягає скасуванню.

Збільшуючи позовні вимоги, позивач просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.12.2021 р. по 15.03.2022 р. у розмірі 63123.48 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 травня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано наказ ПАТ Національна енергетична компанія «Укренерго» від 10.12.2021р. №1766-к «Про відсторонення від роботи» щодо ОСОБА_1 з 11.12.2021р. з посади провідного інженера з постачання відділу логістики Регіонального центру організації закупівель Західного регіону Офісу регіональних закупівель Дирекції управління ланцюгами поставок ПАТ Національна енергетична компанія «Укренерго».

Стягнуто з ПАТ Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.12.2021р. по 28.02.2022р. в розмірі 57925,29 грн, з яких підлягають відрахуванню обов`язкові платежі та відрахування.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ПАТ Національна енергетична компанія «Укренерго» адвокат Чорномаз А.В. подав апеляційну скаргу, вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, помилковим та безпідставним є твердження суду про неналежне доведення до відома позивача Наказу НЕК «Укренерго» N2 673 від 18.11.2021 р. «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19», оскільки п.2 Наказу НЕК «Укренерго» N2 76 від 26.02.2020 р. «Про оптимізацію внутрішньої документації», прямо передбачено, що обмін внутрішньою інформацією, яка не потребує реєстрації, здійснюється засобами корпоративної електронної пошти НЕК «Укренерго». Електронна форма листа з використанням внутрішніх корпоративних електронних адрес є офіційною формою обміну Інформацією.

Посилання суду на те, що електронний лист який скерований на адресу позивача 22.11.2021 р. не містить самого Наказу НЕК «Укренерго» N2 673 від 18.11.2021р. спростовується роздруківкою самого листа. Дана роздруківка додана самим позивачем до позовної заяви та доводить, що зазначений електронний лист містить не тільки посилання на відповідний Наказ роботодавця, але й вкладений файл - Наказ НЕК «Укренерго» № 673 від 18.11.2021 р. «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби СОУІР-19».

Судом першої інстанції не враховано того, що позивач ознайомлений з вищенаведеним наказом 22.11.2021 р. шляхом направлення електронного листа 08.12.2021 р. в письмовому вигляді, однак позивачем не вчинено жодних дій на виконання чинного законодавства України та відповідного Наказу роботодавця ні 08.12.2021 р., ні 09.12.2021 р., так і станом на дату видачі наказу про відсторонення від роботи (10.12.2021 р.). так і станом на дату винесення рішення суду.

Позивач у своїй позовній заяві доводив незаконність такої вакцинації, а отже його дії були умисними, а правопорушення триваючим.

Представник апелянта зазначив, що доведення відповідного наказу у такий спосіб та строки обумовлено тим, що уповноважений орган/посадова особа знаходиться у м. Києві, а позивач має встановлене робоче місце та фактично знаходиться у м. Івано-Франківськ.

Зазначив, що строк з моменту письмового ознайомлення (08.12.2021 р.) по дату Наказу про відсторонення (10.12.2021 р.) був достатнім для проходження вакцинації хоча б однією дозою як того вимагав Наказ НЕК «Укренерго» N9 673 від 18.11.2021 р. «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби СОУІР-19» та чинне законодавство України.

Суд першої інстанції в рішенні суду ототожнює правовий обов`язок певної категорії працівників встановлений нормативно-правовими актами з зміною істотних умов праці та робить висновок про обов`язковість ознайомлення працівника з наказом по підприємству, який не встановлює окремого обов`язку, а лише виданий на виконання зазначених в рішенні суду нормативно-правових актів загальної дії, які власне встановили відповідний правовий обов`язок працівника. Вакцинація не є зміною в організації виробництва і праці та істотних умов праці у розумінні ч.З ст.32 КЗпП України, а лише умовою за дотриманням якої працівник допускається до виконання своїх трудових обов`язків. Крім того, у випадку, якщо працівник відмовляється або ухиляється від профілактичного щеплення, він підлягає відстороненню від виконання професійних обов`язків, а не звільненню, як це відбувається при зміні істотних умов праці, тому намагання суду першої інстанції поєднати процедуру відсторонення від роботи до зміни істотних умов праці у бік погіршення, і, відповідно дотримання роботодавцем встановленої процедури повідомлення працівника про такі зміни не менш ніж за два місяці, є безпідставними.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що на даний час ні постанова Кабінету Міністрів України № 1236, ні Наказ Міністерства охорони здоров`я України № 2393 не оскаржені та не скасовані у встановленому законодавством порядку, а отже є обов`язковими для виконання.

Визнання судом чинності відповідних нормативно- правових актів, дат набрання ними чинності, додатково підтверджують позицію відповідача про те, що правовий обов`язок працівника підприємства включеного до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 83 від 04.03.2015 р. пройти обов`язкову вакцинацію встановлений зазначеними нормативно-правовими актами, а Наказом лише додатково. Наведені нормативно-правові акти покладають обов`язок вакцинації на працівників, а не на роботодавця. Роботодавця ж вони лише зобов`язують відсторонити працівників які не пройшли таку процедуру вакцинації. Тому наказ НЕК «Укренерго» № 673 від 18.11.2021 р. «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби СОУІР-19» є організаційним по своїй суті і покликаний сприяти отриманню роботодавцем належних доказів виконання працівником вимог чинного законодавства України, а відтак за умови своєчасного виконання позивачем вимог наведених нормативно-правових актів навіть строк з моменту його письмового ознайомлення з наказом НЕК «Укренерго» № 673 від 18.11.2021 р. «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19» (08.12.2021 р.) до моменту видачі роботодавцем наказу про відсторонення (10.12.2021 р.) є абсолютно достатнім для подання підтверджуючих документів про проходження вакцинації хоча б однією дозою чи довідки про абсолютні протипоказання.

Посилання суду на те, що позивач ознайомлення з Наказом НЕК «Укренерго» N2 1766-к від 10.12.2021 р, а про відсторонення від роботи 13.12.2021 р. то слід зазначити, що відповідно до зазначеного наказу позивача відсторонено від роботи з 11.12.2021 р. (субота). Уповноважений орган/посадова особа знаходиться у м. Києві, а позивач має встановлене робоче місце та фактично знаходиться у м. Івано- Франківськ, а відтак ознайомити позивача та всіх решту працівників відсторонених від роботи роботодавець не мав змоги. Позивач ознайомлений з відповідним наказом першого робочого дня після його видачі, йому не заподіяно жодної додаткової шкоди, його права не порушувалися, оскільки за період з 11.12.2021 р. (субота) по 12.12.2021 р. йому та іншим працівникам НЕК «Укренерго» заробітна плата не нараховувалася за будь-яких обставин (вихідні дні). Суду першої інстанції слід було взяти до уваги той факт, що першим днем за який позивачу не виплачена заробітна плата є 13.12.2021 р. Щодо листа Мінекономіки України від 03.11.2021 р. то відповідач посилався на зазначений лист як додаткове підтвердження самої необхідності відсторонення, роз`яснення Мінекономіки України щодо необхідності ознайомлення з таким наказом в день його видачі не є офіційним тлумаченням законодавства та не підтверджується нормами права.

Щодо висновку суду першої інстанції про наявність у відповідача правового обов`язку отримати письмове підтвердження відмови позивача від вакцинації чи акт, то такий є необґрунтованим.

Згідно ч.7 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»: «Якщо особата (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків»

Таким чином право передбачене ч.7 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» належить лікарю, натомість чинним законодавством не передбачено право вимоги роботодавця до лікувальної установи чи лікаря і працівника про надання письмових підтверджень та акту.

Твердження суду першої інстанції про те, що відповідач не надав суду доказів того, що обмежувальний захід, у виді відсторонення позивача від роботи, до якого вдався відповідач сприяв досягненню заявленої державними органами мети - запобіганню зараженню вірусом взагалі нічим необгрунтовані, а надання таких доказів про незараження працівників та інших відвідувачів службових приміщень за адресою АДРЕСА_1 чи інших приміщень НЕК «Укренерго» є неможливим. Станом на сьогоднішній день не існує жодних методів інструментальної діагностики за допомогою якої можна було б встановити місце зараження людини і громадянина, кожен з яких відповідно до ст. ЗЗ Конституції України має права на свободу пересування і вільно переміщається поза межами робочого часу з приватною метою та в межах робочого часу з виробничою метою та може стати об`єктом зараження як в межах виробничих приміщень так і місць громадського характеру, тощо.

Апелянт просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У поданому відзиві ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечив, посилаю чись на обґрунтованість висновків суду.

У засіданні апеляційного суду представник ПАТ НАК «Укренерго» Чорномаз А.В. доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній.

Позивач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечив з огляду на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, відповідачем недотримано визначених процедур фіксування відмови працівника від вакцинації, а також не надано суду доказів того, що обмежувальний захід, у виді відсторонення позивача від роботи, до якого вдався відповідач згідно наказу від 10.12.2021р. №1766-к, сприяв досягненню заявленої державними органами мети - запобіганню зараженню вірусом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 працює у відповідача, з 25.08.2021 займає посаду провідного інженера з постачання відділу логістики Регіонального центру організації закупівель Західного регіону Офісу регіональних закупівель Дирекції управління ланцюгами поставок ПАТ Національна енергетична компанія «Укренерго».

18.11.2021 головою правління НЕК «Укренерго» видано наказ №673 «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти респіраторної хвороби COVID-19», яким членам правління, директорам за напрямком, начальникам структурних підрозділів апарату управління НЕК «Укренерго», керівникам тер управлінь обслуговування мережі та відокремлених підрозділів, слід довести довести до відома працівників НЕК «Укренерго» про набрання з 09.12.2021 чинності наказом Міністрества охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153, згідно якого працівники підлягають підлягають обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, за відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичного щеплення.

Усім працівникам рекомендовано надати: документ, який підтверджує отримання повного курсу вакцинації (або одну дозу) дводозової вакцини від COVID-19, включеної ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; міжнародний, внутрішній або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію; довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, або про відтермінування вакцинації.

Встановлено, що на електронну адресу позивача 22.11.2021 було надіслано лист щодо обов`язкової вакцинації з посиланням на наказ НЕК «Укренерго» №673 від 18.11.2021 р. «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти респіраторної хвороби COVID-19».

З даним наказом ОСОБА_1 (із засвідченням особистим підписом) ознайомлений 08.12.2021. При ознайомленні з наказом зазначив про незгоду з таким, оскільки наказ суперечить чинному законодавству України (а.с.31).

Встановлено також що на електронну адресу позивача 10.12.2021 надійшов бланк Акту засвідчення письмової відмови працівника надати документ про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, а 13.12.2021 він отримав копію наказу від 10.12.2021р. №1766-к з додатком №1 про відсторонення його від роботи з 11.12.2021 р. без збереження заробітної плати.

17.12.2021 відповідач, на запит позивача, надіслав належним чином завірену копію наказу НЕК «Укренерго» від 10.12.2021р. №1766-к «Про відсторонення від роботи» із витягом з Додатку №1 до даного наказу ( а.с.41-43).

15 грудня 2021 року ОСОБА_1 на адресу голови правління ПрАТ НЕК «Укренерго» надіслав заперечення щодо наказу про відстронення його від роботи.

Відповідно до положень ст. 284 ЦК України надання медичної допомоги фізичній особі, яка досягла чотирнадцяти років, провадиться за її згодою. Повнолітня дієздатна фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій і може керувати ними, має право відмовитися від лікування.

Статтею 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлені обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я. Зокрема, згідно з пунктами «а», «б» зазначеної статті громадяни України зобов`язані: піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Статтею 43 Закону Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі - Закон № 2801-XII) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин визначено, що для застосування методів діагностики, профілактики та лікування необхідна згода інформованого відповідно до статті 39 цих Основ пацієнта.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Частиною шостою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення; якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків.

Згідно із частиною сьомою цієї статті відомості про профілактичні щеплення, поствакцинальні ускладнення та про відмову від обов`язкових профілактичних щеплень підлягають статистичному обліку і вносяться до відповідних медичних документів. Медичні протипоказання, порядок проведення профілактичних щеплень та реєстрації поствакцинальних ускладнень установлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Отже для отримання профілактичного щеплення, в тому числі проти COVID-19, необхідна згода працівника, який отримав повну й об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього тощо. Роботодавець має довести до відома працівника наслідки для виконання трудових обов`язків відмови чи ухилення працівника від обов`язкового профілактичного щеплення, а лікар - надати об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього для здоров`я та можливі поствакцинальні ускладнення. Відмова поінформованого працівника від проведення обов`язкового профілактичного щеплення чи факт ухилення від останнього мають бути належно підтвердженими.

На виконання статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» Міністерство охорони здоров`я України Наказом від 04.10.2021 року №2153 затвердило Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають, зокрема, працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №83 від 04.03.2015 року, до якого включено відповідача НЕК «Укренерго». .

Цим же Наказом від 04.10.2021 року №2153 передбачено, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року №595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року №2070).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що працівники відповідача підлягали обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

За змістом пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного життя. Поняття приватного життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру. Тому обмеження, накладені, зокрема, на доступ до трудової діяльності, впливають на приватне життя людини та є втручанням у право на повагу до такого життя. З огляду на вказане спірні правовідносини, пов`язані з оцінкою правомірності відсторонення позивача, підпадають під дію статті 8 Конвенції.

Відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення права на повагу до приватного життя людини, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на повагу до приватного життя з гарантіями статті 8 Конвенції є такі: 1) чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, який відповідає вимогам до якості (доступність, чіткість і зрозумілість, передбачуваність застосування з метою уникнення ризику свавілля); 2) чи переслідувало легітимну мету, що випливає саме зі змісту пункту 2 вказаної статті; 3) чи є відповідний захід нагально потрібним і пропорційним цій меті (необхідним у демократичному суспільстві), тобто, чи є він у ситуації конкретної людини найменш обтяжливим засобом, що дозволяє досягнути визначеної в пункті 2 статті 8 мети. Втручання становитиме порушення гарантій статті 8 Конвенції, якщо воно не відповідатиме будь-якому з означених критеріїв.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання вважатиметься «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення легітимної мети, якщо воно відповідає «нагальній суспільній необхідності» та є пропорційним цій меті, тобто дозволяє її досягнути найменш обтяжливими для людини засобами. З огляду на це в кожній конкретній ситуації треба з`ясовувати, наскільки захід втручання у відповідне право був виправданим.

Відповідно до висновку викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21, провадження № 14-82цс22 відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

Позивач ОСОБА_1 працює у відповідача, з 25.08.2021 займає посаду провідного інженера з постачання відділу логістики Регіонального центру організації закупівель Західного регіону Офісу регіональних закупівель Дирекції управління ланцюгами поставок ПАТ Національна енергетична компанія «Укренерго» та наалежав до числа працівників, які підлягали обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, був ознайомлений з необхідністю обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 та надання керівнику в термін до 09 грудня 2021 року документа, який підтверджує проведену вакцинацію проти COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини, або надання висновку лікаря щодо наявності протипоказань для проведення такого щеплення за формою № 028-1/о, виданого закладом охорони здоров`я.

Згідно з наказом НЕК «Укренерго» від 10.12.2021р. №1766-к «Про відсторонення від роботи» із витягом з Додатку №1 до даного наказу відсторонено ОСОБА_1 , провідного інженера з постачання відділу логістики Регіонального центру організації закупівель Західного регіону Офісу регіональних закупівель Дирекції управління ланцюгами поставок ПАТ Національна енергетична компанія «Укренерго» від роботи з 11 грудня 2021 року до усунення причин відсторонення від роботи, без збереження заробітної плати.

Застосування до позивача передбачених Переліком № 2153 та Законом № 1645-ІІІ заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми.

У пункті 14.9 вищезазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави та є виправданим.

Відповідно до посадової інструкції провідного інженера з постачання відділу логістики Регіонального центру організації закупівель Західного регіону Офісу регіональних закупівель Дирекції управління ланцюгами поставок ПАТ Національна енергетична компанія «Укренерго», затвердженої 05.10.2021 (п.1.3 ) сферою діяльності провідного інженера є супроводження договорів з постачання ТМЦ та реалізація логістичних процесів з приймання, переміщення, зберігання і документального оформлення товарно-матеріальних цінностей, що надходить на центральні склади, які знаходяться в управлінні Дирекції управління ланцюгами поставок (за регіональною ознакою).

Розділом 2 Інструкції визначено коло завдань та посадових обов`язків інженера.

Так, провідний інженер забезпечує реалізацію процесів з супроводження договорів для своєчасного та ефективного забезпечення потреб у матеріально-технічних ресурсах структурних підрозділів; веде оперативний облік виконання поставок товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ), забезпечує перевірку логістичних маршрутів, приймає участь у формуванні оперативних планів фінансування закупівель; здійснює реалізацію логістичних процесів з приймання, переміщення, повернення обладнання та матеріалів, що надходить на центральні склади; організовує взаємодію з постачальниками, здійснює узгодження термінів та обсягів поставки ТМЦ; здійснює отримання ТМЦ на складах постачальника; супроводжує вантажі, забезпечує ефективне використання автотранспорту; організовує розвантаження доставлених на адресу підприємства вантажів від постачальників; бере участь в роботі комісій для проведення планових та позапланових інвентаризацій ТМЦ; здійснює підготовку проектів наказів, листів та інших документів з питань, які відносяться до компетенції відділу, тощо.

Згідно пояснень позивача він, як провідний інженер, особисто отримує товарно-матеріальні цінності на складах постачальника, та особисто здійснює розвантаження вантажів, за виключенням великогабаритних цінностей. При цьому, безпосередньо контактує з водієм та комірниками. Виконання інших його обов`язків не потребує особистого контакту з іншими працівниками.

Зазначених обставин представник апелянта не спростував.

Таким чином, встановлено, що кількість соціальних контактів позивача на робочому місці була обмежена (незначна), а умови праці, у яких він фактично працює, не дають підстав для висновку що такі збільшують вірогідність зараження COVID-19 через потребу відбувати у відрядження чи через його контакт з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Отже, відсторонення позивача від роботи з позбавленням заробітку тягне для нього негативні наслідки, оскільки поставив позивача в скрутне матеріальне становище, дії роботодавця в цьому випадку, були непропорційними переслідуваній легітимній меті, для досягнення якої держава передбачила можливість відсторонення працівника від роботи. З огляду на це суд першої інстанції правильно задовольнив позов.

З огляду на наведене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не надав суду доказів того, що обмежувальний захід, у виді відсторонення позивача від роботи, до якого вдався відповідач сприяв досягненню заявленої державними органами мети - запобіганню зараженню вірусом.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - адвоката Чорномаза Андрія Васильовича залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 11 травня 2022 року без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 07 квітня 2023 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський