Справа № 460/838/14-ц
Провадження №2/944/9/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря Василиці Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Яворові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Львівська залізниця» в особі регіональної філії "Львівська залізниця" до Львівської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те,під час виконання робіт з інвентаризації земель Державного територіально - галузевого об`єднання «Львівська залізниця» та державної реєстрації права постійного користування земельними ділянками стало відомо про те, що на території Рясне-Руської сільської ради в смузі відведення Залізниці (в межах обслуговування залізничної колії відокремленим підрозділом «Підзамчівська дистанція колії» Залізниці) на 4км+767м до 4км+792м ділянки Львів-Івано-Франкове (права сторона по ходу кілометрів) на відстані 25-27м від осі колії розташована земельна ділянка ОСОБА_1 , яка передана останньому на підставі рішення №1014 Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області від 30.07.2009 «Про передачу земель ділянки у власність» для ведення особистого селянського господарства» в той час коли ширина смуги відведення Залізниці в даному місці становить 60 м від осі колії. Площа перекриття земельної ділянки ОСОБА_1 зі смугою відведення Залізниці становить 0,0572 га. Наведене підтверджується актом обстеження земельної ділянки Підзамчівської дистанції колії ДТГО «Львівська залізниця» від 09.12.2013 та кадастровим планом перекриття смуги відведення Залізниці на території Рясне- Руська сільської ради земельною ділянкою ОСОБА_1 , який виготовлено Науково-впроваджувальною фірмою «Нові технології».

Дане рішення порушує право Залізниці на користування наданою їй земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху, а відтак таким, що підлягає визнанню незаконним з наступних підстав.

Згідно «Плану границ полоси отвода линии Львов-Яворов», виготовленого в 1950 році Транспроекткарвер, ширина смуги відведення на перегоні Львів-Яворів становить від 50м до 60м. В той час ділянка ОСОБА_1 , як зазначалося вище, починається на відстані 22 м-24 м від осі колії.

Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», яку затверджено 30.01.1963 Міністерством шляхів сполучення СРСР, «Положение о землях предоставленных транспорту», яке затверджено постановою Ради народних комісарів СРСР від 07.02.1933 №50, «Об упорядочении отвода земель для железных дорог», яке затверджено постановою

Ради Міністрів СРСР від 27.01.1962 №83) вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п.54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (постанова Центрального виконавчого комітету СРСР від 15.12.1928).

Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів.

Дані обставини підтверджуються також і п.2 Положення про землі транспорту, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 08.01.1981 24, де зазначено, що «размеры земельныхучастков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией».

В подальшому при зміні законодавства та введенні інституту державних актів в Земельному кодексі вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі.

Проте, всупереч зазначеному, частина земельної ділянки смуги відведення Залізниці була передана у власність ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, де останній веде господарську діяльність у безпосередній близькості до залізничної колії, хоча згідно затвердженого Плану смуги відведення ширина смуги відведення становить від 50 м до 60 м.

Під час прийняття оскаржуваного рішення Рясне - Руською сільською радою не враховано норм законодавства, тому рішення від 30.07.2009 №1014 порушує права та інтереси залізниці на користування земельною ділянкою, якою користуються ОСОБА_1 ..

Враховуючи вищенаведене просить позовні вимоги задовольнити. Визнати незаконним та скасувати рішення Рясне - Руської сільської ради №1014 від 30.07.2009 «Про передачу земельних ділянок у власність», яким безоплатно передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , яка була надана йому у приватну власність на підставі оскаржуваного рішення Рясне-Руської сільської ради та стягнути судовий збір.

Представник позивача Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Підгородна І.М. в судовому засіданні проведеному в режимі відеоеонференції 09.12.2022 позовні вимоги підтримала просить такі задовольнити. В подальшому в судове засідання не з`явилася скерувала на адресу суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Просить розгляд справи проводити у її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи документів та доказів позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача Львівської міської ради Я.Попович в судовому засіданні 09.12.2022 позовні вимоги заперечив та пояснив що ДТГО «Львівська залізниця» не має жодних належних правоустановчих документів, які б підтверджували право власності (користування) земельною ділянкою на території Рясне-Руської сільської ради, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою підприємством не оформлювався, кадастровий номер не присвоювався, межі земельної ділянки не встановлювались та не закріплювались межовими знаками.

Отже, доводи Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» про те, що у нього не було обов`язку одержувати, оформлювати документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою є необгрунтованими та безпідставними. Вищевказані положення чинного на той час законодавства чітко зобов`язували позивача оформляти (реєструвати) право користування на земельну ділянку.

Відносно документу, на який посилається ДТГО «Львівська залізниця» у позовній заяві та усних поясненнях , а саме, «План границ полосы отвода линии Львов- Яворов Львовской ж.д.» від 1950р„ то такий документ не є правоустановчим документом на землю та згідно чинного законодавства не підтверджує права користування земельною ділянкою.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 оформив право власності на земельну ділянку в селі Рясне - Руське належним чином та на законних підставах, відповідно до усіх вимог, встановлених чинним законодавством України та є власником вказаної земельної ділянки.Враховуючи вищенаведене просить відмовити у задоволенні позовних вимог ДТГО «Львівська залізниця» за безпідставністю. В подальшому представник відповідача в судове засідання не з`явився скерував на адресу суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги заперечив в повному обсязі. Просить розгляд справи проводити у його відсутності та на підставі наявних в матеріалах справи документів та доказів відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні 09.12.2022 позовні вимоги заперечив, просить такі залишити без задоволення. В подальшому в судове засідання не з`явився скерував на адресу суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги заперечив в повному обсязі. Просить розгляд справи проводити у його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи документів та доказів відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, 09.12.2022, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,слід прийти до наступного.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що на підтвердження права постійного користування землями смуги відведення АТ «Українська залізниця» надало «План границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской ж.д. в админграницах Брюховического, Ивано-Франковского и Яворовского районов Львовськой области от 0.0 км до 48,66 км», який був розроблений у 1950 році.

З копії акту обстеження земельної ділянки від 09.12.2013, вбачається, що комісією в складі головного інженера відокремленого підрозділу "Підзамчіська дистанція колії" ДТГО ОСОБА_2 , інженера-землевпорядника відокремленого підрозділу «Підзамчівська дистанція» ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_3 , начальника сектора майнових та земельних ресурсів «Львівська дирекція залізних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» Коханця Т.А., інженера землевпорядника Львівської дистанції захисних лісонасаджень Сапила Ю.В., землевпорядника сільської ради Сухецького І.М., здійснено обстеження земельної ділянки в межах населеного пункту на території Рясне-Руської сільської ради, де виявлено, що на 4км+767м - 4км+792м по ходу кілометрів з правої сторони при смузі відведення 60м від осі колії на відстані 22-24м знаходиться присадибна ділянка за

адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

З копії довідки складеної Відділом Держземагенства в Яворівському районі Львівської області №25 від 03.04.2009 вбачається, що згідно по формі 6-зем станом на 01.01.2009 за Дистанція колії «Підзамче» (ПЧ-2) на території Яворівського району закріплені земельні ділянки, загальною площею 34,01га, в тому числі земельна ділянка, площею 10,8 га у Рясне-Руській сільській раді.

Відокремлений підрозділ «Підзамчівська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця» сплачував земельний податок згідно декларації з плати за землю за земельну ділянку, площею 10,8 га, яка розташована на території Рясно-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області за 2013-2014, що підтверджується копією довідки №04 від 13.01.2014 в розмірі 38,37грн.

Згідно з листа заступника начальника залізниці з економічних питань Ю.К.Іщук від 21.11.2012 №13Е-10/3575 адресованого голові Рясне-Руської сільської ради Е.Смокоровській ДТГО «Львівська залізниця» просить надати дозвіл на виготовлення технічної документації землеустрою із складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ДТГО «Львівська залізниця» в межах Рясне-Руської сільської ради.

З копії довідки, складеної Відділом Держземагенства в Яворівському районі Львівської області №4227 від 21.05.2014 вбачається, що ДТГО «Львівська залізниця» державний акт на право постійного користування земельною ділянкою на території Рясне-Руської сільської ради не оформлявся, кадастровий номер не присвоювався, межі земельної ділянки не встановлювались та не закріплювались межовими знаками. Документи, які підтверджують право користування ДТГО «Львівська залізниця» земельною ділянкою на території Рясне- Руської сільської ради відсутні.

Рішенням №852 від 11.01.2013 Рясно-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області «Про розгляд письмового звернення ДТГО «Львівська залізниця», надано дозвіл ДТГО «Львівська залізниця» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою в межах населеного пункту села Рясне- Руське Яворівського району Львівської області. ДТГО «Львівська залізниця» виготовлену технічну документацію із землеустрою щодо видачі державного акту на право постійного користування на земельну ділянку подати на затвердження в сільську раду.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки №4224887 від 22.07.2004року житловий будинок АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить селі Рясне-Руське Яворівського району Львівської області. Підстава винекнення права власності свідоцтво про право власності, видане 22.07.2004 року Рясне-Руською сільською радою на підставі рішення виконкому №77 від 17.06.2004року.

З Акту встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі від 30.01.2004року вбачається, що з метою виконання рішення №130 виконкому Рясне-Руської сільської ради від 18 листопада 2004року, складеного комісією Ряне-Руської сільської ради, встановили в натурі межі земельної ділянки Львівської залізниці, яка проходить по правій стороні по ходу дільниці Львів-Кар"єрна на відстані 25.0м від осі колії.

Рішенням №1014 від 30.07.2009 Рясно-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області «Про передачу земельної ділянки у власність» передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,0658га, що знаходиться в селі Рясне-Руське Яворівського району Львівської області.

Згідно з копії Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ № 789867, виданого 19.01.2010, земельна ділянка, площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, яка розташована

в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 . Державний акт, виданий на підставі рішення Рясне-Руської сільської ради №1015 ХІХ сесії V скликання від 30.07.2009року. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.10.464.00009. Дана земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0727 від А до Б межує із землями загального користування, вулицею, від Б до В із землями сільської ради, від В до А із землями Зіняк О.М.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як передбачено частиною першою статті 84 ЗК України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до пункту б частини четвертої статті 84 ЗК України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту.

Згідно із частиною першою, другою статті 6 Закону України "Про залізничний транспорт" землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України та Закону України "Про транспорт".

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ "Про транспорт" землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту. До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту. (ч. 1 ст. 23 ЗУ "Про транспорт" ). Ця норма закону кореспондується з положенням ст. 68 ЗК України.

Частиною 2 ст.6 ЗУ "Про залізничний транспорт" встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Так, на підтвердження користування земельною ділянкою, розташованою у межах смуги відведення лінії в адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області позивачем було надано відповідний план смуги відведення, а саме «План границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской ж.д. в админграницах Брюховического, Ивано-Франковского и Яворовского районов Львовськой области от 0.0 км до 48,66 км», який був розроблений у 1950 році.

Нормативно-правовими актами, чинними на момент набуття права на земельні ділянки залізницею у 1962 році, а саме: ЗК Української РСР від 25 жовтня 1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених постановою ЦВК

СРСР від 1928 року, передбачалось, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів, рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку.

Вимоги щодо виготовлення та отримання державного акта не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до пунктів 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (постанова ЦИК СССР від 15 грудня1928 року).

За змістом статті 17 Закону України "Про основи містобудування", наявний у матеріалах справи «План границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской ж.д. в админграницах Брюховического, Ивано-Франковского и Яворовского районов Львовськой области от 0.0 км до 48,66 км» є містобудівною документацією.

Отже, АТ Укрзалізниця є належним користувачем зазначеної у плані відведення земельної ділянки і цей документ є належним доказом підтвердження права позивача на користування земельною ділянкою, розташованою у межах смуги відведення лінії дільниці Рясне-Карєрна розташованою у адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, яка відноситься до земель державної власності.

При цьому, відсутність даних Державного земельного кадастру про реєстрацію будь-яких речових прав (зокрема про право постійного користування) на земельну ділянку в межах смуги відведення ДТГО Львівська залізниця в адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської дільниці Рясне - Кар`єрна за ДТГО Львівська залізниця, Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця), ПАТ Українська залізниця, Регіональною філією Львівська залізниця, ПАТ Українська залізниця та іншими особами, зазначених вище висновків не спростовує,

оскільки відповідно до п.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, зокрема, за умови, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Разом з тим слід зазначити, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, того що право АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" порушено, оскільки, для таких висновків мають бути надані належні і допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме спірна земельна ділянка перебувала у користуванні позивача, де проходить її межа, чи порушена межа цієї земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

Однак, із клопотанням про призначення експертизи у справі для підтвердження своїх позовних вимог АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" до суду не зверталася, хоч суд в судовому засіданні роз`яснив таке право позивачу.

Суд звертає увагу, що «План границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской ж.д. в админграницах Брюховического, Ивано-Франковского и Яворовского районов Львовськой области от 0.0 км до 48,66 км» є додатком до проекту та водночас такий План є лише одним із документів містобудівної документації, він не був затверджений виконкомом Рясне-Руської сільської ради, не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці та позначення відстані та одиниці виміру відстані, що спростовує твердження позивача про те, що ширина смуги відведення на даній ділянці становить 60 метрів.

Щодо доданої до позовної заяви копії довідки про сплату земельного податку Відокремленим підрозділом «Підзамчівська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця» за земельну ділянку загальною площею 10,8 га, слід зазначити, що в ході дослідження представлених позивачем доказів не було встановлено, в яких саме межах знаходиться земельна ділянка площею 10,8 га за яку позивач сплачує земельний податок, та чи вона територіально включає в себе спірну земельну ділянку. Будь-яких доказів для з`ясування даного питання суду представлено не було.

Досліджуючи Акт обстеження земельної ділянки від 09.12.2013 у сукупності з іншими доказами, судом встановлено, що позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують повноваження осіб, які виступали підписантами Акту обстеження

земельної ділянки та доказів, що такі є працівниками ДТГО «Львівська залізниця», а їхні підписи не скріплені печаткою. Крім цього, в акті відсутні підписи голови Рясне-Руської сільської ради, спеціаліста-землевпорядника та жителів села. Вказаний Акт обстеження земельної ділянки також не є доказом, який безсумнівно підтверджує перетин меж (накладення) земельних ділянок.

При цьому слід звернути увагу, що такі документи були надані самим Позивачем.

Посилання позивача на те, що земельна ділянки, яка перебуває у власності відповідача- фізичної особи, знаходиться в смузі відведення залізниці, є безпідставним та необґрунтованим.

Усе вищевказане свідчить про те, що відповідачем - фізичною особою жодним чином не порушено прав позивача, а позивачем належно не обґрунтовано позовні вимоги та не надано відповідних доказів, що їх підтверджують.

Позивачем не доведено порушення Рясне-Руською сільською Яворівського району Львівської області норм законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. а-б) ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно приписів ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Згідно ч.1 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

З огляду на наведені норми законодавства та долучені викопіювання суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваного рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, а відтак і державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Судом встановлено, що оскаржуваним рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області передано у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_1 .. Земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0727, яка є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , набута у власність правомірним шляхом, відповідно до визначеної земельним законодавством процедури та з погодженням меж самим позивачем.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що при винесенні оскаржуваного рішення сільська рада діяла в межах наданих їй повноважень щодо розпорядження землями комунальної власності.

Положеннями ст.21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Проте, позивач не навів обставин, за якими спірне рішення ради може бути визнано недійсним (незаконним), виходячи з приписів вищевказаної ст. 21 ЦК України.

Як наслідок і не підлягає задоволенню вимога позивача про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки.

Враховуючи вищенаведене, позивачем належно не обґрунтовано та не доведено порушення його прав відповідачами.

Крім цього, Верховний Суд у постановах від 14 квітня 2021 року в подібних справах №450/2352/18 та № 450/2410/18 за позовом АТ «Українська залізниця» до власників земельних ділянках про визнання рішення сільської ради незаконним та його скасування, визнання державного акта недійсним вже вказував на те, що обраний

позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення цих вимог не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки.

Серед способів захисту речових прав ЦК України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166, 1167, 1173).

Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державного акта на право власності не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване.

Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86, 94), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38, 39), від 01 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 (пункт 46) та № 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункти 42-43, 47, 49).

Отже, задоволення вказаних вимог не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки.

Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року по справі №444/2315/18 (провадження № 61-13828св20).

Зважаючи на те, що земельної ділянки площею 0,658 га з кадастровим номером :04:001:0727 належить відповідачу ОСОБА_1 на законних підставах, жодним чином не порушує права та законні інтереси позивача, а визнання недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області та виданий на його підставі Державний акт на право власності на земельну ділянку, може спричинити порушення права власності відповідача на належну йому земельну ділянку, що в даному випадку не є виправданим та жодним чином не призведе до захисту та відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності). Виходячи із встановлених обставин справи належним способом захисту позивача може бути звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, за умови доведеності, що позивач був позбавлений права володіння (користування) земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, у разі доведеності, що позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав.

Відтак, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Згідно зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про залишення без задоволення заявленого позову, судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.4, 7, 12, 13, 258-259, 263-265, 354ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Львівська залізниця» в особі регіональної філії "Львівська залізниця" до Львівської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Рішення виготовлене в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»

в особі регіональної філії "Львівська залізниця"

юридична адреса: 79000, вул.Гоголя, 1 м.Львів.

Відповідач: Львівська міська рада, юридична адреса: 79008, пл.Ринок, 1 м.Львів.

Відповідач: ОСОБА_1

місце проживання, за адресою:

АДРЕСА_2 .

СУДДЯ: Швед Н.П.