Справа №359/3472/22
Провадження №2/359/383/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності,

встановив:

1. Короткий виклад вимог пред`явленого позову.

У червні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позов, в обґрунтування кого зазначила, що 29 травня 1996 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Під час шлюбу 18 червня 2010 року сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 . В подальшому на підставі рішення Ревненської сільської ради Бориспільського району №19-2-VІІІ від 19 листопада 2015 року було перейменовано ряд вулиць в с. Ревне Бориспільського району та упорядковано нумерацію господарств. Так, буд. АДРЕСА_2 після перейменування став буд. АДРЕСА_3 . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 3 серпня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Спірна квартира була придбана під час шлюбу. Ця обставина свідчить про те, що вказаний об`єкт нерухомого майна є спільною сумісною власністю сторін. Тому ОСОБА_3 просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_4 , та визнати за ОСОБА_4 право власності на іншу 1/2 частку у вказаному об`єкті нерухомого майна.

2. Інформація про рух цивільної справи. Ставлення учасників процесу до пред`явленого позову.

Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2022 року (а.с.19) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим ОСОБА_3 , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Семенюті О.Ю.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 14 липня 2022 року (а.с.26-27) позов, пред`явлений ОСОБА_3 , було залишено без руху.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 26 серпня 2022 року (а.с.39-40) було задоволено клопотання ОСОБА_3 та відстрочено їй сплату судового збору в розмірі 5410 гривень 10 копійок до ухвалення судового рішення у справі судом; відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 20 січня 2023 року (а.с.157) підготовче провадження було закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує позов та наполягає на його задоволенні.

Відповідач та його представник ОСОБА_2 не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень посилаються на те, що квартира АДРЕСА_4 була придбана за особисті кошти ОСОБА_4 . Доходи подружжя не дозволяли їм акумулювати кошти та придбати квартиру. Відповідач продав надану йому службову квартиру АДРЕСА_5 , і за ці грошові кошти він придбав спірний об`єкт нерухомого майна. Квартира АДРЕСА_4 є особистою приватною власністю відповідача. Тому ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 просять суд відмовити у задоволенні позову.

3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

29 травня 1996 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №146. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 було присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 жовтня 1998 року (а.с.94) за ОСОБА_4 внаслідок приватизації було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_5 . Ця обставина підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №23146849 від 26 червня 2009 року (а.с.95).

28 травня 2009 року ОСОБА_6 уклала з ОСОБА_4 попередній договір купівлі-продажу квартири (а.с.138-139), за яким сторони зобов`язалися в строк до 21 червня 2010 року укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Також сторони погодили, що продаж зазначеного об`єкта нерухомого майна буде вчинено за ціною 229970 гривень 00 копійок, на підтвердження намірів на виконання умов договору ОСОБА_4 передав ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 7930 гривень.

17 липня 2009 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_7 договір купівлі-продажу жилої квартири (а.с.116-117), за яким ОСОБА_4 відчужив у власність ОСОБА_7 за квартиру АДРЕСА_5 . Продаж означеної квартири вчинено за 2259 гривень 00 копійок.

18 червня 2010 року ОСОБА_6 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу квартири (а.с.140-141), за яким ОСОБА_6 відчужила у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 . Продаж вказаного об`єкта нерухомого майна вчинено за 33128 гривень 00 копійок. 25 червня 2010 року за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на вказану квартиру. Ця обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №296402581 від 26 січня 2022 року (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_8 . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 27 грудня 2012 року виконавчим комітетом Мартусівської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с.15).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 3 серпня 2020 року (а.с.9-10) шлюб між сторонами було розірвано, а також ОСОБА_9 було відновлено прізвище « ОСОБА_10 ».

На підставі рішення Ревненської сільської ради Бориспільського району №19-2-VІІІ від 19 листопада 2015 року (а.с.11-13) було перейменовано ряд вулиць в с. Ревне Бориспільського району та упорядковано нумерацію господарств. Так, АДРЕСА_2 була перейменована на АДРЕСА_6 .

Спірні правовідносини регулюються главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» СК України.

4. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішення спору.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18), у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляду за дітьми, хвороба) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її оспорює. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , що на тепер розташована по АДРЕСА_3 , була придбана в період часу, протягом якого ОСОБА_3 перебувала в шлюбі з відповідачем. ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 зазначали, що спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача. Дійсно, квартира АДРЕСА_5 була особистою приватною власністю ОСОБА_4 відповідно до п.4 ч.1 ст.57 СК України, оскільки була житлом, набутим відповідачем за час шлюбу внаслідок приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України відповідач та його представник ОСОБА_2 не подали доказів на підтвердження того, що грошові кошти, отримані ОСОБА_4 внаслідок продажу квартири АДРЕСА_5 були спрямовані ним на придбання квартири АДРЕСА_4 , і що квартира придбавалась лише за ці кошти. Крім того, продаж квартири було вчинено відповідачем 17 липня 2009 року за 2259 гривень 00 копійок, а спірний об`єкт нерухомого майна був придбаний 18 червня 2010 року за 33128 гривень 00 копійок, що безумовно свідчить про недостатність грошових коштів, отриманих після відчуження однієї квартири для придбання іншої. Також зі змісту п.10 договору купівлі-продажу від 18 червня 2010 року (а.с.140) вбачається, що ОСОБА_9 склала та подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. заяву, в якій вона надала її чоловіку ОСОБА_4 згоду на купівлю квартири АДРЕСА_1 .

Аналіз зазначених обставин свідчить про те, що відповідач не спростував презумпцію спільності власності подружжя на майно, яке набуте сторонами в період шлюбу, а тому квартира АДРЕСА_4 є об`єктом спільної сумісної власності сторін. Обставини, які могли бути підставою для відхилення від засади рівності часток подружжя, не встановлені. Це свідчить про те, що в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю сторін, ОСОБА_3 набула право власності на 1/2 частку в означеному об`єкті нерухомого майна.

З огляду на це суд висновує, що за ОСОБА_3 належить визнати право власності на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_4 . Однак диспозицією норми, викладеної в ч.1 ст.4 ЦПК України, передбачено, що особа має право на звернення до суду виключно за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, а не інших осіб. Ця обставина свідчить про те, що ОСОБА_3 не має права вимагати визнати за ОСОБА_4 право власності на іншу 1/2 частку у спірній квартирі. Тому у задоволені позову в частині цієї вимоги ОСОБА_3 слід відмовити.

7. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.2 ст.136 ЦПК України якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

Зі змісту звіту про експертну грошову оцінку квартири АДРЕСА_4 , виконаного ТОВ «Тектоареал» (а.с.64-65), вбачається, що ринкова вартість цього об`єкта нерухомого майна становить 684600 гривень 00 копійок, ціна позову 342300 гривень 00 копійок (684600 :2). Отже, ОСОБА_3 за подання позовної заяви майнового характеру мала сплатити судовий збір у розмірі 3423 гривень 00 копійок, що складає 1 відсоток ціни позову. Встановлено, що ОСОБА_3 сплатила судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією від 10 червня 2022 року (а.с.1). Пред`явлений ОСОБА_3 позов задоволено, тому з ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати в розмірі 992 гривень 40 копійок.

Сплату залишку суми судового збору було відстрочено позивачу до ухвалення судового рішення у справі судом. Оскільки судові витрати в розмірі 2430 гривень 60 копійок (3423,00 992,40) ОСОБА_3 не були сплачені, тому вони стягуються з відповідача за судовим рішенням у дохід держави.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_4 .

У задоволенні позову в частині іншої вимоги відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору в розмірі 992 гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 у дохід держави судовий збір в розмірі 2430 гривень 60 копійок.

Повний текст рішення складений 23 березня 2023 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Ю. Семенюта