КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №365/308/21 Головуючий у І інстанції - Хижний Р.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/3966/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури на рішення Згурівського районного суду Київської області від 15 грудня 2021 року

у справі за позовом Керівника Броварської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального управління Укртансбезпеки до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, -

установив:

Керівника Броварської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального управління Укртансбезпеки звернувся до Згурівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 серпня 2019 року працівниками Північного межрегіонального управління Укртрансбезпеки на автодорозі Київ - Чоп 36 км здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля (тягача) марки DAF, модель 85CF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить відповідачу ОСОБА_1 .

За наслідками перевірки складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 05 серпня 2019 року, у якому зафіксовано перевищення нормативних вагових параметрів.

Порушення вчинено автоперевізником ОСОБА_2 (водій), суб`єкт, що перевірявся - ОСОБА_1 .

При цьому, складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю, у якій зазначено про перевищення в зазначеному вище автомобілі нормативно-вагових параметрів.

До вказано акту проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 05 серпня 2019 року, згідно з яким за перевищення нормативних параметрів нараховано до сплати 521,40 євро.

Відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 05 серпня 2019 року курс 1 гривні до євро складав 28,36 грн.

Отже, загальний розмір плати за проїзд становить 14786,90 грн.

Проте, вищевказана плата за проїзд у розмірі 14786,90 грн відповідачем у встановленому законом порядку сплачена не була.

Просив суд, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної служби України з безпеки на користь Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у 14786,90 грн, що еквівалентно сумі 521,40 євро та стягнути з відповідача на корить прокуратури Київської області судовий збір у розмірі 2270 грн.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 15 грудня 2021 року, відмовлено у задоволенні вищезазначеного позову.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Київська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, яке наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №340 від 09 вересня 2020 року «Про упорядкування структури Укртрансбезпеки» реорганізовано шляхом злиття в Північне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, 05 серпня 2019 року на автодорозі Київ-Чоп, 36 км здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля (тягач) марки DAF, модель 85CF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

За результатами проведеного габаритно-вагового контролю 05 серпня 2019 року складено довідку та акт №0006158 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

У зв`язку із виявленням під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів, уповноваженими посадовими особами Укртрансбезпеки 05 серпня 2019 року здійснено розрахунок №166785 суми, яку зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 як плату за проїзд автомобільними дорогами, у розмірі 521,40 євро, що станом на час складення акта становила 14786,90 грн.

Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з того, що власник автомобіля ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі, оскільки за кермом автомобіля марки DAF, модель 85CF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був водій ОСОБА_2 , доказів, перебування якого у трудових відносинах із ОСОБА_1 не надано.

Разом з цим, під час проведення перевірки інспекторами управління Укртрансбезпеки водій ОСОБА_2 не надав жодних документів, які б свідчили про те, що він є перевізником вантажу.

Також, таких доказів, у тому числі щодо законності передачі в користування автомобіля ОСОБА_2 для здійснення вантажних перевезень, до суду відповідачем ОСОБА_1 не надано, при тому, що судом установлено, що саме він є власником автомобіля марки DAF модель 85CF, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Звертає увагу на те, що відповідач не надав жодних доказів на спростування факту перевищення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом, який належить йому на праві власності, та доказів, які б дали можливість визначити правову природу відносин, що виникли між водієм ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Також відповідач не надав до суду доказів оскарження в установленому порядку дій Укртрансбезпеки щодо фіксування правопорушення та нарахування стягуваної суми збитків.

Вважає, що співробітниками Укртрансбезпеки на законних підставах було проведено габаритно-ваговий контроль, віднесено транспортний засіб позивача до великовагових та складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

Зазначає також, що саме відповідач як власник великогабаритного транспортного засобу має сплатити визначену позивачем суму плати за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, оскільки саме його транспортний засіб завдав шкоди автомобільним дорогам внаслідок такого перевищення.

Просила скасувати рішення Згурівського районного суду Київської області від 15 грудня 2021 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, обґрунтовуючи його тим, що йому на праві власності належить автомобіль (тягач) марки DAF модель 85CF, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

04 серпня 2019 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 вищевказаний автомобіль для особистого використання, та зобов`язувався повернути у належному справному стані 07 серпня 2019 року, при цьому останній мав відповідне право та відповідну категорію на керування вказаним ТЗ, про що написав розписку.

Інспекторами Управлінням Укртрансбезпеки 05 серпня 2019 року на автодорозі Київ-Чоп, 36 км, здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля (тягач) марки DAF модель 85CF, реєстраційний номер НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_1 .

За результатами проведеного контролю складено акт №0006158 від 05 серпня 2019 року про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів та довідку №0013968 про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

На підставі зазначених документів було проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на загальну суму 521,40 Євро.

Автомобіль був повернутий та про будь-які порушення та складання актів ОСОБА_1 відомо не було.

До того ж, ніхто йому вимогу про внесення плати не надсилав, а такі докази в матеріалах справи відсутні, протоколи про порушення ПДР йому не надходили, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не виносилися.

Тобто, як вбачається з долучених позивачем доказів 05 серпня 2019 року за кермом автомобіля, був водій ОСОБА_2 .

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких доказів, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в будь-яких трудових або інших відносинах, що також підтверджується долученим позивачем листом ГУ ДПС України в Київській області.

Крім того, як вбачається з Акту проведення перевірки від 05 серпня 2019 року відсутній також дорожній лист, відсутня товарно-транспортна накладна, згідно якої можна встановити перевізника та суб`єкта який перевіряється.

Тільки юридична належність на праві власності транспортного засобу ОСОБА_1 не може бути доказом порушення ним, як перевізником, проїзду дорогами загального користування.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Згурівського районного суду Київської області від 15 грудня 2021 року залишити без змін.

На вказаний відзив Київська обласна прокуратура надала відповідь.

Зазначила, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції, ні відповідачем, ні його представником на підтвердження своєї позиції та/або спростування доводів позовної заяви не надано жодного доказу.

Натомість, належними та допустимими доказами у справі доведено, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу здійснено уповноваженими посадовими особами Укртрансбезпеки, які діяли на підставі та у спосіб, встановлений чинним законодавством, а також з дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідач та його представник не спростовували ні самі обставини вказаного порушення, ні суму нараховану до сплати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів, відтак фактично визнали порушення, виявлені управлінням Укртранстбезпеки.

Згідно з обліковими даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів ОСОБА_1 є власником автомобіля (тягача) марки DAF модель 85CF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак 05 серпня 2021 року ним керував водій ОСОБА_2 .

Акт перевірки складено щодо власника транспортного засобу - фізичної особи ОСОБА_1 , а водій ОСОБА_2 був присутній при складанні уповноваженими особами Укртрансбезпеки вищевказаних документів та отримав їх копії.

Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки 02 вересня 2019 року ОСОБА_1 надіслано лист про необхідність внести плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та повідомити про сплату відповідний територіальний орган.

До вказаного листа також було долучено розрахунок за №166785 від 05 серпня 2019 року.

Вищевказане підтверджує обізнаність відповідача ОСОБА_3 про наявність у нього заборгованості перед Державним бюджетом України, а несплата цієї заборгованості протягом тривалого часу (з 2019 року) вказує на свідоме небажання погасити заборгованість, а навпаки своїми діями сприяє збільшенню такої заборгованості, що у свою чергу призводить до руйнування доріг.

Відповідач не надав жодних доказів на спростування факту перевищення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом, який належить йому на праві власності, та доказів, які б дали можливість визначити правову природу відносин, що виникли між водієм ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Також відповідач не надав доказів оскарження в установленому порядку дій Укртрансбезпеки щодо фіксування правопорушення та нарахування стягуваної суми збитків.

Просила задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що співробітниками Київського міжрегіонального управління здійснювався габаритно-ваговий контроль під час рейдової перевірки згідно з щотижневим графіком проведення рейдових перевірок у період з 05 серпня 2019 року по 11 серпня 2019 року.

Київське міжрегіональне управління, яке згідно наказу Державної служби України з безпеки на транспорті №340 від 09 вересня 2020 року «Про упорядкування структури Укртрансбезпеки» реорганізовано шляхом злиття в Північне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.

05 серпня 2019 року працівниками Укртрансбезпеки на автодорозі Київ-Чоп, 36 км здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля (тягача) марки DAF, модель 85CF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить відповідачу ОСОБА_1 .

За наслідками перевірки складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 05 серпня 2019 року, у якому зафіксовано перевищення нормативних вагових параметрів.

За результатами проведеного 05 серпня 2019 року габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля марки DAF, модель 85CF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , посадовими особами Укртрансбезпеки складено акт №0006158 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 05 серпня 2019 року.

В Акті зазначено, що автомобілем керував водій ОСОБА_2 .

Власником вказаного автомобіля є відповідач ОСОБА_4 .

З Акту встановлено, що під час перевірки виявлено порушення вимог статті 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», статті 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Водія транспортного засобу ОСОБА_2 було ознайомлено з актами, про що свідчить його підпис на вказаних документах.

Також, за результатом здійснення габаритно-вагового контролю складено довідку №0013968 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, у яких зафіксовано перевищення допустимої маси навантаження на осі: 6,92 та 16,92 т. замість допустимих 11 та 11 т.

На підставі зазначених вище довідки та актів, здійснено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано відповідачу ОСОБА_1 плату у розмірі 521,40 євро, що на день вчинення порушення еквівалентно 14786,90 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час проведення перевірки уповноваженими особами Укртрансбезпеки транспортного засобу марки DAF, модель 85CF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , він знаходився у користуванні ОСОБА_2 , а не відповідача ОСОБА_1 , тоді як сама по собі належність транспортного засобу відповідачу не може бути підставою для настання цивільної відповідальності та стягнення з нього плати за проїзд автомобільними дорогами.

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 29 ЗУ «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Положенням ст. 33 ЗУ «Про автомобільні дороги» встановлено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про автомобільний транспорт», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Згідно з пунктом 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року №1567, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до пункту 3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними, дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27 червня 2007 року «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами Національної поліції, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Підпунктом 4 пункту 2 Порядку №879 визначено, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законом параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно із підпунктом 15 пункту 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м. (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м.), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 тон (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11т (для автобусів, тролейбусів -11,5 т, здвоєнні осі - 18 т, строєні - 24 т), або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Окрім цього, статтею 48 ЗУ «Про автомобільні дороги» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Правила оформлення документів на перевезення, зокрема товарно-транспортної накладної регулюються правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363.

Відповідно до пункту 11 Правил товарно-транспортна накладна оформлюється суб`єктом господарювання Замовником транспортних послуг, на підставі договорів перевезення.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа.

Дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль.

Відповідно до ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», відповідальність за порушення Закону покладено на перевізників.

Положеннями ст. 1 ЗУ «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів чи (та) пасажирів транспортними засобами.

При цьому, необхідно розрізняти поняття власника та перевізника, оскільки перевізник не обов`язково має транспортний засіб у власності.

Також, не ототожнюється поняття перевізника із фактичним користувачем транспортного засобу - водієм, який керує ним на час перевірки за трудовою або іншою угодою.

Особа перевізник встановлюється за документами, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, перелік яких визначено статтею 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Зокрема, до них відноситься договір про перевезення вантажу, укладання якого передбачено в статті 50 цього Закону, статті 307 ГК України, статті 909 ЦК України та підтверджується складанням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо).

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року (справа №925/16/19), аналізуючи положення Порядку №879, дійшла висновку, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник.

Згідно статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки транспортний засіб марки DAF, модель 85CF, реєстраційний номер НОМЕР_1 був переданий в користування ОСОБА_2 , жодних трудових правовідносин між ним та відповідачем не було, договори на перевезення між ними не укладались, з якою метою використовувався транспортний засіб ОСОБА_2 , відповідачу відомо не було.

В даному випадку, відповідач не є перевізником, а тому підстави для стягнення з нього плати за проїзд відсутні.

Отже, належними та допустимими доказами підтверджено, що ОСОБА_1 не є особою, яка заподіяла та повинна відшкодувати матеріальні збитки державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 15 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба