РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі Литвиненко В.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

09 вересня 2022 року ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_4 народилась донька, ОСОБА_5 . Оскільки під час народження дитини ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , то він був включений в актовий запис №2084 від 17.08.2017 про народження ОСОБА_5 як батько дитини. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2021 року, справа №569/11736/20, виключено із актового запису №2084 від 17.08.2017 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запис про ОСОБА_6 як батька дитини. Зазначає, що справжнім біологічним батьком є ОСОБА_3 , який відмовляється добровільно внести зміни до актового запису про народження дитини, здійснювати утримання та виховання доньки. Тому вважає за необхідне визнати ОСОБА_3 батьком ОСОБА_5 та внести відповідний запис до актового запису про народження дитини. Крім того зазначає, що відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, аліменти не сплачує, тому позивач вимушена поставити питання про стягнення аліментів в судовому порядку.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Позовні вимоги в частині визнання його батьківства відносно дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 визнав повністю, щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, погодився їх сплачувати в розмірі 1/8 частки від його заробітку (доходу).

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 17.08.2017 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №2084, батьками зазначені: ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Станом на дану народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 .

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 01 грудня 2020 року, справа №569/3910/20 шлюб укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , зареєстрований 20 червня 2017 року у Рівненському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №845, розірвано.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2021 року, справа №569/11736/20, виключено із актового запису №2084 від 17.08.2017 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запис про ОСОБА_6 як батька дитини.

Згідно ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до вимог ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду .

Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до вимог ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини , зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/114-22/20112-БД від 16.01.2023 року Львівському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ймовірність даної події складає 99,999999999%.

Будь-яких доказів на спростування доводів позивача та на спростування експертного висновку від 16.01.2023 суду не надано. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_3 визнав позовні вимоги в частині визнання його батьківства відносно дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Суд встановив, що по справі зібрано достатньо доказів, які підтверджують біологічне батьківство ОСОБА_3 по відношенні до дитини ОСОБА_5 , тому в інтересах дитини позов підлягає задоволенню, а також підлягають задоволенню вимоги щодо внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини.

З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Вимоги позивача узгоджуються з положеннями ст. 180 СК України, згідно яких кожен з батьків зобов`язаний утримувати дитину до її повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішення суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов`язків по відношенню до дитини.

Згідно ст. 182 СК України вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно довідки №33 від 30.03.2023 року, виданої начальником відділу кадрів ПАТ «Рівнеазот», ОСОБА_3 дійсно працює в ПАТ «Рівнеазот» за посадою «начальник сектору» з 06.08.2002 року. Посадовий оклад згідно штатного розпису становить 18 685грн./міс.

Відповідач зазначає, що в нього на утриманні є син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)13.09.2022р.

На підтвердження витрат на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідачем долучено виписку про рух коштів по картці АТ КБ «Приватбанк», з якої вбачається, що ОСОБА_3 здійснював перекази грошових коштів 20.08.2022р. у розмірі 2000грн., 31.08.2022р. у розмірі 2300грн., 25.04.2022р. у розмірі 2000грн..

Відповідач зазначає, що є годувальником для своєї непрацездатної мами ОСОБА_8 (70років), оскільки вона є особою пенсійного віку, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 , та за станом свого здоров`я витрачає основну частину пенсії на ліки. Також зазначає, що він допомагає своїй мамі оплачувати комунальні платежі.

Також відповідач посилається, що протягом останніх 4-х років хворіє хронічною невиліковною хворобою - бронхіальна астма. На підтвердження цього долучив копію епікризу, згідно якого ОСОБА_3 з 12.11.2018 р. по 23.11.2018 р. перебував на стаціонарному лікуванні, діагноз - бронхіальна астма.

Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що стягнення аліментів в розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу), відповідає чинним нормам Сімейного кодексу України та не порушує прав позивачки як отримувача і прав відповідача як платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, а також те, що на його утриманні крім ОСОБА_5 , перебуває ще неповнолітня дитина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Визнати батьківство ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису №2084 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, зазначивши батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.09.2022 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму судового збору в розмірі 992,40 гривень та витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн., всього 8992,40грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави суму судового збору в розмірі 992,40 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повний текст рішення виготовлено 06.04.2023 року.

Суддя Харечко С.П.