ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/735/23 Справа № 414/2480/16-ц Головуючий у першій інстанції: Безкровний І.Г. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційним скаргам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 30 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 13.08.1997 він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням суду від 16.12.2016. Від цього шлюбу спільних неповнолітніх дітей сторони не мають. За час шлюбу сторони побудували та придбали наступне майно: вантажний автомобіль (фургон) «Mercedes-Benz» моделі 115CDI, ринкова вартість якого складає 200000,00 грн; легковий автомобіль «Hyundai Accent» 2008 року випуску, ринкова вартість якого складає 200000,00 грн; двокімнатну квартиру за адресою по АДРЕСА_1 , ринковою вартістю 200000,00 грн; двокімнатну квартиру за адресою по АДРЕСА_2 , ринкова вартість якої складає 200000,00 грн; нежитлове приміщення-магазин, розташований за адресою по АДРЕСА_3 , який був придбаний як квартира у 2009 році, переобладнаний та введений в експлуатацію як нежитлове приміщення (магазин) у 2012 році, ринкова вартість якого складає 350000,00 грн; торговий павільйон, розташований за адресою по АДРЕСА_4 , ринкова вартість якого складає 400000,00 грн; земельна ділянка для обслуговування торгового павільйону площею 0,0033 га, розташована за адресою по АДРЕСА_4 , ринкова вартість якої складає 100000,00 грн. Крім того, згідно з договором купівлі-продажу майнових прав №7954/РН-К від 29.10.2014, сторонами були повністю сплачені майнові права на двокімнатну квартиру за адресою по АДРЕСА_5 , вартість яких складає 951220,00 грн. Також під час шлюбу сторонами були накопичені грошові кошти у розмірі: 300000,00 грн, 16000,00 доларів США, 1800,00 євро. Зазначені грошові кошти станом на 15.08.2016 (дата припинення шлюбних відносин за рішенням суду від 16.12.2016) знаходилися на рахунках відповідача у АТ КБ ПриватБанк. До того ж під час шлюбу сторонами був придбаний товар для здійснення підприємницької діяльності на суму 150000,00 грн, який станом на 15.08.2016 знаходився за адресою по АДРЕСА_4 . Також позивач вважав за необхідне поділити між сторонами наступні речі домашнього вжитку: пральну машину «Самсунг» вартістю 5000 грн; миючий пилосос «Томас» вартістю 5000 грн; DVD «Райнфорд» вартістю 1000 грн; холодильник «LG» вартістю 5000 грн; фотоапарат «Олімпус» вартістю 7000 грн; карту пам`яті «Fugi» вартістю 100 грн; телевізор «Самсунг» вартістю 12000 грн; котел «Фондстал» вартістю 10000 грн; цифрову камеру «Nikon D3100» вартістю 23000 грн; відеокамеру «Sony» вартістю 32000 грн; мобільний телефон «iPhone 5» вартістю 10000 грн; кондиціонер вартістю 3500 грн; торгівельне обладнання павільйону «Міледі» вартістю 11000 грн. Поділити майно добровільно відповідач відмовляється, у той час як більшість правовстановлюючих документів на вищезазначене майно знаходиться саме в неї. Тому позивач за первісним позовом, уточнивши позовні вимоги, просив визнати за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частку вантажного автомобіля (фургона) «Mercedes-Benz 115CDI»; 1/2 частку легкового автомобіля «Hyundai Accent»; 1/2 частку двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частку двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частку нежитлового приміщення-магазину за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/2 частку торгового павільйону за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/2 частку земельної ділянки для обслуговування торгового павільйону площею 0,0033 га за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/2 частку майнових прав на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_6 ; виділити в натурі на праві приватної власності ОСОБА_2 із спільної сумісної власності: пральну машину «Самсунг»; миючий пилосос «Томас»; DVD «Райнфорд»; холодильник «LG»; фотоапарат «Олімпус»; карту пам`яті «Fugi»; телевізор «Самсунг»; котел «Фондстал»; цифрову камеру «Nikon D3100»; відеокамеру «Sony»; мобільний телефон «iPhone 5»; кондиціонер; торгівельне обладнання павільйону «Міледі»; стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частку вартості предметів домашнього вжитку, що перевищує його сумісну набуту частку, у розмірі 62300,00 грн; стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частку грошових коштів, накопичених з відповідачкою за час шлюбу, які станом на 15.08.2016 знаходилися на її рахунку, у розмірі 150000,00 грн, 8000,00 доларів США (що складає 215120,00 грн) та 900,00 євро (що складає 25173,00 грн) (а.с. 209-210 т. 2; а.с. 128-129 т. 3).

ОСОБА_2 у січні 2017 року звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , обґрунтовуючи його тим, що з 13.08.1997 вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням суду від 16.12.2016. Від цього шлюбу сторони мають повнолітню доньку. За період шлюбу сторони придбали наступне майно: вантажний автомобіль (фургон) «Mercedes-Benz 115CDI», який був придбаний у 2013 році і ринкова вартість якого складає 200000,00 грн; легковий автомобіль «Hyundai Accent», який був придбаний у 2010 році і ринкова вартість якого складає 150000,00 грн. Також за час шлюбу сторонами були придбані наступні предмети домашнього вжитку: пральна машина «Самсунг» вартістю 5000 грн; миючий пилосос «Томас» вартістю 5000 грн; DVD «Райнфорд» вартістю 1000 грн; холодильник «LG» вартістю 5000 грн; фотоапарат «Олімпус» вартістю 7000 грн; карта пам`яті «Fugi» вартістю 100 грн; телевізор «Самсунг» вартістю 12000 грн; котел «Фондстал» вартістю 10000 грн; Загальна сума предметів вжитку склала 39100,00 грн. У відповідача є ізольоване жиле приміщення будинок, розташований за адресою по АДРЕСА_7 . Цей будинок був отриманий ним у спадщину від батьків. Разом із тим, у 2016 році сторони з метою підтримання будинку у справному житловому стані провели його поліпшення на суму 182378,60 грн. Крім того, ОСОБА_1 після розірвання шлюбу 01.12.2016 таємно викрав із приміщення належного ОСОБА_2 магазину «Міледі» товарно-матеріальні цінності на суму 75000,00 грн. Так, позивачка за зустрічним позовом здійснює підприємницьку діяльність з 11.09.2001, від якої її доходи складають: за 2014 рік 929000 грн; за 2015 рік 490000 грн; за 2016 рік 740000 грн. У той же час ОСОБА_1 був державним службовцем із невеликим доходом і йому взагалі було заборонено займатися підприємницькою діяльністю. Також ОСОБА_2 за власні кошти, отримані від ведення підприємницької діяльності, було придбане наступне нерухоме майно: двокімнатна квартира за адресою по АДРЕСА_1 , ринкова вартість якої складає 150000 грн; двокімнатна квартира за адресою по АДРЕСА_2 , ринкова вартість якої складає 150000 грн; нежитлове приміщення-магазин, розташований за адресою по АДРЕСА_3 , який був придбаний як квартира у 2009 році, переобладнаний та введений в експлуатацію як нежитлове приміщення (магазин) у 2012 році, ринкова вартість якого складає 200000 грн; торговий павільйон, розташований за адресою по АДРЕСА_4 , ринкова вартість якого складає 200000 грн; земельна ділянка для обслуговування торгового павільйону площею 0,0033 га, розташована за адресою по АДРЕСА_4 , ринкова вартість якої складає 50000 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав № 7954/РН-К від 29.10.2014 ОСОБА_2 були повністю сплачені майнові права на двокімнатну квартиру площею 58,68 кв.м. за адресою по АДРЕСА_6 , вартість яких складає 500000 грн. Зазначене майно також було придбане ОСОБА_2 за рахунок її доходів від підприємницької діяльності. Тому позивачка за зустрічним позовом просила виділити їй в натурі легковий автомобіль «Hyundai Accent»; виділити у власність ОСОБА_1 вантажний автомобіль (фургон) «Mercedes-Benz 115CDI» та предмети домашнього вжитку на загальну суму 39100 грн, а саме: пральну машину «Samsung» вартістю 5000 грн; миючий пилосос «Томас» вартістю 5000 грн; DVD «Райнфорд» вартістю 1000 грн; холодильник «LG» вартістю 5000 грн; фотоапарат «Олімпус» вартістю 7000 грн; карту пам`яті «Fugi» вартістю 100 грн; телевізор «Самсунг» вартістю 12000 грн; котел «Фондстал» вартістю 10000 грн; стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість покращень будинку, розташованого за адресою по АДРЕСА_7 , у розмірі 182378,60 грн; стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частку вартості майна, що перевищує її сумісно набуту частку у розмірі 90144,65 грн. (а.с. 75-76 т. 1).

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 30 грудня 2020 року первісну позовну заяву ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.Визнано за ОСОБА_1 право власності на наступне майно: вантажний автомобіль (фургон) «Mercedes-Benz» моделі 115CDI чорного кольору 2008 року випуску з реєстраційним номером НОМЕР_1 та кузовом № НОМЕР_2 ; житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; пральну машину «Самсунг»; миючий пилосос «Томас»; DVD «Райнфорд»; холодильник «LG»; карту пам`яті «Fugi»; телевізор «Самсунг»; котел «Фондстал». Визнано за ОСОБА_2 право власності на наступне майно: легковий автомобіль «Hyundai Accent» червоного кольору 2008 року випуску з реєстраційним номером НОМЕР_3 та кузовом № НОМЕР_4 ; житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; цифрову камеру «Nikon D3100». Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за різницю у вартості виділеного сторонам побутового майна у розмірі 15100 (п`ятнадцяти тисяч ста) гривень. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальної частки за кожним на наступне нерухоме майно, залишивши його у спільній частковій власності сторін: нежитлове приміщення-магазин, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; торгівельний павільйон, розташований за адресою: АДРЕСА_4 ; земельну ділянку з кадастровим номером :02:248:5312 площею 0,0033 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 . Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину накопичених грошових коштів на банківських рахунках у розмірі 150000,00 гривень та 5827,06 доларів США. У задоволенні іншої частини позовних вимог сторін відмовлено (а.с. 146164 т.4).

Додатковим рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 22 січня 2021 року стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1926,20 грн. (а.с. 175-176 т.4).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення у частині відмови у визнанні за ним права власності на 1/2 частку майнових прав на двокімнатну квартиру по АДРЕСА_6 , з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про задоволення даної позовної вимоги (а.с. 179-183 т. 4).

Із апеляційною скаргою також звернулась ОСОБА_2 , в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення її зустрічного позову у повному обсязі, залишивши без задоволення первісний позов ОСОБА_1 (а.с. 190-196 т.4).

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, протоколом судового засідання від 31.01.2023, телефонограмами представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 від 07.02.2023 та представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_4 від 07.02.2023, а також розміщенням відповідного оголошення на веб-сайті судової влади.

Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу, які не з`явились.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг і скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що з 13.08.1997 ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_5 , який був розірваний рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 16.12.2016 у справі №414/2290/16-ц, що набрало законної сили 27.12.2016 року (а.с. 4-5, 6, 8).

Із мотивувальної частини вказаного вище рішення вбачається, що сторони з 01.11.2016 припинили шлюбні відносини, у зв`язку із різними поглядами на життя та втратою почуттів один до одного. На час розгляду справи між сторонами склалися неприязні стосунки, про що сторони зазначили у судовому засіданні, і що вбачається із витягу з ЄРДР, відповідно до якого ОСОБА_2 02.12.2017 зверталася до Кремінського ВП ГУНП із заявою про заподіяння їй матеріальної шкоди ОСОБА_1 .

За час проживання сторін у шлюбі ними були придбані наступні транспортні засоби: вантажний автомобіль (фургон) «Mercedes-Benz» моделі 115CDI, чорного кольору, 2008 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 та кузовом № НОМЕР_2 , який 16.04.2013 був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 9 т. 1; а.с. 65 т. 4); легковий автомобіль «Hyundai Accent» червоного кольору, 2008 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_3 та кузовом № НОМЕР_4 , який 08.10.2010 був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 95 т. 1; а.с. 65 т. 4).

Судом було встановлено, що за час шлюбу сторонами було придбане наступне нерухоме майно:

двокімнатну житлову квартиру загальною площею 51,5 кв.м., розташована за адресою по АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2008, укладеного між продавцем ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_2 (а.с. 136, 137 т. 1; а.с. 67-68 т. 4);

двокімнатну квартиру за адресою по АДРЕСА_1 , на підставі рішення Кремінського районного суду Луганської області від 27.07.2009 про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 03.09.2008 та визнання права власності (а.с. 45 т. 2);

квартиру загальною площею 29,5 кв.м., переобладнана у 2012 році у нежитлове приміщення-магазин промтоварів, розташований за адресою по АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.2009, укладеного між продавцем ОСОБА_7 та покупцем ОСОБА_2 (а.с. 140, 141, 215-219, 220-223, т. 1; а.с. 69-70 т. 4);

торгівельний павільйон із будівельною площею 26,3 кв.м., розташований за адресою по АДРЕСА_4 , на підставі рішення виконавчого комітету Кремінської міської ради від 09.11.2006 (а.с. 138, 139 т. 1; а.с. 71-72 т. 4);

земельну ділянку з кадастровим номером :02:248:5312, площею 0,0033 га, розташовану за адресою по АДРЕСА_4 , цільовим призначенням якої є підприємницька діяльність утримання магазину за вказаною адресою, на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2009 та рішення Кремінської міської ради №35/2 від 25.09.2009 (а.с. 144, 145, 224, 225, 226, 227, 228 т. 1; а.с. 74, 75-76 т. 4).

Також встановлено, що за час шлюбу сторонами були придбані наступні побутові речі: пральну машину «Самсунг» вартістю 5000 грн (а.с. 93 т. 1); миючий пилосос «Томас» вартістю 5000 грн (а.с. 92 т. 1); DVD «Райнфорд» вартістю 1000 грн (а.с. 91 т. 1); холодильник «LG» вартістю 5000 грн (а.с. 90 т. 1); карту пам`яті «Fugi» вартістю 100 грн (а.с. 94 т. 1); телевізор «Самсунг» вартістю 12000 грн (а.с. 87-88 т. 1); котел «Фондстал» вартістю 10000 грн; цифрову камеру «Nikon D3100» вартістю 23000 грн (а.с. 49-51 т. 1).

Як вбачається із витребуваних судом відомостей з АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 55-176 т. 2; а.с. 172-188 т. 3; 133 т. 4) та письмових пояснень ОСОБА_1 (а.с. 139-140 т. 4), станом на дату припинення фактичних шлюбних відносин сторін, а саме 01.11.2016, на рахунках ОСОБА_2 знаходилося більше 300000 гривень та 11654,11 доларів США, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу сторін та є спільною сумісною власністю сторін, у той час як доказів протилежного суду надано не було.

29.10.2014 між ОСОБА_2 та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» був укладений договір купівлі-продажу майнових прав №7954/РН-К на новозбудоване майно, а саме квартиру АДРЕСА_8 , площею 58,68 кв.м. Сума договору складає 960716,59 гривень (а.с. 10-12 т. 1).

Із пояснень сторін у судовому засіданні судом першої інстанції встановлено, що перебуваючи у шлюбі з 1997 по 2016 рік, тобто більше 19 років сторони постійно проживали разом у будинку за адресою по АДРЕСА_7 , який належить позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності разом із відповідною земельною ділянкою, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.08.1997, які заповіла йому матір ОСОБА_8 (а.с. 239-242, 243, 244, 245, 246, 247 т. 2).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №1363 від 21.05.2018, складеного експертом Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз: 1) фактична вартість будівельних робіт, проведених у період з 1997 по 2016 року у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_7 на момент проведення експертизи складає: по улаштуванню вікон 48530 грн; по улаштуванню даху та покрівлі 85352 грн; по улаштуванню опалення 50813 грн; по улаштуванню утеплення з пінополістирольних плит із оштукатурюванням та окраскою 43875 грн.; загальною вартістю 228570,00 грн; 2) фактична вартість будівельних робіт по улаштуванню ґанку 6180 грн; по встановленню огорожі, воріт, калитки 172797 грн; по улаштуванню гаражу 18356,24 грн., загальною вартістю 197333,24 грн; 3) у зв`язку з нестабільною економічною ситуацією з 1997 по 2016 роки ринкова вартість домоволодіння могла зазнавати істотних коливань у значному діапазоні цін, але у зв`язку з тим, що в Донецькому НДІСЕ відсутні дані щодо продажу аналогічного майна, то визначити чи істотно збільшилася дійсна ринкова вартість домоволодіння за вказаний період не вбачається можливим; крім того, ремонтні роботи, які проводилися у домоволодінні (1964 року побудови) підтримували будівлю у належному експлуатаційному стані та не дозволяли призвести до її знецінення; довготривалі у часі ремонтні роботи не можуть впливати на збільшення ринкової вартості; 4) дійсна ринкова вартість будинку на час проведення експертизи становить 593690,00 грн (а.с. 9-29 т. 3).

ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність у вигляді роздрібної торгівлі товарами у спеціалізованих магазинах і за період 2014-2016 років її доходи як підприємця склали: за 2014 рік 340000 грн; за 2015 рік 490000 грн; за 2016 рік 740000 грн (а.с 83, 84-85, 86, 119 т. 1).

ОСОБА_1 працював на посаді головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог у Державній інспекції сільського господарства в Луганській області і за період 2013-2016 років його доходи склали: за 2013 рік 34574,66 грн; за 2014 рік 30174,15 грн; за 2016 рік 33947,46 грн (а.с. 230, 231, 232 т. 1).

Згідно ст. ст. 57, 60 Сімейного кодексу України, які встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України ( ч. 4 ст. 71 СК України).

Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

За положеннями ч.ч. 1, 3 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 369 ЦК України).

Як встановлено судом, з моменту припинення фактичних шлюбних відносин і по теперішній час ОСОБА_1 користується автомобілем «Mercedes», а ОСОБА_2 автомобілем «Hyundai». Сторонами не оспорювалася та визнавалася та обставина, що вказане рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому будь-яких документів на підтвердження дійсної вартості цього рухомого майна під час розгляду справи жодна зі сторін не надала. Водночас ОСОБА_1 у своєму позові визначив вартість автомобілів рівноцінною, а саме у 200000 гривень кожен, у той час як ОСОБА_2 у зустрічному позові, погодившись із вказаною вартістю автомобіля «Mercedes», який перебуває у володінні та користуванні колишнього чоловіка, вартість автомобіля «Hyundai» визначила у розмірі 150000 гривень.

У своїх позовах сторони первісно заявляли вимоги про виділення їм в натурі автомобілів, які після припинення шлюбних відносин залишилися у володінні та користуванні кожного з них, однак пізніше ОСОБА_1 змінив вимоги в цій частині та просив визнати за ним право власності на 1/2 частки кожного з цих автомобілів. У свою чергу ОСОБА_2 , яка визначила вартість автомобіля «Hyundai», що залишився у її володінні та користуванні, дешевшою на 50000 грн за вартість іншого автомобіля сторін «Mercedes», просила стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь зазначену різницю у вартості автомобілів.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; враховуючи презумпцію права спільної сумісної власності подружжя; встановивши, що автомобілі були придбані під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та під час спільного проживання, що підтверджується письмовими матеріалами справи та визнається сторонами, - суд дійшов висновку про визнання в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 права власності на вантажний автомобіль (фургон) «Mercedes-Benz» моделі 115CDI, а за ОСОБА_2 права власності на легковий автомобіль «Hyundai Accent», з урахуванням фактичного користування вказаними автомобілями.

Колегія звертає увагу, що позивачкою за зустрічним позовом не представлено суду належних та допустимих доказів вартості спірних транспортних засобів; клопотань про витребування відповідних доказів судом, призначення відповідної судової експертизи - суду не заявлено.

ОСОБА_1 заявлялися клопотання про проведення відповідних експертиз для визначення дійсної ринкової вартості автомобілів під час розгляду справи судом першої інстанції, однак у подальшому від цих клопотань позивач за первісним позовом відмовився, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання від 20.03.2017 (а.с. 31, 43, 66-70 т. 1).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано здійснив поділ спільного рухомого майна подружжя, яке є неподільним, визнавши право власності на транспортні засоби за кожним із сторін по фактичному їх залишенню та користуванню після припинення шлюбних відносин.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вартість автомобіля «Mercedes-Benz» може складати від 245030,00 грн до 263600,00 грн, а вартість автомобіля «Hyundai Accent» може складати від 141510,00 грн до 152200,00 грн не може бути прийняте до уваги судом. Таке визначення вартості автомобілів є узагальнюючим та неточним і не може бути взяте до уваги при стягненні на користь одного із подружжя грошової компенсації вартості його частки.

Згідно ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 25.11.2015 у справі №6-2333цс15 та від 05.04.2017 у справі №367/5390/14-ц.

Враховуючи, що предметом поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя, крім іншого, є дві квартири, розташовані у м. Кремінна Луганської області, вартість яких сторони у своїх позовних заявах визначили рівноцінними ( ОСОБА_1 по 200000 грн кожна, ОСОБА_2 по 150000 грн кожна), з метою реального вирішення спору по суті в частині їх поділу, беручи до уваги, що обидві квартири є двокімнатними та розташовані в одному населеному пункті, суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 права власності на квартиру за адресою по АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_2 права власності на житлову квартиру за адресою по АДРЕСА_2 .

Посилання ОСОБА_2 у апеляційній скарзі на те, що спірна нерухомість була придбана нею за її особисті кошти, отримані від здійснення підприємницької діяльності, - не спростовують висновків місцевого суду.

Вищевказана спірна нерухомість була придбана у період 2006-2009 років, а відомості про доходи сторін стосуються періоду 2014-2016 років. Вказані докази не підтверджують факту придбана спірного нерухомого майна за особисті кошти ОСОБА_2 .

Будь-яких інших доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя на спірне нерухоме майно, придбання його за спільні кошти сторін, надано не було; клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколами судових засідань та звукозаписом.

Вирішуючи питання про поділ інших спірних об`єктів нерухомості, суд враховує, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ст. 365 Цивільним кодексом України (ч. 4 ст. 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положення цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, у разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18.01.2017 у справі №405/343/15-ц та від 07.06.2017 у справі №199/7266/14-ц.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №686/9580/16-ц зазначено, зокрема, що навіть якщо земельна ділянка була одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації та є його особистою приватною власністю, проте на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

Відповідних позовних вимог про припинення права власності на спірні об`єкти нерухомості та стягнення грошової компенсації сторонами не заявлялося, згоди на такий варіант поділу сторони не надавали. Жодна зі сторін не вносила на депозитний рахунок суду грошових коштів у рахунок вартості своєї частки. Разом із тим, сторонами не надано відомостей про актуальну (дійсну) вартість спірних об`єктів нерухомості на час розгляду справи.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; враховуючи презумпцію права спільної сумісної власності подружжя; встановивши, що спірне майно було придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та під час спільного проживання, що підтверджується письмовими матеріалами справи; враховуючи, що не спростовано презумпцію спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру, придбання її за спільні кошти сторін, - що місцевий суд правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнати за сторонами права власності по 1/2 частки за кожним на наступне нерухоме майно, залишивши його у спільній частковій власності сторін: нежитлове приміщення-магазин, розташований за адресою по АДРЕСА_3 , торгівельний павільйон, розташований за адресою по АДРЕСА_4 та земельну ділянку з кадастровим номером :02:248:5312 площею 0,0033 га, розташовану за адресою по АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 не надано суду доказів, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, знищив чи пошкодив спільне майно або ж витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, а тому обґрунтування апеляційної скарги в цій частині є також недоведеними.

Колегія звертає увагу, що будь-яких належних та допустимих доказів щодо актуальної (дійсної) вартості нерухомого майна на час розгляду справи сторонами надано не було; судом першої інстанції у судовому засіданні роз`яснювалося сторонам їх право (та наголошувалося на доцільності) подання таких доказів, в тому числі їх права на заявлення клопотань про призначення відповідних експертиз, проте сторони відповідними процесуальними правами не скористалися.

Крім того, не можуть бути прийняті до уваги доводи апелянтки ОСОБА_2 про те, що відповідач за зустрічним позовом у період їхнього спільного проживання був безробітній у період з 12.02.2004 по 21.03.2004 та з 26.10.2006 по 20.10.2007. Факт відсутності у ОСОБА_1 за вказаний період офіційного місця роботи саме по собі не свідчить про відсутність в останнього будь-якого доходу та спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №520/1740/15-ц.

29.10.2014 між ОСОБА_2 та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» був укладений договір купівлі-продажу майнових прав №7954/РН-К на новозбудоване майно, а саме квартиру АДРЕСА_8 , площею 58,68 кв.м. Сума договору складає 960716,59 гривень (а.с. 10-12 т. 1).

Згідно з п.п. 3.1, 3.2 вказаного вище договору, станом на дату його підписання вартість майнових прав на квартиру складає 960716,59 грн. Покупець зобов`язується здійснити оплату 99% вартості майнових прав у розмірі 951220,76 грн, що складає 58,10 кв.м., протягом шести банківських днів після підписання цього договору, а саме у строк по 06.11.2014 з урахуванням затвердженої у компанії знижки у розмірі 10% шляхом встановлення коефіцієнту лояльності к-0,900. У випадку порушення покупцем терміну внесення першого платежу знижка не застосовується, коефіцієнт лояльності встановлюється у розмірі к-1, а вартість майнових прав на квартиру на дату підписання цього договору складає 1067462,55 грн. Кінцеві розрахунки між сторонами здійснюються після обмірів суб`єктом господарювання, що проводить технічну інвентаризацію, та отримання компанією технічного паспорту на квартиру відповідно до фактичної площі квартири за ціною майнових прав у перерахунку на 1 кв.м., яка діяла на момент внесення покупцем останнього поточного платежу за цим договором. Оплата має бути здійснена покупцем протягом 10 банківських днів із дня отримання від компанії відповідного повідомлення (усно, письмово, телефоном, факсом, повідомлення мобільного зв`язку тощо).

Протягом шести банківських днів після підписання договору, тобто до 06.11.2014 ОСОБА_2 була здійснена оплата 99% вартості майнових прав за цим договором у розмірі 951220,76 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с. 13-16 т. 1).

Разом із тим, у п. 1.4 вказаного договору зазначається, що компанія зобов`язана передати покупцеві майнові права на квартиру, а покупець прийняти їх. Передача та приймання майнових прав здійснюється сторонами за актом приймання-передачі майнових прав після отримання сертифікату відповідності закінченого будівництвом об`єкта та проведення кінцевих розрахунків за фактично збудовану площу відповідно до технічних паспортів, виготовлених суб`єктом господарювання, що проводить технічну інвентаризацію. Покупець набуває право власності на майнові права після підписання ним акту приймання-передачі майнових прав.

Згідно з п. 1.6 зазначеного договору сторони домовляються, що для оформлення покупцем права власності на квартиру компанія зобов`язана надати йому наступні документи: 1) акт прийому-передачі майнових прав на квартиру; 2) довідку про оплату в повному обсязі вартості майнових прав на квартиру; 3) технічний паспорт квартири, підготовлений суб`єктом господарювання, що проводить технічну інвентаризацію.

У матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі майнових прав на вказану квартиру та довідка про оплату в повному обсязі їх вартості. Про відсутність факту передачі ОСОБА_2 майнових прав на квартиру також свідчить лист ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» від 30.05.2019 на ім`я ОСОБА_1 , з якого вбачається, що станом на вказану дату майнові права за актом приймання-передачі майнових прав передані покупцю не були, процедура оформлення права власності не відбулася на виконання ухвали суду про забезпечення позову від 06.01.2017 (а.с. 145 т. 3).

Таким чином, доказів того, що ОСОБА_2 набула право власності на вказані майнові права суду надано не було, а отже суд обґрунтовано відмовив у визнанні цих майнових прав спільним сумісним майном подружжя та у визнані за ОСОБА_1 1/2 частки цих майнових прав.

За положеннями частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про зазначення відповідачкою за первісним позовом у зустрічній позовній заяві про повну сплату нею майнових прав на двокімнатну квартиру АДРЕСА_9 не може бути підставою для встановлення такого факту та має підтверджуватись належними письмовими доказами, зокрема, квитанціями, платіжними дорученнями, тощо.

В даному випадку визнання права на майнові права, у зв`язку з визнанням такого факту відповідачкою за зустрічним позовом, є недопустимим та має підтверджуватись письмовими доказами в порядку виконання договірних відносин між ОСОБА_2 та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд».

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №158/2229/16-ц зазначається, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а до його складу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що з моменту припинення сторонами шлюбних відносин ОСОБА_2 володіє та користується цифровою камерою «Nikon D3100», а іншим вказаним побутовим майном ОСОБА_1 . Також сторони у своїх позовних заявах та у судовому засіданні дійшли згоди щодо вартості вказаного побутового майна та не оспорювали її (водночас не надавши документів щодо його дійсної вартості на час розгляду справи).

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що протягом останніх чотирьох років ОСОБА_1 фактично володіє та користується вказаним побутовим майном (за виключенням цифрової камери «Nikon D3100», якою володіла та користувалася ОСОБА_2 ), суд дійшов обґрунтованого висновку в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на наступне побутове майно: пральну машину «Самсунг»; миючий пилосос «Томас»; DVD «Райнфорд»; холодильник «LG»; карту пам`яті «Fugi»; телевізор «Самсунг»; котел «Фондстал», загальна вартість якого склала 38100,00 грн; та визнати за ОСОБА_2 право власності на цифрову камеру «Nikon D3100» вартістю 23000,00 грн; а також стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за різницю у вартості виділеного сторонам побутового майна у розмірі 15100,00 гривень.

Щодо фотоапарата «Олімпус» (а.с. 89 т. 1), відеокамери «Sony» (а.с. 47-48 т. 1) та мобільного телефона «iPhone 5» (а.с. 46 т. 1), які просили врахувати під час поділу спільного побутового майна сторони, то сторони у судовому засіданні місцевого суду визнавали вказане майно об`єктами спільної сумісної власності колишнього подружжя та факт його придбання за період зареєстрованого шлюбу. Водночас сторони заперечували, що це майно знаходиться у них або ж у третіх осіб. Разом із цим жодна зі сторін не надала доказів, що це майно знаходиться у протилежної сторони або у третіх осіб.

Таким чином, суд дійшов правомірного висновку, що вказане вище рухоме майно поділу між сторонами не підлягає.

Не підлягають поділу між сторонами кондиціонер та торгівельне обладнання павільйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які просив врахувати під час поділу спільного побутового майна ОСОБА_1 , оскільки останній не вказав, який саме кондиціонер та обладнання він просить поділити та не надав жодних доказів на підтвердження того, що таке майно придбавалося сторонами за час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя, у той час як ОСОБА_2 у судовому засіданні категорично заперечувала ці обставини.

Як було встановлено судом, станом на дату припинення фактичних шлюбних відносин сторін на рахунках ОСОБА_2 знаходилося 300000,00 гривень та 11654,11 доларів США, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та є спільною сумісною власністю сторін, у той час як доказів протилежного суду надано не було.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №158/2229/16-ц зазначається, що обсяг спільно нажитого майна, яке підлягає поділу між подружжям, встановлюється на час припинення спільного ведення господарства.

Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_1 про те, що шлюбні відносини були припинені сторонами 15.08.2016, оскільки дата припинення шлюбних відносин була встановлена рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 16.12.2016, при цьому саме ОСОБА_1 у своїх поясненнях під час розгляду судової справи про розірвання шлюбу вказував, що шлюбні відносини були припинені 01.11.2016.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №756/14404/15-ц зазначається, що грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувалися на розрахунковому рахунку, є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення зі ОСОБА_2 на його користь половини накопичених грошових коштів на банківських рахунках відповідачки за первісним позовом є частково обґрунтованими та підлягають стягненню у доведеному розмірі 150000,00 гривень (в межах заявлених позовних вимог) та 5827,06 доларів США. Водночас позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення зі ОСОБА_2 2172,94 доларів США та 900,00 євро є недоведеними.

Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 62 СК України).

Судом встановлено, що перебуваючи у шлюбі з 1997 по 2016 рік, тобто більше 19 років сторони постійно проживали разом у будинку за адресою: АДРЕСА_7 , який належить ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності разом із відповідною земельною ділянкою на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.08.1997, які заповіла йому матір ОСОБА_8 (а.с. 239-242, 243, 244, 245, 246, 247 т. 2).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №1363 від 21.05.2018, складеного експертом Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз: 1) фактична вартість будівельних робіт, проведених у період з 1997 по 2016 року у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_7 на момент проведення експертизи складає: по улаштуванню вікон 48530 грн; по улаштуванню даху та покрівлі 85352 грн; по улаштуванню опалення 50813 грн; по улаштуванню утеплення з пінополістирольних плит із оштукатурюванням та окраскою 43875 грн.; загальною вартістю 228570,00 грн; 2) фактична вартість будівельних робіт по улаштуванню ґанку 6180 грн; по встановленню огорожі, воріт, калитки 172797 грн; по улаштуванню гаражу 18356,24 грн., загальною вартістю 197333,24 грн; 3) у зв`язку з нестабільною економічною ситуацією з 1997 по 2016 роки ринкова вартість домоволодіння могла зазнавати істотних коливань у значному діапазоні цін, але у зв`язку з тим, що в Донецькому НДІСЕ відсутні дані щодо продажу аналогічного майна, то визначити чи істотно збільшилася дійсна ринкова вартість домоволодіння за вказаний період не вбачається можливим; крім того, ремонтні роботи, які проводилися у домоволодінні (1964 року побудови) підтримували будівлю у належному експлуатаційному стані та не дозволяли призвести до її знецінення; довготривалі у часі ремонтні роботи не можуть впливати на збільшення ринкової вартості; 4) дійсна ринкова вартість будинку на час проведення експертизи становить 593690,00 грн (а.с. 9-29 т. 3).

Отже, під час спільного проживання сторонами проводилися ремонтні роботи з метою поліпшення вказаного житлового приміщення. Загальна вартість ремонтних робіт відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №1363 від 21.05.2018 на момент проведення експертизи склала 425903,24 грн. Разом із тим, у вказаному висновку експерта наголошується, що ремонтні роботи, які проводилися у домоволодінні (1964 року побудови) підтримували будівлю в належному експлуатаційному стані та не дозволяли призвести до її знецінення, у той час як довготривалі у часі ремонтні роботи не можуть впливати на збільшення ринкової вартості.

Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 судам роз`яснено, що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК УРСР обов`язок.

Виходячи з вищевикладеного, встановивши, що грошові кошти за час спільного проживання подружжя були витрачені для ремонту житла, в якому вони спільно проживали, з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 у частині стягнення витрат на поліпшення вказаного будинку задоволенню не підлягають, адже здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною будинку та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Безпідставним є обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 тим, що вартість належного відповідачу за зустрічним позовом будинку по АДРЕСА_7 станом на час укладення шлюбу в серпні 1997 року складала 2094,00 грн., адже на час розгляду справи у грудні 2020 року значно змінився ринок нерухомого майна а також відбулись процеси знецінення національної валюти гривні.

Отже, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 30 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова