ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/406/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/2710/15-ц Категорія: на ухвалу Степченко М.Ю.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Фетісової Т.Л., Новікова О.М.

За участі секретаря Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач АТ «Райффайзенк Банк»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відео конференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 січня 2023 року, постановлену під головуванням судді Степченка М.Ю. у приміщенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області 02.01.2023 року, у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

16.02.2022 року ОСОБА_1 звернувся в Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області із заявою про визнання виконавчого листа № 695/2710/15-ц, виданого Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 08.10.2018 року таким, що не підлягає виконанню.

Заява обґрунтовується тим, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.08.2018 року було частково задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзенк Банк Аваль», в особі Черкаської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (р/р НОМЕР_1 , МФО 328351, ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №354411/4669/0324-7 від 22.05.2007 року, та стягнуто заборгованість на загальну суму 8383,31 доларів США.

На виконання даного рішення Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області було видано два виконавчі листи № 695/2710/15-ц від 08.10.2018 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності - 23876031).

04.03.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Недоступом Д.М. було завершено виконавче провадження № 58773781, а 26.03.2021 року відновлено дане виконавче провадження.

Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження заявником було виявлено, що у виконавчому провадженні зазначений інший код стягувача, ніж той, що вказаний в рішенні, а саме та з іншою юридичною адресою, яка не вказана у рішенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.08.2018 року, та виконавчому листі.

На дату початку здійснення діяльності та дату виключення з Державного реєстру банків Черкаська обласна дирекція АТ «Райффайзен Банк Аваль» мала МФО 354411 та . За даними, що зазначені у виконавчому провадженні, МФО 328351 та у державному реєстрі банків міститься запис про Одеську обласну дирекцію АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Приватний виконавець Недоступ Д.М. самостійно змінив зміст судового рішення у виконавчих документах (назва стягувача, код ЄДРПОУ, тощо).

26.05.2021 року приватним виконавцем було проведено опис та арешт майна боржника. Наразі виконавцем постановою від 22.12.2021 року було призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

17.02.2022 року призначено аукціон з продажу нерухомого майна без визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами в порушення ст. 443 ЦПК України.

У зв`язку з вище викладеним, та на підставі ст. 432 ЦПК України заявник ОСОБА_1 просить суд визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

18.03.2022 року заявником ОСОБА_1 подано заяву-доповнення, в якій він просить взяти до уваги інформацію в листі НБУ з Кредитного реєстру НБУ, відповідно до яких кредитна заборгованість ОСОБА_1 перед банками України відсутня.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 січня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується, що приватним виконавцем Недоступом Д.М. в незаконний спосіб у фабулі постанови про відновлення виконавчого провадження № 58773781, як і в постанові про відкриття провадження від 02.04.2019 року, свідомо не було внесено реквізити стягувача (р/р2909949, МФО 328351, ), які є належними в рішенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.08.2019 року та зазначені у фабулі виконавчого листа № 695/2710/15-ц від 08.10.2018 року та змінено у постанові про відновлення виконавчого провадження 58773781 від 26.03.2021 року з особи стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (, юридична адреса: вул. Лєскова, 9, м. Київ) на особу стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» (, юридична адреса: пр. Ушакова, 53, м. Херсон). Тобто, під час відкриття виконавчого провадження було змінено не лише назву стягувача з ПАТ на АТ, а повністю змінено реквізити стягувача, який по суті є іншим суб`єктом господарювання.

Скаржник ОСОБА_1 вважає, що відповідний виконавчий лист не відповідає процедурі виготовлення та вимогам п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час видачі виконавчого листа. Крім того, будь-яких боргових зобов`язань за рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.08.2018 року у скаржника перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» () не виникало, оскільки таке боргове зобов`язання виникло у скаржника відповідно до рішення суду перед неіснуючою Черкаською обласною дирекцією ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (, МФО 328351).

В апеляційній скарзі вказується, що всупереч вимогам ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем Недоступом Д.М. не була винесена постанова про заміну сторони виконавчого провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виконавчий лист був помилково виданий за заявою представника особи, який не міг бути представником стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (), який визначений у графі стягувач у виконавчому листі№695/2710/15-ц від 08.10.2018 року, тому як стягувача взагалі не існує.

Скаржник ОСОБА_1 акцентує увагу на тому, що судом першої інстанції було поверхнево та неповно досліджено матеріали справи та сам виконавчий лист, внаслідок чого була надана невірна оцінка доказам, наданими сторонами по справі, що призвело до постановлення по суті незаконної ухвали, яка не може залишатися у силі, так як вона порушує її майнові та немайнові права, та є нічим іншим, як зазіхання на його майно та права.

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 січня 2023 року та постановити нову, якою заяву ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

27 березня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника АТ «Райффайзен Банк» - Сапіги М.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів відзиву вказується, що стягувачем за відповідним виконавчим листом є АТ «Райффайзен Банк Аваль» (). Черкаська обласна дирекція ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Одеська обласна дирекція ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» мали правовий статус без права юридичної особи, тобто були структурними підрозділами АТ «Райффайзен Банк Аваль» (). Спостережною радою банку відповідно до протоколу № СР-11 від 04.11.2015 року ліквідовано Черкаську обласну дирекцію ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

На підставі вказаного заміна стягувача у розумінні ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» не відбувалась, у даному випадку виконавчий лист не заміняє і не підміняє стягувача юридичну особу АТ «Райффайзен Банк Аваль» на іншу, відмінну від стягувача особу, а саме його структурний підрозділ Черкаську обласну дирекцію або Одеську обласну дирекцію. Відтак довози заявника щодо протилежного є необґрунтованими.

Представник ОСОБА_3 звертає увагу на те, що закон не передбачає можливості визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом. Тому, за наявності судового рішення, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із відповідною заявою не доведено, що ним чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого її обов`язок припинився або її обов`язок, як боржника, припинився з іншим причин, передбачених положеннями ст. 432 ЦПК України

Відзив мотивовано тим, що правомірність аналогічних дій старшого державного виконавця Олексієнка Т.В. у виконавчому провадженні щодо іншого солідарного боржника ОСОБА_2 за цим же рішенням суду щодо відкриття виконавчого провадження та заміни стягувача підтверджена ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.07.2022 року, яка залишена в силі постановою Черкаського апеляційного суду від 04.10.2022 року у даній справі. Крім того, ухвалою Верховного Суду від 02.12.2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за відповідною касаційною скаргою ОСОБА_2 .

Представник ОСОБА_3 вважає, що доводи скаржника щодо невірного визначення стягувача у виконавчому листі жодним чином не порушують її прав та законних інтересів, оскільки не впливають на суть рішення у справі та можливість його виконання, і теоретично можуть впливати лише на права та охоронювані законом інтереси стягувача АТ «Райффайзен Банк», для захисту прав якого у даному випадку існує інший спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», яким і скористався у послідуючому позивач та правильність таких дій підтверджена судовими рішенням.

Враховуючи наведене у відзиві на апеляційну скаргу, представник АТ «Райффайзен Банк» - Сапіга М.М. просить залишити ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 січня 2023 року - без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1 , який з?явився в судове засідання та підтримав доводи апеляційної скарги, представника банку, який в режимі відео конференції приймав участь у судовому засіданні та заперечував проти доводів апеляційної скарги, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду (до моменту пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання), внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України, також не доведено та необґрунтовано належним чином факту помилкової видачі виконавчого листа.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що всі інші доводи заявника не стосуються суті заявлених вимог та не є предметом доказування вимог щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, тому й не можуть бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та постановлено у справі законну ухвалу, підстав для скасування якої, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 30.08.2018 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області розглянуто цивільну справу № 695/2710/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» достроково солідарно заборгованості за кредитним договором № 354411/4669/0324-7 від 22.05.2017 року в сумі 8383,21 дол. США (в гривневому еквіваленті 181921,03 грн.

На підставі вищевказаного рішення суду, яке набрало законної сили, Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 08.10.2018 року було видано виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_1 .

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень є всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадових чи службових осіб та громадян.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, і є порушенням права на суд.

Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов`язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, необхідно розглядати як невід`ємну частину «судового розгляду» для цілей статті 6 Конвенції. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Савіцький проти України, Кайсина та інші проти України заява № 46144/99, Іммобільяре Саффі проти Італії заява № 22774/93, Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії, Гіззатова проти Росії та ін.

Відповідно до положень ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

При цьому метою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є унеможливлення подальшого проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом та закінчення виконавчого провадження (п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові

від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20.

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 вказано, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться

у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити,

з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з врахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед,у встановленні обставин та фактів,що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції виконавчий лист № 695/2710/15-ц від 08.10.2018 року відносно боржника ОСОБА_1 виданий компетентним судом, що розглянув справу, на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.08.2018 року.

А отже, суд першої інстанції вірно акцентував увагу на тому, що закон не передбачає можливості визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже, принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України.

Згідно з нормами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч. 1 с. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду (до моменту пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання), внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України, також не доведено та необгрунтовано належним чином факту помилкової видачі виконавчого листа.

Крім того, заява ОСОБА_1 та його апеляційна скарга обґрунтована порушеннями, вчиненими приватним виконавцем Недоступом Д.М. в частині відкриття та відновлення виконавчого провадження № 58773781.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржував постанову приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Д.М. про відновлення виконавчого провадження від 26.03.2021 року.

Так, ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.05.2021 року, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування зазначеної вище постанови виконавця відмовлено.

Приймаючи до уваги те, що заявник ОСОБА_1 скористався правом, наданим ст. 447 ЦПК України, та оскільки виключно у такий спосіб законодавцем передбачено оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця під час примусового виконання рішення суду, а зазначені вище доводи заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якими скаржник також обґрунтовує апеляційну скаргу частково були предметом розгляду іншої справи саме у порядку, визначеному ст. 447 ЦПК України, суд першої інстанції вірно вказав, що вони не стосуються суті заявлених вимог та не є предметом доказування вимог щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, отже, й не можуть бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Приймаючи до уваги вище вказане, а також наявні у матеріалах докази, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 брали участь у даній справі у порядку самопредставництва стягувача юридичної особи - АТ «Райффайзен Банк», що відповідає вимогам ст. 58 ЦПК України.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що інформація в листі НБУ з Кредитного реєстру НБУ, відповідно до яких кредитна заборгованість ОСОБА_1 перед банками України відсутня не заслуговує на увагу, оскільки наявність відповідного боргу встановлено рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 14 листопада 2018 року.

Таким чином, оскільки боржником рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі не виконано, відсутні підстави для визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню.

Отже, доводи апеляційної скарги колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки є безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляду заяви, неправильного застосування норм матеріального права, оскільки такі скаржником не наведені у скарзі, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законної ухвали суду першої інстанції, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та не підлягає скасуванню, оскільки постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства, а тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 слід залишити за особою, яка подавала скаргу, оскільки рішення суду залишено - без змін, а тому судові витрати апеляційним судом не переглядаються.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 січня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 06.04.2023 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Т.Л. Фетісова

О.М. Новіков