Дата документу 20.06.2023 Справа № 334/9216/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 334/9216/21 Головуючий у 1 інстанції: Добрєв М.В.
№ 22-ц/807/899/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Войтовича Євгена Михайловича на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Юлії Арсенівни про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування позову зазначав, що 28.09.2007 року позивач придбав житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер 231010000:04:027:0142. В подальшому позивач розділив земельну ділянку таким чином, що житловий будинок частково опинився в межах земельної ділянки к.н. 21010000:04:027:0523 площею 0.0188 га, за цією ж адресою.

19.05.2017 року позивач продав відповідачу 27/100 зазначеного житлового будинку, а також продав земельну ділянку к.н. :04:027:0523 площею 0.0188 га, за цією ж адресою. Договори посвідчено приватним нотаріусом ЗМНО Якиб`юк Ю.А.

Вважає, що даний договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений ним, має бути визнаний недійсним, оскільки суперечить ч. 1 ст. 203, ст.ст. 316, 319, 321 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України.

Його позовні вимоги ґрунтуються в тому числі на п. 14, 15 оспорюваного Договору купівлі продажу земельної ділянки, відповідно до якого нотаріус повинна була роз`яснити позивачу вищезазначені норми законодавства.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, визнати даний договір купівлі-продажу земельної ділянки недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі адвоката Войтовича Є.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.09.2007 року позивач придбав житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер 231010000:04:027:0142. В подальшому позивач розділив земельну ділянку на 5 ділянок при цьому частина житлового будинку (27/100) розташована в межах земельної ділянки к.н. 21010000:04:027:0523 площею 0.0188 Га, за цією ж адресою.

19.05.2017 року позивач продав відповідачу 27/100 зазначеного житлового будинку, а також продав земельну ділянку к.н. :04:027:0523 площею 0.0188 га, за цією ж адресою, на якій розташована частина житлового будинку (27/100). Договори посвідчено приватним нотаріусом ЗМНО Якіб`юк Ю.А.

Придбані відповідачем-1 27/100 будинку складаються з житлового будинку літ. А, площею 37,1 кв.м., який, в свою чергу, складається з кухні 1-1, котельної 1-2, кімнати 1-3.

При цьому житловий будинок літ. А (відчужений позивачем відповідачу-1) знаходиться на земельній ділянці площею 0,0188 га, якій внаслідок поділу було присвоєно кадастровий номер :04:027:0523. Інша частина будинку позивача (73/100) розташована на іншій земельній ділянці :04:027:0521, площа 0,0276 га.

Оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.2017 реєстровий №1453, був підписаний особисто позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Якіб`юк Ю.А., у відповідності до чинного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про порушення відповідачами норм чинного законодавства при укладенні оспорюваного договору, а порушення приватним нотаріусом порядку посвідчення таких договорів.

Зокрема, суд першої інстанції врахував, що позивач при укладені оспорюваного договору діяв в межах свої цивільної дієздатності, повністю розуміючи значення своїх дій, керуючись принципами свободи договору.

Судом також враховано, що на відчуженій ним земельній ділянці знаходиться саме та частина житлового будинку, яка була одночасно відчужена ним же відповідачу ОСОБА_2 . Отже, жодних порушень прав позивача не відбулося.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та враховує, що позивачем не доведено порушення його прав, не зазначено які саме права позивача порушені та якому закону або принципу не відповідає укладений ним правочин щодо земельної ділянки.

При апеляційному розгляді представник позивача посилався на те, що відчуживши земельну ділянку позивач лишився можливості користуватися нею, та не може вирішити питання користування власною частину будинку, проте з матеріалів справ вбачається, що позивачем було поділено первісну земельну ділянку на 5 ділянок і відчужене лише відповідну земельну ділянку, приналежну частині житлового будинку (27/100), який відчужується.

У відповідності до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відтак судова колегія вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що позивачем не доведено невідповідність закону вчиненого ним правочину.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.

З огляду на наведене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 червня 2023 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков