Номер провадження 2/754/104/23
РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - Галась І.А.

при секретарі - Париста А.

за участі: представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

відповідачки - ОСОБА_3

представника відповідачів - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання права власності на садибного житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання права власності на садибного житлового будинку. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивачка зазначає, що ОСОБА_5 і ОСОБА_8 спільно проживали з 2003 року. Протягом 17 років вони мали спільний побут, бюджет, дах над головою, плани і досягнення. Водночас в офіційний шлюб вони не вступали. ОСОБА_8 , хоча і був зареєстрований за іншою адресою, місцем проживання називав адресу житла Позивача - АДРЕСА_1 . На підтвердження надаються копія виконавчого листа від 29.09.2006р., копія постанови про повернення виконавчого документа від 24.12.2009 р. ОСОБА_10 була «за чоловіком», а ОСОБА_8 був «обличчям» пари - діяв у спільних інтересах у відносинах з третіми особами, укладав договори. Так було і тоді, коли ОСОБА_5 і ОСОБА_8 прийняли рішення про будівництво садового житлового будинку (Будинку). Для реалізації задуманого ОСОБА_8 уклав від свого імені, але в інтересах своїх і Позивача, договір про участь у Фонді фінансування будівництва №18-03/2010-132 від 18.03.2010 року. Оскільки договір №18-03/2010-132 від 18.03.2010 укладений на ім`я ОСОБА_8 , то і внески за цим договором вносились від його імені. Внески за договором №18-03/2010-132 від 18.03.2010 були чималими. Власними коштами у розмірі достатньому для самостійного фінансування будівництва ОСОБА_8 не володів. У цей період Позивач, як власниця квартири у якій проживали вона і ОСОБА_8 , самостійно оплачувала комунальні послуги, придбавала продукти харчування. Це дозволило ОСОБА_8 спрямовувати грошові кошти від його заробітної плати в основному на оплату внесків за договором №18-03/2010-132 від 18.03.2010 року. Враховуючи розмір внесків, які підлягали оплаті, Позивач окрім вищезазначених витрат також передавала частину свого заробітку ОСОБА_8 для оплати ним внесків за договором №18-03/2010-132 від 18.03.2010 року. Позивач і ОСОБА_8 мали надзвичайно довірливі стосунки, тому навіть думки не допускали пропонувати або вимагати від близької людини розписку про одержання коштів, які одразу будуть використані для досягнення спільної мети. Водночас Позивач володіє розпискою, про передачу нею грошових коштів, у розмірі 52 000,00 гривень, в якості оплати за виконані у Будинку електромонтажні роботи. У січні 2017 року Будинок був введений в експлуатацію. 30.01.2018 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно був внесений запис №24653544 про реєстрацію права власності на Будинок за ОСОБА_8 . Оскільки договір №18-03/2010-132 від 18.03.2010 був укладений на ім`я ОСОБА_8 то і право власності було зареєстроване тільки на нього.

Проте враховуючи факти, що створення Будинку стало можливим внаслідок спільної праці та за спільні грошові кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , недостатність грошових коштів кожного з них окремо для самостійного фінансування будівництва, Будинок фактично належить ОСОБА_8 і ОСОБА_5 на праві спільної власності. Важливо наголосити, в експлуатацію був введений об`єкт архітектури, проте без внутрішнього оздоблення він не був житловим будинком у розумінні ст.380 Цивільного кодексу України. Після введення Будинку в експлуатацію ОСОБА_5 та ОСОБА_8 розпочали роботи направленні на внутрішнє оздоблення Будинку. На даному етапі оплата за будівельні матеріали здійснювалась як від імені ОСОБА_8 так і від імені Позивача. Таким чином, ОСОБА_5 і ОСОБА_8 спільними зусиллями, за рахунок спільних коштів створили Будинок, здійснили роботи направлені на створення гідних житлових умов у Будинку, забезпечення його використання за функціональним призначенням. За таких обставин у ОСОБА_5 і ОСОБА_8 , на підставі ст.331, ст.355 ЦК України, виникло право спільної часткової власності на Будинок.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати за ОСОБА_5 право власності на садибного житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_2 , загальна площа якого 298,4 м2, житлова площа - 120,5 м2 та здійснити розподіл судових витрат.

Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва Клочко І.В. від 01 грудня 2020 року провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

04 січня 2021 року представником відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подано відзив, відповідно до якого відповідачі просили в задоволенні позову відмовити у зв`язку з його безпідставністю зважаючи на наступне. ОСОБА_8 та ОСОБА_3 з 31 серпня 1985 року по день смерті чоловіка, ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували в зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_8 був зареєстрований та фактично проживав разом із своєю дружиною за адресою: АДРЕСА_3 . Про спільне проживання з іншою жінкою ОСОБА_3 відомостей не має. У 1997 році ОСОБА_8 отримав квартиру АДРЕСА_4 , право власності якої було оформлено на нього. У подружжя ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_2 , а в 1991 році в них народилась дочка ОСОБА_6 . Подружжя разом з дітьми були зареєстровані та постійно проживали в квартирі АДРЕСА_4 по день смерті ОСОБА_8 , спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, мали спільний бюджет. Вказані обставини справи будуть підтверджені належними доказами, а саме спільними фотографіями та свідченнями свідків, які будуть заявлені в підготовчому судовому засіданні. Дочка Яніна останні два роки проживає з чоловіком за іншою адресою. ОСОБА_8 дійсно з 28 червня 1988 року по 25 липня 2016 року працював на ДП «Антонов», по виробничим проблемам часто їздив у тривалі відрядження. Тимчасова відсутність ОСОБА_8 за місцем його проживання, у зв`язку з особливостями його професійної діяльності, не може свідчити про те, що позивачка постійно проживала з померлим протягом 17 років мали "спільний побут, бюджет, дах над головою".Якщо навіть припустити, що позивачка якийсь час і була коханкою померлого, знаючи, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі, то це її особисте рішення та її вибір. У позові відсутні посилання на норми права, які дають можливість за таких обставин претендувати на майно коханця. 25 серпня 2016 року ОСОБА_8 влаштувався на роботу в ТОВ «Центрбуд» на посаду заступника генерального директора з капітального будівництва. На новій роботі ОСОБА_8 , також часто бував у відрядженнях, під час яких орендував квартири, але його особисті речі як знаходились так і продовжують знаходитись за місцем його постійного проживання, в квартирі АДРЕСА_4 . Майже всі вихідні дні він з родиною відпочивав на плавучій дачі. Доказом на підтвердження того, що померлий піклувався про свою сім`ю та є те, що в 2010 році ним та членами його сім`ї було прийнято спільне рішення побудувати приватний будинок (який є предметом цього спору), те, що за життя він придбав однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , право власності на яку тимчасово оформив на свого рідного брата, який одразу після смерті ОСОБА_8 , на виконання волі померлого, переоформив право власності на доньку ОСОБА_6 . Тобто з вищевказаного вбачається, що ОСОБА_8 перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_3 , мав з нею спільний бюджет, підтримував сімейні відносини, вів спільне господарство, будував спільні плани на майбутнє та втілював їх. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 при загадкових обставинах, на одному із островів на р. Дніпро де відпочивав разом із своїми двома знайомими по роботі. Як вказано в довідці про причину смерті, помер від асфіксії (утоплення) з наявними на тілі слідами боротьби. Про існування позивачки, відповідачам стало відомо в день похорону ОСОБА_8 , де з`ясувалось, що позивачка за не встановлених обставин, не маючи на це ніякого права (скоріш за все за попередньою домовленістю осіб, які не бажали встановлення фактичної причини смерті), незаконно отримала від патологоанатома довідку про причину смерті, потім свідоцтво про смерть та кошти на поховання. З метою з`ясування фактичних обставин справи, були подані адвокатські запити, відповіді на момент подання цього відзиву не надійшли, тому вони будуть надані суду в після їх надходження. На спростування доводів позивачки про те, що померлий своїм місцем проживання вказував її адресу, звертає увагу на наданий позивачкою Договір від 18 березня 2010 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Глобал Капітал» та ОСОБА_8 про участь у Фонді фінансування будівництва, за адресою: с. Троєщина між вул. Леніна та вул. Толстого у Деснянському районі м. Києва. У цьому договорі, адресою свого мешкання (не реєстрації), ОСОБА_8 вказав квартиру АДРЕСА_4 . У відповідності до умов п. 11.3 нього Договору, сторони зобов`язані письмово повідомляти одна одну про зміну реквізитів, вказаних в цьому Договорі протягом 3-х робочих днів з дати таких змін. Тому, якби у ОСОБА_8 дійсно змінилась адреса місця його мешкання він би про це повідомив ТОВ «Фінансову компанію «Глобал Капітал». В додатковій угоді №2 до цього Договору від 21 травня 2012 року також вказана адреса мешкання ОСОБА_8 - квартира АДРЕСА_4 . ОСОБА_8 працюючи на будівництві заробляв чималі кошти, і подружжя прийняло рішення про будівництво житлового будинку. Так і сталося, що 18 березня 2010 року між ТОВ «Фінансова компанія «Глобал Капітал» та ОСОБА_8 було укладено Договір про участь у Фонді фінансування будівництва, за адресою: с. Троєщина між вул. Леніна та вул. Толстого у Деснянському районі м. Києва. Житловий будинок побудований таким чином, що він складається з двох однакових та відокремлених частин, має два окремі входи. Обидві частини будинку будувались одночасно, за безпосередньої участі у цьому дружини, дочки померлого та її чоловіка. У подальшому, після введення будинку в експлуатацію, за взаємною згодою членів сім`ї, право власності на 1/2 частину будинку (яка фактично знаходиться під одним дахом, але являє собою два різних об`єкти нерухомого майна), була оформлена на доньку померлого - ОСОБА_6 , інша 1/2 частина на ОСОБА_8 . Матеріали справи не містять доказів на підтвердження постійного проживання ОСОБА_8 в квартирі позивачки. Можливо, будучи коханкою, вона і приймала його у себе дома, готувала йому їжу, для приготування якої і купувала продукти харчування, але наведене позивачкою не може бути доказом того, що її дії дозволили ОСОБА_8 спрямовувати грошові кошти від його заробітної плати на оплату внесків за Договором. Що стосується вказаного позивачкою, що вона окрім витрат на оплату комунальних послуг за власну квартиру та купівлю продуктів харчування, передавала частину свого заробітку ОСОБА_8 для оплати ним внесків. Відповідачі вважають, що вказане не відповідає дійсності, але, якщо навіть і припустити, що такі дії позивачки мали місце, то доброчинність в нашій державі не заборонена Законом. Інакше, з правової точки зору, зазначене позивачкою, оцінено судом бути не може. Кожна особа самостійно, на власний розсуд, у не заборонений Законом спосіб розпоряджається своїм вільним часом та своїми доходами. Надана суду копія розписки (після допиту судом особи, що її склала) може підтвердити факт передання позивачкою коштів, але у будь-якому випадку не доводить, що нею були передані її особисті кошти, а не кошти іншої особи, наприклад померлого ОСОБА_8 . Зважаючи на розмір заробітної плати позивачки, відсутня можливість припустити що її коштів вистачало на будівництво будинку. На підтвердження "створення" будинку позивачкою, остання долучила до позову копії довідок про свою заробітну платну, з яких вбачається, що свої доходи вона не змогла прийняти участь у будівництві будинку. В позові позивачка зазначила, що сама утримувала трикімнатну квартиру, витрачала кошти на продукти харчування, предмети першої необхідності. Не зрозуміло як її заробітної плати могло вистачати ще й на «створення будинку», до якого вона не має ніякого відношення. Що стосується так званої позивачем "спільної праці", то з огляду на обставини справи, викладені у позовній заяві та доданих до неї документах, то "спільна праця" могла полягати виключно у інтимних відносинах між позивачкою та померлим ОСОБА_8 . Сам по собі факт отримання позивачем заробітної плати не може бути доказом участі у будівництві, а на показах свідків не може ґрунтуватись участь позивачки своїми особистими коштами у будівництві спірного нерухомого майна. Словосполучення "розпочали роботи" передбачає безпосередню участь позивачки у виконанні цих робіт, але доказів цьому матеріали справи не містять, а оскільки ч. 1 ст. 177 ЦПК України передбачено, що всі докази позивач подає разом із позовною заявою, у подальшому вони також з`явитись не можуть. Позивачка жодного разу в спірному будинку не була, будь-яких робіт у ньому не проводила. Оскільки всі роботи по обом частинам будинку проводились одночасно, безпосередню організовувала виконання робіт дочка померлого та її чоловік, активну участь приймала і дружина померлого. Долучені до позову видаткові накладні, в яких у якості одержувача товарів вказана позивачка, не доводить те, що перелік будівельних матеріалів зазначених у них, придбаний для проведення ремонту саме у спірному будинку. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилається на те, що оригінали доданих нею до позову документів знаходяться у неї. Як вже було вказано вище, ОСОБА_8 помер (утопився) при загадкових обставинах, на одному із островів на Дніпрі, де відпочивав разом з двома своїми знайомими. Для того, щоб доїхати до місця відпочинку, ОСОБА_8 , використав власний автомобіль марки Мазда. Автомобіль він залишив на березі річки, після чого, човном дістався на острів, де його вранці 31 травня 2020 року знайшли мертвим. Особи, які були з ним, про його смерть родичам не повідомили, а повідомили його начальника по роботі - ОСОБА_13 , який мав владнати всі проблеми, що виникли. Родичів повідомили про смерть лише в кінці дня. Сталося так, що ОСОБА_13 дійсно владнав проблеми, домовився з поліцією щоб не було кримінальної справи, домовився патологоанатомом, щоб той видав довідку про смерть не рідним, а сторонній особі, якою є позивачка у цій справі, на власний розсуд розпорядився майном померлого та передав ключі від автомобіля ОСОБА_8 , у якому знаходився портфель з його особистими документами - позивачці. Ці дії носили умисний характер, аби очорнити померлого в очах його родичів та викликати конфлікт між рідними померлого та його. Позивачка забрала з берегу р. Дніпро автомобіль померлого та речі, які в ньому знаходились та досі його переховує (зараз автомобіль за заявою сім`ї померлого перебуває у розшуку). Документи, що були у портфелі померлого, позивачка використала на власну користь та зараз за їх допомогою намагається визнати право власності на те, що їй не належить. В день прощання з померлим, позивачка заявила родині, що була коханкою ОСОБА_8 та запропонувала повернути портфель з усіма документами в обмін на квартиру, яка належить дочці померлого. Пригрозила, що у разі не задоволення її вимоги вона звернеться до суду з позовом про поділ будинку. Оскільки шантаж сім`єю померлого був відхилений, після спливу шести місяців від дня його смерті, з`явився цей позов. Роботи пов`язані з ремонтом будинку в обох частинах будинку, виконувались одночасно, організовувала їх дочка померлого, яка в ремонт будинку витратила всі кошти які були подаровані їй та її чоловіку на весілля.

11 січня 2021 року відповідачка ОСОБА_14 подала відзив, відповідно до якого просила відмовити в задоволенні вимог позову посилаючись на їх безпідставність а необґрунтованість, підтримавши доводи викладені у відзиві ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Розпорядженням керівника апарату Деснянського районного суду м. Києва №387 у зв`язку з прийняттям 19.10.2021 року Вищою радою правосуддя рішення №2087/0/15-21 про звільнення судді Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_15 , на виконання рішення Зборів суддів Деснянського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року та відповідно до пункту п.2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 листопада 2021 року справу було передано для розгляду судді Галась І.А. підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи «звільнення з посади».

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. від 08 листопада 2021 року справу прийнято до провадження та призначено до підготовчого розгляду.

23 грудня 2021 року відповідачами були подані аналогічні за змістом відзиви.

Протягом підготовчого розгляду справи представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, проти доводів відзивів заперечував, посилаючись на їх безпідставність. Відповідачі, представники відповідачів проти задоволення вимог позову заперечували в повному обсязі.

Судом були задоволені клопотання сторін про допит свідків.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року підготовче провадження у справі закрито.

Протягом судового розгляду справи представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, проти доводів відзивів заперечував, посилаючись на їх безпідставність. Відповідачі, представник відповідачів проти задоволення вимог позову заперечували в повному обсязі.

За клопотання сторін в судовому засіданні буди допитані свідки.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що знав померлого ОСОБА_8 приблизно з 1998-1999 років, позивача знає приблизно 18 років та має дружні відносини з нею. Свідок зазначив, що останні 15 років свого життя померлий ОСОБА_8 проживав з позивачкою ОСОБА_5 за адресою - АДРЕСА_1 , мав з нею сім`ю, спільний бюджет, спільний відпочинок, робив в цій квартирі ремонт та будував для них з ОСОБА_5 будинок, про що розповідав під час спільних святкувань. На будівництві свідок не був, однак бачив, як позивачка розраховувалась за будівельні матеріали. Також, свідок зазначив, що наглядно знає дружину померлого ОСОБА_8 , однак наміру жити з нею у померлого не було.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що знав померлого ОСОБА_8 з 1980 року (разом навчалися), позивача знає приблизно 12 років. Свідок зазначив, що останні 12 років свого життя померлий ОСОБА_8 проживав з позивачкою ОСОБА_5 за адресою - АДРЕСА_1 , мав з нею сім`ю, спільний бюджет, обстановка в квартирі підтверджувала це. На будівництві спірного будинку свідок був один раз восени 2018 року. Під час перебування в гостях чув розмови про ремонт, був упевнений, що померлий ОСОБА_8 та ОСОБА_5 мали зареєстрований шлюб.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що знав померлого ОСОБА_8 та позивачку ОСОБА_5 з 2014 року. Під час відвідувань міста Києва часто зупинявся у них в квартирі за адресою - АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 та ОСОБА_5 жили разом, мали сім`ю, спільний бюджет. Під час застілля померлий розповідав про будівництво будинку, жалівся та те, що діти не приймають участі у будівництві, називав сина лінивим. На будівництві свідок не був, фактів залучення коштів позивача для фінансування йому не відомі.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що знав померлого ОСОБА_8 з 1986 року, а позивачку ОСОБА_5 приблизно 20 років. Також, знає сина померлого - відповідача ОСОБА_2 . Свідок зазначив, що останні 15 років свого життя померлий ОСОБА_8 проживав з позивачкою ОСОБА_5 за адресою - АДРЕСА_1 , де свідок був 3-4 рази. Щодо будівництва спірного будинку свідок показав, що зі слів померлого даний будинок будувався на дві родини - одна частина для доньки ОСОБА_6 , інша для них з ОСОБА_5 . Також, свідок зауважив, що на свідкуванні 50 річного ювілею позивачки померлий ОСОБА_8 називав її дружиною.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що знав померлого ОСОБА_8 та позивачку ОСОБА_5 з 2007 року, перебував з ними в дружніх відносинах. Свідок зазначив, що померлий ОСОБА_8 проживав з позивачкою ОСОБА_5 за адресою - АДРЕСА_1 , мав з нею сім`ю, однак офіційно одружений на ній не був, вони разом святкували всі свята, їздили відпочивати та до родичів померлого, де позивача представляв як дружину. На будівництві спірного будинку свідок був багато разів, він має позашляховик та допомагав з заведенням будівельних матеріалів. Підтвердив, що ОСОБА_5 оплачувала будівельні матеріали для будинку, бачив, як вона витрачала на це близько 15-18 тисяч гривень. Померлий ОСОБА_8 розпоряджався коштами ОСОБА_5 - наприклад забрав для будівництва кошти, які буди відкладені для проведення операції матері позивача. Свідок зазначив, що сім`я померлого участі в будівництві не брала.

Свідок ОСОБА_23 пояснив, що знав померлого ОСОБА_8 з 1997 року, позивачку ОСОБА_5 з 2001-2002 року, перебував з ними в дружніх відносинах. Свідок зазначив, що померлий ОСОБА_8 не мельне 15 років проживав з позивачкою ОСОБА_5 за адресою - АДРЕСА_1 , мав з нею сім`ю, вони разом зі свідком та його сім`єю їздили відпочивати в тому числі в АР Крим (до 2014 року). В квартирі позивача померлий ОСОБА_8 зберігав свою мисливську зброю, але не всю - 2 рушниці були в квартирі офіційної дружини. Про дружину свідок не чув від померлого ОСОБА_8 щонайменше 15 років, ані дружина, ані донька ОСОБА_6 зі слів померлого ОСОБА_8 на будівництві спірного будинку не бували. В спірному будинку позивач бувала, але сама нічого не робила.

Свідок ОСОБА_25 пояснила, що знала померлого ОСОБА_8 з 2003 року, а позивачку ОСОБА_5 з 1987 року, перебувала з ними в дружніх відносинах. Свідок зазначила, що померлий ОСОБА_8 проживав з позивачкою ОСОБА_5 за адресою - АДРЕСА_1 , мав з нею сім`ю, однак офіційно одружений на ній не був, оскільки мав сім`ю. Спірний будинок будувався саме для ОСОБА_5 , і для проведення будівельних робіт померлий ОСОБА_8 разом з позивачкою брали в борг у свідка три тисячі доларів США, які згодом повернули. Свідок зауважила, що у померлого ОСОБА_8 були гарні відносини також з донькою позивача.

Свідок ОСОБА_26 пояснила, що знає позивачку ОСОБА_5 приблизно років 15, та є двоюрідною сестрою померлого ОСОБА_8 . Свідок зазначила, що померлий ОСОБА_8 проживав з позивачкою ОСОБА_5 15 років за адресою - АДРЕСА_1 , вони були сім`єю і разом часто бували в гостях у свідка, іноді ночували. Свідок зазначила, що у спірному будинку не була, однак бачила будівлю під час перебування в гостях у свідка ОСОБА_23 (сусід). З сім`єю у померлого ОСОБА_8 були погані стосунки, однак доньці померлий допомагав.

Свідок ОСОБА_27 пояснив, що відповідача ОСОБА_2 знає з 2008 року, в період з 2014 по 2018 рік часто бував в квартирі, бачив там померлого ОСОБА_8 та його дружину - звичайна сім`я, померлий жив вдома і в нього були гарні відносини з дітьми.

Свідок ОСОБА_28 пояснив, що знав померлого ОСОБА_8 з 1987 року, мав з нам дружні відносини, позивачку ОСОБА_5 по роботі, відповідача ОСОБА_2 знає з його дитинства. Свідок пояснив, що померлий ОСОБА_8 будинок будував «для дітей» і всі рахунки оплачував сам. Свідок допомагав на будівництві - виконував столярні роботи. Позивача на будівництві він не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_29 пояснила, що знала померлого ОСОБА_8 та його дружину ОСОБА_3 з 1898 року, вона є сусідкою та підтримувала дружні стосунки з родиною ОСОБА_8 . Родину характеризує, як звичайну, ОСОБА_8 жив удома, свідок зазначала, що у вечірній час бачила його в будинку регулярно. В спірному будинку свідок була один раз - відповідач ОСОБА_3 їздила там прибирати. Цій будинок родина ОСОБА_8 будувала для себе та планувала переїзд.

Свідок ОСОБА_34 зазначив, що він є приятелем відповідача ОСОБА_2 і на будівництві спірного будинку бував приблизно раз на тиждень, позивача він не знає, на будівництві її не бучив.

Свідок ОСОБА_35 - чоловік відповідачки ОСОБА_14 пояснив, що позивача бав на похованні ОСОБА_8 , на будівництві спірного будинку бував раз на тиждень - для прибирання.

Свідок ОСОБА_36 пояснила, що померлого ОСОБА_2 знала з 2011 року, з 2014 року проживала з ним у цивільному шлюбі, про його відносини з позивачем вона знала з розповідей ОСОБА_8 і відносини останні шість років у них були виключно дружні.

Допитана в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_37 пояснила, що знайома з матеріалами справи - їх копію було направлено їй для ознайомлення відповідачами. Допит свідка припинено.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про неможливість задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 31 серпня 1985 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 укладено шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_3 ».

Від шлюбу подружжя має дітей - відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

18 березня 2010 року між ТОВ «Фінансова компанія «Глобал Капітал» та ОСОБА_8 був укладений Договір 18-03/2010-132 про участь у Фонді фінансування будівництва будинку в с. Троєщина, Деснянського району міста Києва.

На виконання умов договору ОСОБА_8 від свого імені здійснювались платежі на користь ТОВ «ФК Глобал - Капітал» - дані обставини сторонами не оспорювались.

30 січня 2018 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шуст Г.Д. було здійснено реєстрацію за ОСОБА_8 права власності на індивідуальний житловий будинок котеджного типу, площею 298,4 квадратних метри за адресою - АДРЕСА_2 . Реєстрація здійснена на підстав акту прийому - передачі індивідуального будинку котеджного типу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 .

Приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською В.П. відкрито спадкову праву № 1/2020 щодо майна померлого спадкодавця ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до вимог ст.. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Отже, враховуючи вимог ст.. 328, 331, ч.4 ст. 334 ЦК України, ОСОБА_8 набув право власності на новостворене майно - індивідуальний житловий будинок котеджного типу, площею 298,4 квадратних метри за адресою - АДРЕСА_2 з часу державної реєстрації такого права - 30 січня 2018 року.

Протягом розгляду справи суду рішень про окреме проживання подружжя ОСОБА_8 надано не було.

Отже, право власності на спірне майно - індивідуальний житловий будинок котеджного типу, площею 298,4 квадратних метри за адресою - АДРЕСА_2 ОСОБА_8 набув під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Судом досліджені довідки ДП ОСОБА_41 , відповідно до яких померлий ОСОБА_8 отримав дохід за основний місце роботи на посаді заступника директора з соціальних питань та будівництва: в 2010 році - 117132,12 гривень; в 2011 року - 137565,68 гривень; в 2012 році - 197997,34 гривні; в 2013 році - 205380,10 гривень; в 2014 році - 252874,20 гривень; в 2015 році - 286518,26 гривень; в 2016 році - 118155,70 гривень.

Судом досліджені довідки ДП Антонов, відповідно до яких ОСОБА_5 отримала дохід за основний місце роботи на посаді начальника бюро: в 2003 році - 8162,15 гривень; в 2004 році - 11314,84 гривні; в 20095 році - 13748,42 гривні; в 2006 році - 18031,53 гривні; в 2007 році - 21912,85 гривень; в 2008 році - 27352,35 гривень; в 2009 році - 41645,30 гривень; в 2010 році - 41807,20 гривень; в 2011 року - 52716,15 гривень; в 2012 році - 75694,92 гривні; в 2013 році - 80662,66 гривень; в 2014 році - 82475,69 гривень; в 2015 році - 108929,43 гривень; в 2016 році - 116297,05 гривень; в 2017 році - 146762,48 гривень; в 2018 році - 172693,80 гривень; в 2019 році - 190092,27 гривень; в 2020 році - 107975,81 гривень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що вона здійснювала оплату будівельних матеріалів для будівництва спірного будинку. Досліджені судом фотокопії квитанцій та розписки не були належним чином посвідчені стороною позивача - оригінали даних доказів суду надані не були.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (частини 1 та 2 ст. 91 ГПК).

Верховний Суд відзначив, що порядок засвідчення копій документів, станом на момент подання Фінансовою компанією заяви, був визначений п. 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55 «ДСТУ 4163-2003», відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Отже, в матеріалах справи відсутності саме належним чином засвідчені письмові докази, якими позивач обґрунтовує подану до суду позовну заяву.

Заслухавши пояснення свідків сторін, суд дійшов висновку про те, що померлий ОСОБА_8 та позивач ОСОБА_5 певний час перебували у близьких відносинах, які не можуть бути визнані шлюбними стосунками у розумінні ст. 21 СК України. А отже, позивач у даних стосунках прав, в тому числі права власності на майно, яке зареєстровано за ОСОБА_8 не набула.

Доказів існування між померлим ОСОБА_8 та позивачем ОСОБА_5 інших відносив, в тому числі договірних, направлених на створення та набування у спільну власності об`єкту будівництва - індивідуального житлового будинку котеджного типу, площею 298,4 квадратних метри за адресою - АДРЕСА_2 суду також надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Ухвалюючи саме таке рішення по справі, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання права власності на садибного житлового будинку залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 05 квітня 2023 року.

Суддя: