Справа № 716/245/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.04.2023 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді - Сірик І.С.
за участю секретаря -Барабащук О.А.
представник позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в інтересах дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,
Позивач Орган опіки та піклування Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про позбавлення їх батьківських прав, стягнення аліментів. Посилається на те, що до служби у справах дітей Кадубовецької сільської ради із письмовою заявою звернулася неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час зареєстрована та проживає в с. Кадубівці Чернівецького району Чернівецької області із проханням щодо сприяння у вирішенні питання про позбавлення її батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до неї, аргументуючи тим, що батьки не цікавляться її життям, вихованням не займаються, матеріально не утримують та практично з нею не спілкуються. Розглянувши дане звернення, заслухавши думку дитини ними було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітньої ОСОБА_2 . На запит служби у справах дітей Кадубовецької сільської ради щодо місця реєстрації та проживання відповідачів отримали інформацію, що останні зареєстровані у АДРЕСА_1 , але фактично не проживають за даною адресою. Неповнолітня ОСОБА_2 досить тривалий час проживає у АДРЕСА_2 , тобто окремо від батьків і її вихованням та утриманням займається тітка по материній лінії ОСОБА_5 . Відповідно до довідки, виданої дирекцією Кадубовецької ОЗЗСО І- ІІІ ст. №1 від 09.01.2023 року неповнолітня ОСОБА_2 навчається у 8 класі даного закладу. Участь у шкільному та особистому життя дитини бере ОСОБА_5 , яка цікавиться успіхами дитини, її навчанням, відвідує батьківські збори. Рідні батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківські збори не відвідують, успішністю дитини не цікавляться, зв`язок з класним керівником та вчителями не підтримують. Також ними було встановлено, що неповнолітня ОСОБА_2 деякий час перебувала у Оршівському дитячому будинку санаторного типу, а саме перший раз поступила 01.08.2014 року, а 29.08.2014 року вибула. Другий раз поступила 31.08.2015 року, вибула 20.12.2016 року. Зі слів вихователів, батьки неповнолітньої ОСОБА_2 рідко відвідували дитину, мало цікавилися її життям та здоров`ям, не приділяли їй належної уваги. В закладі неповнолітню навідувала її тітка ОСОБА_5 , яка цікавилася життям дитини. Приносила їй одяг, взуття, канцелярію, забирала дитину на вихідні та канікули додому. Рішенням виконавчого комітету Кадубовецької сільської ради від 09.02.2023 року №2/7 затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно їх доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Не заперечувала проти ухвалення заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином судовою повісткою, однак до суду повернулися поштові конверти із відміткою «адресат за зазначеною адресою відсутній».
З відповіді на запит до виконавчого комітету Веренчанської сільської ради стосовно місця реєстрації відповідачів видно, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєстровані в АДРЕСА_1 , куди і направлялися судові повістки.
З урахуванням наведеного, суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280,281 ЦПК України.
Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судовому засіданні вказали, що ОСОБА_5 займається вихованням та утриманням своєї племінниці ОСОБА_2 , яка живе у неї близько семи років, так як батьки неповнолітньої ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вихованням та утриманням доньки не займаються. Безпосередньо вона забрала двічинку з дитячого будинку. Ні мати, ні батько не відвідують доньку, не спілкуються, фінансово не допомагають.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши наявні в справі докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована в Україні постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей.
Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Права та обов`язки матері і батька дитини, відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України, ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ст. 59 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року та ст. 155 СК України батьки мають право і зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці.
Згідно ст. 157 СК У країни, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, підтримувати стосунки, виявляти турботу щодо них.
Так, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про її народження (а.с.9).
На сьогоднішній день неповнолітня ОСОБА_2 проживає із тіткою ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , та знаходяться на її утриманні,що вбачається із акту обстеження умов проживання та довідки Кадубовецької сільської ради (а.с.11, 12).
Місце перебування батьків дитини на момент розгляду справи не відоме.
Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вихованням та утриманням доньки ОСОБА_2 не займаються, не спілкуються з нею, не піклуються про її здоров`я, фізичний та моральний розвиток, про створення належних умов для їх проживання та виховання, не цікавляться її матеріальним забезпеченням.
Частина 1 статті 164 СК України регламентує підстави позбавлення батьківських прав, зокрема згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Оцінивши всі досліджені в судовому засіданні докази, судом встановлено, що відповідачі без поважних причин повністю самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків та свідомо нехтують ними, що відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України є підставою для позбавлення їх батьківських прав.
Відповідно до вимог частини 5 та 6 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно рішення виконавчого комітету Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №2/7 від 09.02.2023 та висновку органу опіки та піклування Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, вбачається за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно їх неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.23, 24-26).
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов' язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей.
Крім цього суд враховує думку неповнолітньої ОСОБА_2 , яка в судовому засіданні вказала, що вона раніше вже зверталася до органу опіки та піклування з вказаною заявою, але потім відмовилася попередивши про це батьків. Однак батьки її життям не цікавляться, фінансово не утримують. Неодноразово вона намалася зв`язатися з ними, однак останні не бажають з нею спілкуватися, на її дзвінки не відповідають.
За таких встановлених обставин винної поведінки відповідачів та свідомого нехтування ними своїх батьківських обов`язків, враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про злісне ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення їх батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд звертає увагу відповідачів на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України).
З урахуванням наведеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідаі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надали, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на них ст. 150 СК України, відносно малолітньої дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно.
Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч. 2 ст. 182 СК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка, заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.
У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.
Беручи до уваги, що згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання доньки, суд вирішує питання про стягнення з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 аліментів на утримання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 1416,50 гривень щомісячно на її користь до досягнення нею повноліття на рахунок відкритий в державному банку України.
З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Згідно ч. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачів у дохід держави.
На підставі викладеного, ст.ст. 8, 12, 14, 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 155, 157, 164, 165, 180-184 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції «Про права дитини», керуючись ст.ст. 7, 10, 12, 13, 82, 223, 235, 247, 259, 263 - 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позов органу опіки та піклування Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позбавити батьківських прав ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Передати неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органу опіки та піклування Кадубовецької сільської ради з метою подальшого її влаштування.
Стягувати з ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1416,50 гривень щомісячно на користь ОСОБА_2 до досягнення нею повноліття на рахунок відкритий в державному банку України.
Стягувати з ОСОБА_4 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1416,50 гривень щомісячно на користь ОСОБА_2 до досягнення нею повноліття на рахунок відкритий в державному банку України.
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 гривень.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: Орган опіки та піклування Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області ( адреса с.Кадубівці вул. Михайловського Володимира, 22) , .

Відповідч: ОСОБА_3 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Заставнівським РВ УМВС України 11.12.2001 року.

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Заставнівським РВ УМВС України в Чернівецькій області 13.12.2004 року.

Повний текст рішення виготовлено 06.04.2023 року.

Суддя Сірик І.С.