Справа № 497/60/23
Провадження № 2/497/181/23
04.04.2023 року Болградський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Раца В.А.,
секретаря Божевої І.Д.,
розглянувши у загальному позовному провадженні, у відкритому судовому засіданні в місті Болграді, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Болградська міська рада Одеської області, про визнання особи втратившою право на користування житловим приміщенням, -
11.01.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що вона є власником цього житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 2020 року, де залишилася зареєстрованою відповідач ОСОБА_2 , яка фактично в будинку ніколи не проживала. Вона не проживає в будинку вже більш ніж 20 років, ніяких її особистих речей в будинку немає, вона начебто знаходиться за межами України. Добровільно знятися з реєстрації вона не бажає, так як знаходиться за кордоном. Реєстрація місця проживання відповідача в належному позивачу будинку не дає їй в повній мірі користуватися своїм правом розпорядження, а саме скористуватися своїм правом на отримання субсидій, тому вона звертається до суду з цім позовом. Позовна заява підписана представником позивача - адвокатом Цоєвою В.В., яка здійснює свої повноваження на підставі ордеру серії ВН № 1213283 від 04.01.2023 року (а.с.17,18,19).
Позивач ОСОБА_1 до суду не з`явилася, в позовній заяві просить розглянути справу за її відсутності (а.с.2).
Представник третьої особи Болградської міської ради Одеської області Арнаутов М.І., який підтвердив свої повноваження довіреністю від 17.08.2022 року за вих.№1650/02-12, яка діє протягом одного року, до суду не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав листа, щодо розгляду справи у його відсутності, позицію з приводу заявлених вимог не висловив.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.11.2020 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_1 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , договір посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтаревим В.В та зареєстрований в реєстрі за № 927 (а.с.15-16).
Підпунктом 4.1 цього договору передбачено, що право власності на житловий будинок виникає у покупця після державної реєстрації зазначеного права.
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності ОСОБА_1 на вищезазначений житловий будинок зареєстроване під номером 39133231 від 10.11.2020 року, державний реєстратор приватний нотаріус Ажинтарев В.В.
Відповідно до домової книги на житловий будинок АДРЕСА_1 , з 25 листопада 1996 року в будинку зареєстрована ОСОБА_2 (а.с.11-14).
Як вбачається зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Враховуючи положення статей 72, 71 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад пів року, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання; проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).
Згідно з п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Аналіз вказаних норм дає суду підстави дійти висновку про те, що підстави втрати права на користування житловим приміщенням, особами, які не мають родинних стосунків регулюються ст.ст. 71, 72 ЖК України, в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та застосовуючи аналогію закону враховуючи положення ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника.
Судом встановлено, що відповідач на час розгляду справи в суді не є членом сім`ї власника житла в силу ст. 64 Житлового кодексу України, дані про укладення з ним договору найму житлового будинку також відсутні.
Також судом встановлено, що понад установлений законом строк відповідач ОСОБА_2 у спірному житлі не мешкає, особистих речей у житлі не має, участі у витратах по утриманню житла не приймає, з будь-якими вимогами про усунення перешкод у користуванні житловим будинком в установленому законом порядку не зверталася.
Позивач ОСОБА_1 намагалася самостійно, як власник житлового будинку, зняти відповідача з реєстрації, але їй було відмовлено, так як в Реєстрі Болградської територіальної громади Болградської міської ради Одеської області данні особи не актуалізовані, тобто відсутні данні паспорту особи, РНОКПП, дата реєстрації за адресою, що підтверджується листом завідувача сектору з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб- адміністратора Центру надання адміністративних послуг Болградської міської ради Одеської області Кісьовської Н. за вих.№02-04/74 від 16.03.2023 року.
Враховуючі, що відповідач не проживає у зазначеному будинку, суд вважає можливим визнати її такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням, оскільки реєстрація відповідача в зазначеному житловому будинку створює перешкоди позивачу, як власнику домоволодіння, у вільному користуванні та розпорядженні належним їй майном.
Керуючись ст.ст. 321, 383, 391 ЦК України; ст.ст.4, 12, 13, 19, 141, 258-259, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Болградська міська рада Одеської області, про визнання особи втратившою право на користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца