Справа № 296/4993/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ЗАОЧНЕ

"14" березня 2023 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

за участю секретаря судових засідань Рабчинській Я.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомир цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у серпні 2022р. звернувся до суду з вказаним позовом та просив:

- встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.12.2020р., видане приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О., на ім`я ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась із 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 . У лютому 2022 позивач звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак йому було відмовлено у зв`язку з тим, що єдиним спадкоємцем за законом є внук померлої - ОСОБА_3 , який прийняв спадщину. В свою чергу, ОСОБА_1 вважає, що прийняв спадщину померлої ОСОБА_4 , оскільки постійно проживав разом з нею до дня смерті та по даний час проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про відмову від спадщини не заявляв. З огляду на вищенаведене ОСОБА_1 просить суд встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_4 та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.12.2020р.

Ухвалою суду від 19.09.2022р. справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовну заяву в повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, судові повістки, направлені на його адресу реєстрації, повернені відділенням поштового зв`язку з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно з постановою Верховного Суду від 18 березня 2021 року за справою № 911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду.

Окрім того, відповідач ОСОБА_3 додатково був повідомлений секретарем судового засідання шляхом направлення 14.12.2022р. SMS-повідомлення про час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення виходячи з наявних у справі доказів.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, покази свідків, дослідивши наявні у справі письмові докази, дійшов висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно копії свідоцтва про народження від 12.07.1968р., серія НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 (а.с.6).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 18.04.2020р., актовий запис № 987 (а.с.5).

У грудні 2022р. ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно листа приватного нотаріуса Стражник Т.О. вих № 84/02-14, в матеріалах спадкової справи № 129/2020 єдиним спадкоємцем за законом померлої ОСОБА_4 є її внук ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, що підтверджується заявою № 321 від 10.12.2020р. (а.с. 13).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2020р. зареєстрованого в реєстрі за №15050, виданого нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О., вбачається, що спадкоємцем 5/24 ідеальних часток квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 (а.с 87).

Згідно акту ОСББ «Смоківка-1» від 20.12.2021р. встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зареєстрований але постійно проживав зі своєю матір`ю ОСОБА_4 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та по день складання акту проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що засвідчили сусіди (а.с.7).

Також на підтвердження факту постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 , позивачем долучено до матеріалів справи поштову кореспонденцію, яку за вказаною адресою отримував ОСОБА_1 та квитанції про оплату комунальних послуг за період 2016-2020 р.р. (а.с. 24-30, 96-222).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що знайомий з ОСОБА_1 , він його сусід. Вказав, що ОСОБА_6 з 1973р. проживає постійно за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , в судовому засідання вказав, що знайомий з ОСОБА_8 більше 25 років. З ОСОБА_9 також знайомий, вони з ОСОБА_10 проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Обставини проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 підтверджуються вищенаведеними належними та допустимими доказам, зокрема, показами свідків, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та письмовими доказами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 постійно проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на момент її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлення даного факту для позивача необхідно для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 .

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2020р., виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О., суд враховує наступе.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Ст. 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, ОСОБА_1 як син померлої ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги за законом.

Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як вбачається із роз`яснень, викладених в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

За встановлених судом обставин, позивач на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем ОСОБА_4 , заяву про відмову від спадщини не подавав, а тому свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 10.12.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О., зареєстроване в реєстрі за №15050, яким посвідчено право власності ОСОБА_3 на 5/24 частини квартири АДРЕСА_2 , підлягає визнанню недійсним, як таке, що порушує права позивача на отримання спадщини за законом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 2083,50 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 5, 76-81, 89, 95, 263-265, 273, 293, 294, 315, 319 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом- задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ), за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник, 10.12.2020р. зареєстраційним за №15050 на ім"я ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2083 грн. 50 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира в 30-денний строк з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя В. П. Маслак