Справа № 343/1991/22
Провадження № 22-ц/4808/665/23
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С.М.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.

секретаря Кузів А.М.

за участю представника апелянта

адвоката Лисенка А.О.

представника позивача адвоката Руденка К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка Андрія Олександровича на рішення Долинського районного суду від 21 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Монташевич С.М. в м. Долина, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (далі - ТОВ «ФК «Ріальто») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 08.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «Мonetka») та ОСОБА_1 укладено договір № 2-1, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн строком на 15 днів шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожен день користування та 4,0% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Даний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

17.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 2-1 від 08.05.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто».

Відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання щодо своєчасного повернення суми кредиту та нарахованих відсотків, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 04.11.2022 становить 6 660,00 грн, з яких: 2 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 660,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 2,2% за кожен день користування кредитом за період з 08.05.2021 по 23.05.2021 (включно); 4 000,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 4,0% за кожен день користування кредитом за період з 24.05.2021 по 12.07.2021 (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн.

Рішенням Долинського районного суду від 21 березня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за договором № 2-1 від 08.05.2021 станом на 04.11.2022 в розмірі 6 660,00 грн, яка складається з: 2 000,00 грн заборгованості за кредитом, 660,00 грн заборгованості за нарахованими відповідно до п. 1.2 кредитного договору процентами за період з 08.05.2021 по 23.05.2021 (включно), 4 000,00 грн заборгованості за нарахованими відповідно до п. 3.3 кредитного договору процентами за період з 24.05.2021 по 12.07.2021 (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» 2 481,00 грн сплаченого судового збору та 4 000,00 грн витрат за надання професійної правничої допомоги.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Лисенко А.О. на зазначене рішення подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема представник апелянта не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами кредитний договір не відноситься до договорів про споживче кредитування.

Вказує, що відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Договір № 2-1 від 08.05.2021 не містить будь-яких умов щодо бажання позичальника використати грошові кошти у зв`язку з підприємницькою діяльністю чи виконанням обов`язків найманого працівника, тому на нього поширюються положення Закону України «Про споживче кредитування».

Крім того, відповідно до п. 3.1 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», які розміщені на сайті monetka.ua та є невід`ємною частиною договору № 2-1 від 08.05.2021, кредит надається позичальнику для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю та не на споживчі цілі. Вказані умови є суперечливими, а тому відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» повинні трактуватися на користь споживача.

За таких обставин до даних правовідносин підлягає застосуванню п. 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування», за змістом якого з 01.03.2020 споживач у разі допущення прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Отже, нараховані позивачем проценти на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягають стягненню з відповідача.

Також представник апелянта вважає безпідставним стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, оскільки станом на 01.09.2022 - дату підписання акту приймання-передачі наданих послуг № 4/01 до договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, складеного ТОВ «ФК «Ріальто» та ФОП Руденком К.В. , які позивач надав на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, ні позовної заяви, ні інших документів не було підготовлено. Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують понесення ним таких витрат.

З наведених мотивів, представник апелянта просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ФК «Ріальто» задоволити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 2-1 від 08.05.2021 станом на 04.11.2022 в розмірі 2 660,00 грн, яка складається з 2 000,00 грн заборгованості за кредитом, 660,00 грн заборгованості за нарахованими відповідно до п. 1.2 кредитного договору процентами за період з 08.05.2021 по 23.05.2021 (включно), а також стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції.

19 червня 2023 року ТОВ «ФК «Ріальто» через систему «Електроний суд» подало відзив на апеляційну скаргу з пропуском строку для подачі відзиву.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 червня 2023 року вказаний відзив залишено без розгляду.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта скаргу підтримав, просив її задоволити.

Представник позивача скаргу заперечив, просив залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та відповідачем укладено договір № 2-1, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн строком на 15 днів шляхом переказу на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожен день користування та 4,0% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту (а.с. 10-11).

Даний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі Інтернет https://monetka.ua та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

На підтвердження укладення договору позивачем надано витяги з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua по анкеті-заяві на кредит № 859926 від 08.05.2021 та по хронології дій щодо укладення кредитного договору № 2-1 від 08.05.2021, де вказано вчинені сторонами дії з укладення електронного кредитного договору та умови, які вони погодили. Номер мобільного телефону клієнта вказано НОМЕР_2 (а.с. 12, 13).

Довідка за вих. № 75573 від 04.11.2022 свідчить про те, що смс-повідомлення від альфа-імені « Monetka » з текстом «Для подтверджения согласия с условиями Договора введите НОМЕР_6» було доставлено на номер НОМЕР_2 за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 08.05.2021 о 16:48:32 (а.с. 37).

З повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 09.02.2023 за № 20.1.0.0.0/7-230207/19195 вбачається, що на ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_3 (IBAN НОМЕР_4 ). Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_3 в період з 08.05.2021 по 13.05.2021 та який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 : НОМЕР_2 (а.с. 107).

Випискою по рахунку клієнта ОСОБА_1 по картці НОМЕР_5 підтверджується те, що 08.05.2021 Monetka поповнило карту клієнта на суму 2 000 грн (а.с. 108-109).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» відступило ТОВ «ФК «Ріальто» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 2-1 від 08.05.2021, укладеним з відповідачем (а.с. 33-36).

Згідно з розрахунком заборгованості по договору № 2-1 від 08.05.2021, станом на 04.11.2022 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 6 660 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2 000 грн, прострочена заборгованість по несплачених процентах - 660 грн, заборгованість по несплачених процентах за неправомірне користування грошовими коштами згідно п. 3.3 договору - 4 000 грн (а.с. 14).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Ріальто», суд першої інстанції виходив з того, що підписавши електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що свідчить про факт укладення договору, відповідач ознайомився із запропонованими умовами та погодився з ними, отримав кредитні кошти, однак зобов`язання щодо повернення цих коштів та сплати відсотків за користування ними не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 6 660 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України).

Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом ч. 3, 4 та 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З огляду на зазначене, враховуючи факт підписання відповідачем електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що укладення договору № 2-1 від 08.05.2021 узгоджується з нормами ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». Також із вищевикладеного слідує, що ОСОБА_1 із запропонованими умовами ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» ознайомився та погодився з ними, оскільки, за протилежного, не відбулося б накладання електронного підпису.

Крім того, наведене вище підтверджується і частковим визнанням ОСОБА_1 заборгованості перед позивачем в розмірі 2 660,00 грн, яка складається з 2 000,00 грн заборгованості за кредитом та 660,00 грн заборгованості за нарахованими відповідно до п. 1.2 кредитного договору процентами за період з 08.05.2021 по 23.05.2021 (включно).

Щодо заперечень відповідача в частині вимоги про стягнення з нього 4 000 грн заборгованості за нарахованими відповідно до п. 3.3 кредитного договору процентами за період з 24.05.2021 по 12.07.2021 (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, то суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що такі не заслуговують на увагу, оскільки в п. 3.3. договору № 2-1 від 08.05.2021 сторони погодили розмір процентної ставки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Оскільки відповідач порушив умови договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, то йому правомірно нараховано додаткові відсотки за п. 3.3 договору.

Крім того, відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих на себе зобов`язань за умовами договору не надав.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково вважав укладений між сторонами кредитний договір таким, що не відноситься до договорів про споживче кредитування, та безпідставно не застосував до даних спірних правовідносин положення п. 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до преамбули Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Згідно з п. 10, 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту, а споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З п. 1.1 договору № 2-1 від 08.05.2021, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 , вбачається, що кредит надається не на споживчі цілі (а.с. 10).

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції положень Закону України «Про споживче кредитування» в частині заборони застосовувати санкції за прострочення виконання зобов`язання є безпідставними, оскільки сторони обумовили в договорі вид кредитного зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, адже станом на дату підписання акту приймання-передачі наданих послуг № 4/01 від 01.09.2022 ні позовної заяви, ні інших документів не було підготовлено, а отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують понесення ним таких витрат, колегією суддів також не приймаються до уваги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено також ч. 1 ст. 15 ЦПК України.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, в постанові від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем разом із позовною заявою було надано договір № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, укладений між ТОВ «ФК «Ріальто» та ФОП Руденком К.В. , який згідно свідоцтва № 2412 від 23.10.2018 має право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 38-39, 41); довіреність від 17.06.2022 року, якою ТОВ «ФК «Ріальто» уповноважило адвоката Руденка К.В. представляти його інтереси в судах України з усіма правами, які надані позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому (а.с. 40); акт приймання-передачі наданих послуг № 4/01 від 01.09.2022 (а.с. 43-44); платіжне доручення № 232 від 12.10.2022 про оплату за надання юридичних послуг (а.с. 42).

Розділом 3 договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 визначено вартість послуг та порядок їх розрахунків, зокрема вартість складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника становить 8 000 грн, складання та надсилання адвокатського запиту - 1 000 грн.

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг № 4/01 від 01.09.2022 ФОП Руденком К.В. у відповідності до умов укладеного договору здійснено підготовку позовних заяв про стягнення заборгованості та клопотань про витребування доказів, що подаються разом з позовними заявами, щодо 14 боржників, в тому числі і щодо ОСОБА_1 за договором № 2-1 від 08.05.2021. Вартість наданих послуг становить 9 000 грн.

Даючи оцінку зазначеним доказам, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такі є належними та підтверджують понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у даній справі. При цьому, суд взяв до уваги доводи сторони відповідача щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу та, врахувавши характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирішуючи питання розподілу судових витрат в частині компенсації витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Підстав для скасування рішення в цій частині за доводами апеляційної скарги немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка Андрія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду від 21 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, а у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 червня 2023 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта