КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/9774/20 Головуючий у І інстанціїВолошин В.О.
Провадження №22-ц/824/1462/2023 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламая Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченка Олексія Володимировича, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лазарєва Людмила Іванівна, ОСОБА_2 про визнання постанови протиправною та її скасування; зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року позивачка пред`явила в суді названий позов посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який за життя склав на її користь заповіт, відповідно до якого заповів позивачці належну йому частину вищезазначеної квартири. У встановлений законом строк, позивачка звернулась до відповідача з заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченка О.В. за № 76/02-3 від 23 липня 2020 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на підставі ст. ст. 1247, 1248 ЦК України, ст. 45, 47, 49, 56 Закону України «Про нотаріат», п.п. 1.1-1.4, 1.6-1.8, 1.11 п. 1 Глави 3 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджені наказом МЮ України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 (далі по тексту - Порядок).

На думку позивачки, зазначена вище постанова відповідача є незаконною, оскільки заповіт спадкодавця є дійсним, відсутнє рішення суду про визнання його недійсним, при цьому сторона позивача вважає, що при ухваленні зазначеної постанови відповідачем не враховані положення ст.ст. 47, 69 Закону України «Про нотаріат», ст. 1248 ЦК України.

Просила суд визнати постанову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченка О.В. № 76/02-31 від 23 липня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частки квартири АДРЕСА_1 протиправною та скасувати її (далі по тексту - вимога № 1); зобов`язати відповідача видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частки квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції позивачка подала апеляційну скаргу.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, що призвело до передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

Вважає, що судом допущено грубе порушення норм процесуального права (правило територіальної юрисдикції, передбачене ст. 27 ЦПК України) і як наслідок ухвалене незаконне рішення (порушення ст. 263 ЦПК України).

Так увипадках оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, коли відповідачем у справі є приватний або державний нотаріус, позов повинен подаватися за місцем здійснення ним зареєстрованої нотаріальної діяльності, а не за місцем його зареєстрованого проживання чи перебування як фізичної особи.

За таких обставин, дану справи розглянуто Шевченківським районним судом міста Києва, як не уповноваженим судом, оскільки відкрито провадження за місцем розташування нерухомого майна, що є предметом заповіту, а не за загальним правилом територіальної підсудності .

Також вважає, що судом не правильно застосовані норми матеріального права, зокрема, ст. 45, п. 9 ч. 1 ст. 49, та ч. 3 ст. 47 «Про нотаріат» N 3425-ХІІ. Підстав передбачених ч.3 ст. 47 Закону № 3425-ХІІ для відмови у вчинені нотаріальних дій не було .

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо законності відмови відповідача у вчиненні нотаріальної дії, на підставі того, що напис на нотаріально посвідченому документі викладено нерозбірливо, оскільки такі обставини можуть бути лише підставою для визнавання заповіту недійсним. Водночас, жодним чином не свідчать про законність дій нотаріуса, який відмовляє у вчиненні нотаріальної дії на підставі документу оформленого в установленому законом порядку.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Куян М.В. підтримали апеляційну скаргу.

Представник відповідача - адвокат Балакін В.О. заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

ОСОБА_2 та її представник -адвокат Жук Ю.М.в судове засідання. не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом ОСОБА_2 та її представник - адвокат Жук Ю.М.шляхом направлення повідомлень на електронні адреси. Від адвоката Жука Ю.М. надійшло повідомлення, про те, що строк дії договору про надання професійної правничої допомоги від 23 вересня 2020 року, укладений між АО «Крайм Дефендерс» та ОСОБА_2 закінчився, а новий не укладався. Таким чином ОСОБА_4 не є більше представником ОСОБА_2 .

Крім того, адреса, яка міститься в матеріалах справи, для листування із ОСОБА_2 зазначена: АДРЕСА_2 , російська федерація.

Разом з тим, у зв`язку з повномасштабною військовою агресією російської федерації проти України припинилось будь-яке, в тому числі поштове, сполучення між Україною та російською федерацією.

Таким чином, судом апеляційної інстанції було вжито всіх заходів для повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 липня 2020 року відповідачем було винесено постанову № 76/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 100-101), відповідно до якої, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на підставі ст. ст. 1247, 1248 ЦК України, ст. 45, 47, 49, 56 Закону України «Про нотаріат», п.п. 1.1-1.4, 1.6-1.8, 1.11 п. 1 Глави 3 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджені наказом МЮ України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 (далі по тексту - Порядок). Позивачка, звертаючись з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 до відповідача подала заповіт, від імені останнього, посвідчений 31 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Лазарєвою Л.І., зареєстровано в реєстрі за № 2932 (а.с. 78).

Зі змісту вказаного заповіту вбачається, що цей заповіт було складено за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, і у зв`язку з чим закон вимагає, що заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Разом з тим, з тексту заповіту не вбачається, що заповіт був прочитаний вголос заповідачем, як і не можливо встановити чи був зазначений заповіт підписаний особисто заповідачем ОСОБА_3 . Так, в графі заповіту «Підпис» міститься текст, який за змістом є нерозбірливим, як і не можливо відрізнити та встановити, де сам рукописний текст, а де особистий підпис заповідача.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки частиною 1, 2 ст. 45 Закону України «Про нотаріат» визначено, що при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії, а із наданого позивачкою заповіту не можна встановити де саме міститься підпис заповідача, отже дії відповідача щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії були правомірними.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом правил територіальної підсудності.

Як вбачається із матеріалів справи, позов був поданий за місцем вчинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченка О.В. вул. Рокосовського, 3 а, м. Київ. Разом із тим, в позові було зазначено, що позов поданий за місцем реєстрації ОСОБА_5 . У зв`язку із чим судом був зроблений запит до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу КМР КМДА КП ГІОЦ «Реєстр територіальної громади м. Києва» щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_5 . Отримавши відповідь про зареєстроване місце проживання ОСОБА_5 в іншому районі м. Києва, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року справа була направлена до Подільського районного суду м. Києва за місцем реєстрації відповідача.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06 листопада 2022 справа була передана за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Постановляючи цю ухвалу, Подільський районний суд виходив з того, що висновок Оболонського районного суду м. Києва про підсудність даної справи Подільському районному суду м. Києва є помилковим. Подільський районний суд виходив з того, що позов пред`явлений до приватного нотаріуса як службової особи у зв`язку із вчиненням ним своїх посадових повноважень, отже на нього не розповсюджуються правила ч.1 ст. 27 ЦПК України, а саме пред`явлення позову за місцем реєстрації фізичної особи. Крім того, суд виходив з того, що однією із позовних вимог було зобов`язання видати правовстановлюючий документ на спадкове нерухоме майно, яке знаходиться на території Шевченківського району м. Києва, отже даний спір відноситься до юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва.

Відповідно до статі 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Отже, Шевченківський районний суд м. Києва отримавши вказану справу від Подільського районного суду м. Києва зобов`язаний був розглянути справу по суті.

Стосовно територіальної підсудності справ щодо оскарження відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій жодних спеціальних норм ані в ЦПК, ані в Законі України «Про нотаріат» ( далі - закон №3425-XII) не закріплено.

У зв`язку з цим застосовуються правила ч.1 ст. 27 ЦПК щодо підсудності справ за місцезнаходженням відповідача, згідно з якою позови до фізичної особи пред`являються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.Тобто застосовуються правила загальної територіальної підсудності .

Проте подання такої позовної заяви до суду за зареєстрованим місцем проживання відповідача - нотаріуса неможливе, оскільки нотаріус діє не як фізична особа, а як орган юрисдикційної діяльності від імені держави.

Отже, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що у випадках оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, коли відповідачем у справі є приватний або державний нотаріус, позов повинен подаватися за місцем здійснення ним зареєстрованої нотаріальної діяльності, а не за місцем його зареєстрованого проживання чи перебування як фізичної особи.

Також в даному випадку не діє правило виключної підсудності, оскільки предметом позову є оскарження дій нотаріуса, а не визнання права власності на нерухоме майно. Позовна вимога про зобов`язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину також не є підставою для виникнення у позивачки права власності на спадкове майно. Такою підставою (у випадку задоволення позову), буде свідоцтво про право на спадщину, а не рішення суду.

Отже правила виключної підсудності в даній справі не могли бути застосовані.

Разом із тим, цей довід не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до ч.1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції(підсудності).

Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушенням правил територіальної юрисдикції, якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Оскільки позивачка не оскаржувала ухвалу суду про направлення справи до іншого суду, оскаржуване рішення не підлягає скасуванню із підстав порушення правил територіальної підсудності з направленням справи на новий розгляд до Оболонського районного суду.

Разом із тим, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в частині неправильного застосування судом норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Обов`язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ, де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

18 грудня 2019 року позивачка подала відповідачу заяву про прийняття спадщини і надала документи необхідні і достатні для прийняття рішення про видачу свідоцтва про право на спадщину, в тому числі оригінал заповіту приватного нотаріуса Київського міського округу Лазарєвої Людмилою Іванівною від 31 жовтня 2019 року, зареєстрований за № 2932 оформлений відповідно до вимог ст. 1248 ЦК України та посвідчений згідно вимог ст. 56 Закону України «Про нотаріат».

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченка О.В. від 23 липня 2020 року було відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на ч.3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Так нотаріусом зазначено, що у наданому ОСОБА_1 примірнику заповіту, так і копії примірнику цього заповіту, направленого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І в графі «ПІДПИС» наявний виконаний від руки нерозбірливий текст, який не можливо прочитати і зміст якого не дає можливості встановити наявність виконаної заповідачем відмітки щодо прочитання ним заповіту вголос та підписання його, а також наявність особистого підпису заповідача.

Також нотаріус посилався на ст. 45 Закону України «Про нотаріат» відповідно до якого при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса.

Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону № 3425-ХІІ, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом.

Згідно частини 3 ст. 47 Закону № 3425-ХІІ для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем.

Частина перша і друга цієї статті застосовуються для правовідносин, які виникають при первинному посвідчуванні документу(заповіту в даному випадку). Водночас, коли документ вже засвідчений нотаріусом, в установленому законом порядку, підстави відмови можуть бути застосовані виключно з переліку передбаченого ч. 3 даної норми.

Як вбачається із матеріалів справи, заповіт від 31 жовтня 2019 року, який зареєстрований за № 2932 складений, відповідає вимогам законодавства, не містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи та ділову репутацію юридичної особи, не має підчисток або дописок, у ньому не закреслені слова та відсутні інші незастережні виправлення, текст документу не пошкоджений, документ надрукований та підписаний ручкою.

Оскільки заповідач ОСОБА_3 не звертався до приватного нотаріуса Кравченка О.В. для посвідчення правочину, отже в силу вимог ст. 45 Закону України «Про нотаріат» останній і не мав повноважень ставити під сумнів справжність підпису ОСОБА_3 на заповіті. До відповідача звернулась із заявою про вчинення нотаріальної дії ОСОБА_1 , отже відповідач мав перевіряти лише справжність її підпису, а за справжність підпису заповідача ОСОБА_3 несе відповідальність нотаріус, яка посвідчувала його заповіт, а саме ОСОБА_6 .

В ході розгляду, справи допитана в судовому засіданні приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лазарєва Л.І. пояснила, як відбувалась процедура посвідчення заповіту від 31 жовтня 2019 року, чому рукописний текст виконаний саме так, вказала де підпис заповідача, а де текст, допомогла суду розібрати конкретні слова і їх значення, зазначила, що посвідчення заповіту відбувалось із дотриманням Закону України «Про нотаріат» і Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджені наказом МЮ України від 22 лютого 2012р. за № 296/5. Вказане підтверджується протоколом судового засідання.Водночас, суд в оскаржуваному рішенні послався на те, що нотаріус Лазарєва Л.І., не вказала суду де в заповіті міститься особистий підпис заповідача, а де зазначений рукописний текст. Як наслідок, викладені у рішенні суду першої інстанції висновки, щодо неможливості відрізнити рукописний текст від підпису, не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду не можна визнати законним і обґрунтованим і воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті спору.

Колегія суддів з урахуванням наведених вище норм матеріального права і обставин вважає доведеним неправомірність оскаржуваної постанови, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Разом із тим, позовна вимога про зобов`язання відповідача видати свідоцтво про право на спадщину задоволенню не підлягає, оскільки за своєю правовою природою повноваження нотаріуса є дискреційними та його виключною компетенцією, і суд, перевіряючи рішення суб`єкта повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) цього суб`єкта повноважень.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц викладено висновок, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору вдати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат».

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17 Верховний Суд зазначив, що «суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Суд зазначеного не врахував, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про задоволення вимог про зобов`язання приватного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Тобто суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції.»

Керуючись ст.ст. 263, 367, 369, 374, 376 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року у даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріально округу м. Києва Кравченка Олексія Володимировича, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Лазарєва Людмила Іванівна, ОСОБА_2 про визнання постанови протиправною та її скасування, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати постанову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко О.В. №76/02-31 від 23 липня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 протиправною та скасувати її.

У задоволенні позову щодо зобов`язання вчинити дії відмовити

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді: