Постанова

Іменем України

06 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 201/6342/21

провадження № 61-9013св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Файна мода України»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2022 року, постановлене у складі судді Федоріщева С. С., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2022 року, ухвалену у складі колегії суддів: Деркач Н. М., Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Файна мода України» (далі - ТОВ «Файна мода України») про зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона з серпня 1999 року працює у ТОВ «Файна мода України», яке у період її роботи зазнавало неодноразових реорганізацій та змін у назві. 12 лютого 2021 року ОСОБА_1 отримала повідомлення (без номеру та дати) про звільнення з посади відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату робітників на підставі наказу від 12 лютого 2021 року № 18. У період з 12 лютого 2021 року по 12 квітня 2021 року нею за розпорядженням директора ТОВ «Файна мода України» Фоменко О. В. подано заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати, період яких становить 60 календарних днів. Будь-які грошові виплати за вказаний період не нараховувались. 17 травня 2021 року ОСОБА_1 на підставі повідомлення про скорочення штату від 12 лютого 2021 року на ім`я директора ТОВ «Файна мода України» Фоменко О. В. подано заяву

з проханням звільнити її відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП, проте ця заява не задоволена та її з роботи не звільнили. Між тим, строк скорочення штату працівників, про яке йшлося у наказі від 12 лютого 2021 року № 18, неодноразово продовжувався у зв`язку з пандемією COVID-19 та з метою провести реструктуризацію підприємства і його підрозділів: наказом

від 09 квітня 2021 року № 19 - на період з 09 квітня 2021 року по 12 травня 2021 року, наказом від 12 травня 2021 року № 20 - на період з 12 травня 2021 року по 11 червня 2021 року, наказом від 31 червня 2021 року № 21 - на період з 12 червня 2021 року по 12 липня 2021 року. З цими наказами ОСОБА_1 не ознайомлено під підпис, а вони були розміщені на дошці повідомлень. Увесь цей час підприємство фактично не працювало, зарплата не виплачувалась. За таких обставин, позивач вважала, що вона знаходиться у вимушеному прогулі.

Посилаючись на порушення її прав, ОСОБА_1 просила суд: зобов`язати директора ТОВ «Файна мода України» Фоменко О. В. звільнити ОСОБА_1 з посади клеїльниці відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку

зі скороченням штату робітників на підставі наказу № 18 від 12 лютого

2021 року та у відповідності до заяви про звільнення від 17 травня

2021 року; зобов`язати директора ТОВ «Файна мода України» Фоменко О. В. надати ОСОБА_1 наказ про звільнення, належно оформлену трудову книжку; зобов`язати директора ТОВ «Файна мода України» Фоменко О. В. здійснити остаточний розрахунок з ОСОБА_1 при звільненні

з посади клеїльниці ТОВ «Файна мода України» відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату робітників на підставі наказу № 18 від 12 лютого 2021 року; нарахувати та здійснити виплату вихідної допомоги у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України; стягнути з ТОВ «Файна мода України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 лютого 2021 року по 30 червня 2021 року у розмірі

47 457,55 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Файна мода України» про зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ТОВ «Файна мода України» попередило ОСОБА_1 про намір її звільнити у зв`язку із скороченням штату робітників, однак це не позбавляє його можливості відмовитися від цього наміру, навіть за наявності заяви позивачки із проханням звільнити її саме на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки звільнення за вказаною нормою можливе лише за ініціативи роботодавця, тому позовні вимоги про зобов`язання ТОВ «Файна мода України» звільнити ОСОБА_1 з посади клеїльниці відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату робітників на підставі наказу № 18 від 12 лютого 2021 року та у відповідності до заяви про звільнення від 17 травня 2021 року не підлягають задоволенню. Оскільки решта позовних вимог є похідними від першої позовної вимоги, вони також задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

14 вересня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2022 року (надійшла до суду 15 вересня 2022 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не повно з`ясували всі фактичні обставини справи та не дослідили і не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяли повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду першої та апеляційної інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Також заявник вказує, що справу розглянуто за її відсутності, належним чином не повідомленої про дату, час і місце судового засідання.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

21 жовтня 2022 року до Верховного Суду від представника ТОВ «Файна мода України» - адвоката Костогриза О. В. надійшов відзив на касаційну скаргу.

Представник зазначив, що ОСОБА_1 надавала особисті пояснення

в суді першої інстанції, а її адвокат Келембет І. М. був присутній на всіх судових засіданнях у суді першої інстанції.

Вказує, що суд апеляційної інстанції проводив розгляд апеляційної скарги без участі сторін, однак всі сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Враховуючи викладене, просив касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 14 лютого 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2022 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 вересня 2022 року справу призначено судді-доповідачу Коломієць Г. В., судді, що входять до складу колегії: Гулько Б. І.,

Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано справу із суду першої інстанції.

25 жовтня 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з серпня 1999 року працює на посаді клеїльника в ТОВ «Файна мода України», яке у період її роботи зазнавало неодноразових реорганізацій та змін назви, що підтверджується копією її трудової книжки.

12 лютого 2021 року ОСОБА_1 отримала попередження (без номеру та дати) про звільнення її з посади відповідно до пункту 1 статті 40

КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату робітників на підставі наказу № 18 від 12 лютого 2021 року.

Наказом № 18 від 12 лютого 2021 року «Про скорочення штату працівників», визначено: «У зв`язку із відсутністю заказів та з метою провести реструктуризацію підприємства та його підрозділів, з 12 лютого 2021 року скоротити…» низку посад, у тому числі, й посаду клеїльника, яку обіймає позивач.

12 лютого 2021 року на виконання наказу Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 317 ТОВ «Файна мода України» подало до Центру зайнятості Інформацію про заплановане масове звільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, відповідно до якої заплановано звільнити 25 робітників, серед яких і посада клеїльника, дата наказу про попередження про заплановане звільнення -

12 лютого 2021 року, запланована дата звільнення - 12 квітня 2021 року.

Відповідно до штатного розпису на підприємстві ТОВ «Файна мода України» з 01 січня 2021 року введено дві штатні одиниці клеїльника із посадовим окладом 6 000,00 грн.

ОСОБА_1 за її заявами двічі надавалася відпустка без збереження заробітної плати на період карантину на території України, встановленого рішенням Кабінету Міністрів України: з 15 лютого 2021 року по 28 лютого 2021 року - наказ про відпустку від 12 лютого 2021 року № 18/1; з 01 березня 2021 року по 31 березня 2021 року - наказ про відпустку від 01 березня

2021 року №18/2.

17 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Файна мода України» із заявою про звільнення її з посади відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату робітників на підставі відповідного повідомлення від 12 лютого 2021 року.

У подальшому строк скорочення штату працівників, про яке йшлося у наказі від 12 лютого 2021 року № 18, неодноразово продовжувався у зв`язку

з пандемією COVID-19 та з метою провести реструктуризацію підприємства

і його підрозділів: наказом від 09 квітня 2021 року № 19 - на період

з 09 квітня 2021 року по 12 травня 2021 року, наказом від 12 травня

2021 року № 20 - на період з 12 травня 2021 року по 11 червня 2021 року, наказом від 31 червня 2021 року № 21 - на період з 12 червня 2021 року по 12 липня 2021 року.

До подачі позову заяву ОСОБА_1 від 17 травня 2021 року про її звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України не задоволено. ОСОБА_1 , як і раніше, перебуває у штаті ТОВ «Файна мода України», проте на роботу не виходить з 01 квітня 2021 року.

ОСОБА_1 зверталася зі скаргами на дії ТОВ «Файна мода України» щодо не звільнення її з підприємства на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України до Головного управління Держпраці

у Дніпропетровські області, проте відповідей по суті своїх звернень не отримала.

Згідно роздруківки про рух коштів на банківській картці позивачки, виданої АТ КБ «Приватбанк», останній раз через банківську установу

ОСОБА_1 отримала зарплату від ТОВ «Файна мода України» 06 січня 2021 року у розмірі 2 403,36 грн.

Згідно із «Відомостями про осіб, щодо яких виконуються вимоги частини третьої статті 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» за квітень 2020 року та за травень 2020 року, ОСОБА_1 отримувала суми допомоги по частковому безробіттю у розмірі по 3 148,67 грн.

Зазначені виплати позивачці проведено ТОВ «Файна мода України» за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, виділених ТОВ «Файна мода України» через Дніпровський міський центр зайнятості у зв`язку із карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2, на підставі договору від 04 червня 2021 року

№ 450/60.

Відповідно до бухгалтерської довідки від 02 серпня 2021 року № 19, наданої ТОВ «Файна мода України», сума компенсації при звільненні у випадку скорочення дорівнює 4 984,33 грн, а компенсація за дні невикористаної щорічної відпустки дорівнює 6 469,39 грн.

Відповідно до табелів обліку робочого часу, за весь робочий час квітня, травня та червня 2021 року ОСОБА_1 облікована як прогул.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва

і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення

з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці,

у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Відповідно до статті 64 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18 (провадження № 61-393св19), від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Таким чином, обґрунтованими є висновки суду апеляційної інстанції щодо виняткового права власника при визначенні чисельності і штату працівників, і обов`язку суду лише з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Також суд апеляційної інстанції правильно вказав, що власноручно написана заява ОСОБА_1 про звільнення її у зв`язку із скороченням штату не є підставою для задоволення позовних вимог про звільнення її саме на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки звільнення за вказаною нормою можливе лише за ініціативи роботодавця. У справі встановлено, що підприємством не приймалось рішення про звільнення позивача, а неодноразово видавалися накази про продовження строку скорочення штату. Заяви про звільнення за іншою підставою позивачка не подавала.

Таким чином, суд першої та апеляційної інстанції належно виконали вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів, дотримав вимоги статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив обставини у справі, обґрунтовано застосував положення КЗпП України до правовідносин учасників справи.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що розгляд справи проводився за її відсутності не знайшли свого підтвердження у зв`язку з наступним.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року відкрито провадження

у справі та призначено судове засідання на 07 вересня 2021 року.

За клопотанням представника ТОВ «Файна мода України» розгляд справи було відкладено на 26 жовтня 2021 року, про що представник позивача Келембет І. М. повідомлена під розпис (а.с. 118).

26 жовтня 2021 року представник позивача Келембет І. М. була присутня

в судовому засіданні та була повідомлена про відкладення розгляду справи на 09 листопада 2021 року (а.с. 120-124).

09 листопада 2021 року представник позивача Келембет І. М. також була присутня в судовому засіданні та була повідомлена про відкладення розгляду справи на 02 грудня 2021 року (а.с. 130-132).

02 грудня 2021 року ОСОБА_1 та її представник Келембет І. М. були присутні в судовому засіданні та були повідомлені про відкладення розгляду справи на 14 січня 2022 року (а.с. 136-142).

14 лютого 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Келембет І. М. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 150), з чого вбачається, що представник позивача була належним чином повідомлена про розгляд справи, який відбувся 14 лютого 2022 року.

Матеріалами справи також підтверджується, що позивач ОСОБА_1 та її представник Келембет І. М. були належним чином повідомлені про час розгляду справи в апеляційному суді (а.с. 191-194).

Відповідно до протоколу судового засідання від 11 травня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Келембет І. М. була присутня

в судовому засіданні під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, не знайшли свого підтвердження доводи заявника ОСОБА_1 про те, що розгляд справи було проведено без її належного повідомлення.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 травня

2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник