П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023року м. Київ

Справа № 759/15811/20

Провадження № 22-ц/824/8472/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

сторони: заявник ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Простибоженка Олега Сергійовича на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2023 року у справі за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу, у якій просила стягувати з ОСОБА_2 на її ім?я аліменти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання до суду заяви про видачу судового наказу.

30 вересня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва видав судовий наказ, яким стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь держави України судовий збір у розмірі 210,20 грн.

У вересні 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Чучковська А. В. подала до суду заяву про перегляд судового наказу, виданого Святошинським районним судом

м. Києва 30 вересня 2020 року, за нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що при постановленні оскаржуваного наказу суду не були відомі суттєві обставини справи, знаючи про які, суд прийняв би інше рішення. Зазначила, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 червня

2008 року, за час перебування у якому у сторін народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Договором від 20 січня 2014 року сторони по справі врегулювали, зокрема питання утримання боржником доньки ОСОБА_4 відповідно до договору посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шреста Д. Г. відповідно до якого боржник добровільно зобов`язався на утримання старшої доньки сплачувати

1 500,00 грн, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,

а також додатково сплачувати по 1 000,00 грн на рік додаткові витрати на дитину.

Крім того, стягувач 21 вересня 2020 року зверталася до Святошинського районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу на стягнення аліментів на старшу доньку в розмірі 1/4 заробітку боржника, а 30 вересня 2020 року Святошинським районним судом м. Києва було видано судовий наказ.

23 вересня 2020 року стягувач зверталась до Шевченківського районного суду

м. Києва із заявою про видачу судового наказу на стягнення аліментів на двох менших доньок в розмірі 1/3 заробітку боржника, а 05 жовтня 2020 року Шевченківським районним судом м. Києва видано судовий наказ.

Вказувала, що на даний час боржник щодо утримання старшої доньки ОСОБА_4 має дві правові підстави для сплати аліментів договір від 20 січня 2014 року та судовий наказ Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року.

Вважала, що вказані обставини є істотними та такими, що не були враховані судом при видачі судового наказу 30 вересня 2020 року, а отже є нововиявленими.

У зв`язку з викладеним, представник ОСОБА_2 - адвокат Чучковська А. В. просила задовольнити заяву про перегляд судового наказу про стягнення аліментів від

30 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами, скасувати судовий наказ від

30 вересня 2020 року та відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2023 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Чучковської А. В. про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу виданого Святошинським районним судом м. Києва 30 вересня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - задоволено.

Скасовано судовий наказ Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення

зОСОБА_2 аліментів на утримання дитини за нововиявленими обставинами.

У видачі ОСОБА_1 , судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що наявністю на день видачі судового наказу Святошинським районним судом м. Києва нотаріально посвідченого договору від 20 січня 2014 року між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Шрестха Д. Г., що в розумінні статті 423 ЦПК України є нововиявленою обставиною.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 186 ЦПК України.

04 квітня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Простибоженко О. С. подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Святошинського районного суд ум. Києва від 13 березня 2023 року та відмовити у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що існування договору про сплату аліментів на старшу доньку було відомо як боржнику, так і стягувачу, а тому такі обставини не можуть бути визнані нововиявленими.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 07 квітня 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10квітня 2023 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Простибоженка О. С. про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2023 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Простибоженком О. С., на ухвалу Святошинського районного суду

м. Києва від 13 березня 2023 року у справі за заявою представника боржника ОСОБА_2 - Чучковської А. В. про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу виданого Святошинським районним судом м. Києва від 30 вересня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Витребувано із Святошинського районного суду м. Києва матеріали справи

№759/15811/20 за заявою представника боржника ОСОБА_2 - Чучковської А. В. про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу виданого Святошинським районним судом м. Києва від 30 вересня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

04 травня 2023 року матеріали справи № 759/105711/20 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 травня 2023 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

15 травня 2023 року представник ОСОБА_2 - Чучковська А. В. подала до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суд ум. Києва від 13 березня 2023 року- без змін.

Відзив мотивований тим, що оскільки судовий наказ, як і договір про сплату аліментів, є одним із способів врегулювання правовідносин щодо розміру та порядку сплати аліментів на утримання дитини, а тому не може існувати дві правові підстави для подвійного стягнення аліментів на одну й ту ж дитину. представник ОСОБА_2 - Чучковська А. В. також звертає увагу суду на недобросовісну поведінку ОСОБА_1 .

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзивіна апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу, у якій просила стягувати з ОСОБА_2 на її ім?я аліменти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання до суду заяви про видачу судового наказу.

30 вересня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва видав судовий наказ, яким стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь держави України судовий збір у розмірі 210,20 грн.

У вересні 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Чучковська А. В. подала до суду заяву про перегляд судового наказу, виданого Святошинським районним судом

м. Києва 30 вересня 2020 року, за нововиявленими обставинами.

Як на нововиявлену обставину представник ОСОБА_2 - адвокат

Чучковська А. В. посилалась на договір від 20 січня 2014 року за умовами якого сторони по справі врегулювали, зокрема питання утримання боржником доньки ОСОБА_4 відповідно до договору посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шреста Д. Г. відповідно до якого боржник добровільно зобов`язався на утримання старшої доньки сплачувати 1 500,00 грн, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також додатково сплачувати по 1 000,00 грн на рік додаткові витрати на дитину.

Задовольняючи заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив із того, що договір від 20 січня 2014 року, який укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 щодо добровільного зобов?язання на утримання доньки ОСОБА_4 в розумінні статті 423 ЦПК України є нововиявленою обставиною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини восьмої статті 10 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Установлено, що судовий наказ від 30 вересня 2020 року, виданий Святошинським районним судом м. Києва відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України, а тому такий судовий наказ може бути переглянутий за нововиявленими обставинами.

Згідно з частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 424, 426 ЦПК України.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним,

і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами, суд повинен враховувати не тільки ту обставину, що заявнику не було відомо про них, а й те, що такі обставини не могли бути йому відомі на час розгляду справи.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура

є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, №69529/01, § 27,28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Порядок розгляду судами заяв про видачу судового наказу врегульовано Розділом ІІ ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 167 ЦПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником

у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване

у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника

і боржника.

Ураховуючи наведену практику ЄСПЛ, беручи до уваги порядок розгляду заяв про видачу судового наказу, визначеного частиною першою статті 167 ЦПК України, зокрема те, що розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника, Київський апеляційний суд дійшов висновку, що за обставин цієї справи стороною боржника доведено не можливість представити як доказ договір від 20 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами є правильним та таким, що ґрунтується на нормах процесуального права і відповідає принципу правової визначеності.

Суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом

в інших формах.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Наведені висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 28 листопада

2019 року від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17, від 28 листопада 2019 року

у справі № 910/8357/18, від 20 травня 2020 року у справі № 922/1903/18 та від 02 лютого 2022 року у справі № 922/1474/21.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) застосована доктрина «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини «venire contra factum proprium» знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил Європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Поведінка ОСОБА_1 не відповідає зазначеним засадам, оскільки звертаючись із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на неповнолітню дитину, ОСОБА_1 порушила принцип добросовісності, та діяла всупереч своїй попередній поведінці, оскільки вона достеменно знала про існування договору від 20 січня 2014 року так як є однією із підписантів цього договору.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, передбачені частиною першою статі 186 цього Кодексу.

Згідно вимог пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє

у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Установивши, що на час звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 20 січня 2014 року укладено договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шрестха Д.Г., суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні заяви про видачу судового наказу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Простибоженка О. С. без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2023 року - без змін, так як підстав для скасування судового рішення немає.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Простибоженка Олега Сергійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна