Справа № 243/2076/22
Провадження № 2/243/76/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Фаліна І.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявоюОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання вчинити певні дії.

Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України, в м. Донецьк померла його мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач, звернувся до приватного нотаріуса

Краматорського нотаріального округу Семенової І.М., з заявою про прийняття

спадщини після смерті матері. Державним нотаріусом було зроблено запит до Головного

управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відділ обслуговування

громадян №3 м. Лиман та отримано відповідь № 0500-1801-8/11164 від 19.01.2022

року, відповідно до якої розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_2 ,

складає 197730,75 грн. за період з 03.01.2019 по 31.07.2021, у

відповіді зазначено, що сума недоотриманої пенсії буде зменшена в залежності від

дати звернення до територіального управління Пенсійного фонду України особи, яка

має право на спадщину із оформленим свідоцтвом про право на спадщину, з

урахуванням вимог ст. 46 Закону № 1058. На підставі зазначеної довідки приватним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від

27.01.2022, відповідно до якого позивач є спадкоємцем недоотриманої пенсії у розмірі 197730,75 грн., яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 02 лютого 2022 представником позивача було зроблено адвокатський запит до відповідача про надання інформації ким та коли було прийнято рішення про зупинку пенсії

ОСОБА_2 , щодо надання документів за якими було припинено виплати та на підставі яких було прийняте рішення про зупинку пенсії та відомостей про періоди та суми невиплаченої пенсії ОСОБА_2 08 лютого 2022 року відповідач надав відповідь на адвокатський запит в якому він не надав інформації про те, ким та коли було прийняте рішення про зупинку пенсії ОСОБА_2 , та не

надав документів на підставі чого її було припинено. Натомість відповідач повідомив,

що призупинення пенсії ОСОБА_2 ,

було здійснено на підставі підпункту 5 пункту 12 Постанови КМУ від 08.08.2016 року

№ 365 з 01.03.2016 року. Розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 30.01.2019

по 31.07.2021 складає 193644,36 грн. Також у відповіді зазначено, що

обчислення розміру недоотриманої пенсії, яка входить до складу спадщини,

проводиться згідно вимог ч.1 ст. 46 Закону № 1058. Зазначив, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії

з інших підстав лише у випадках, передбачених законом. Отже, відповідачем неправомірно було припинено виплату пенсії матері позивача. Вказав, що право померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо отримання пенсії за період з 01.03.2016 по

26.07.2021 є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком

у силу вимог ст. 46 Закону України № 1058-ІV. Вважає дії ГУ ПФ України в Донецькій області неправомірними та безпідставними, що полягають у не донарахуванні позивачу та не наданні приватному нотаріусу Краматорського нотаріального округу Семеновій І.М., довідки про недоотриману пенсію померлої спадкодавця ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01.03.2016 по 26.07.2021. Узв`язку з чим, позивач звернувся до суду та просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фондуУкраїнив Донецькій області, щодо не наданні приватному нотаріусу Краматорського нотаріального округу Семеновій І.М. інформації щодо розміру пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була їй нарахована за період з 01.03.2016по26.07.2021; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, надати приватному нотаріусу Краматорського нотаріального округу

Семеновій І.М., довідку про розмір пенсії, яка належить

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не була одержана нею, за період з

01.03.2016 по 26.07.2021 та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймав, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що на задоволенні позовних вимог наполігає.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймав, на електронну адресу суду направив клопотання з проханням розглянути справу без участі представника, та вказав, що підтримує доводи наведені у відзиві на позов, в якому зазначив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,? ?перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією в м. Лиман та отримувала пенсію в разі втрати годувальника, призначену відповідно до Закону №1058. Виплата пенсії за життя ОСОБА_2 проведена по березень 2016 року. За життя ОСОБА_2 особисто за поновленням виплати пенсії не зверталась. У січні 2022 року на запит приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Семенової І.М. Головним управлінням надана довідка про суму

з недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 в розмірі 197730,75 грн. за період з 03.01.2019 по 31.07.2021 року з урахуванням вимог статті 46 Закону №1058. 31 січня 2022 року із заявою №314 щодо виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1 . За результатом розгляду наданих документів проведено нарахування суми недоотриманої пенсії в розмірі 193644,36 грн. за період з 30.01.2019 по 31.07.2021 року з урахуванням вимог ст. 46 Закону №1058. Зазаначив, що механізм виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), які не виплачено за період до місяця відновлення їх виплати (далі-пенсійні виплати за минулий період) внутрішньо переміщеним особам органами Пенсійного фонду України визначений «Порядком виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165. Відповідно до Порядку 1165 пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів Державного бюджету України на відповідний рік. Облік сум пенсійних виплат за минулий період ведеться територіальними органами Пенсійного фонду України, в яких особи перебувають на обліку як одержувачі пенсій, в базах даних одержувачів пенсій (електронних пенсійних справах) на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України про відновлення виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), а також про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб або осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території (за наявності нарахованих сум, що підлягають виплаті за період до місяця відновлення виплати пенсій або до місяця смерті особи), та у сформованому на їх підставі переліку отримувачів виплат за минулий період. Відтак, зазначені суми недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 в розмірі 193644,36 грн. за період з 30.01.2019 по 31.07.2021 року обліковані Головним управлінням та будуть виплачуватись після прийняття бюджету Пенсійного фонду України в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Вказує, що за березень 2016 року ОСОБА_2 була нарахована та фактично виплачена пенсія в розмірі 2135,57 грн. Пенсійні кошти за період з 01.04.2016 року по 29.01.2019 року ОСОБА_2 не нараховувались. З урахуванням викладеного, вважає, що оскільки Головним управлінням не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, то підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серя НОМЕР_1 .

Відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_2 виданого Краснолиманським МВ УМВС України в Донецькій області 10 червня 1998 року слідує, що ОСОБА_1 , є громадянином України, згідно із паспортними даними зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки від 05.01.2015 № 144213271 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районі проведення антитерористичної операції, ОСОБА_2 , перемістилася з тимчасово окупованої території України та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого 04 жовтня 2021 року Лиманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Харків) слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк, в Україні померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом видане приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Семеновою І.М. від 27.01.2022 та зареєстрованого в реєстрі за № 250 слідує, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , 1920 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина на яку видане свідоцтво складається з грошових коштів недоодержаної пенсії за період з 03.01.2019 по 31.07.2021 у розмірі 197730,75 гривень, яка належала спадкодавцю згідно з повідомленням наданим начальником відідлу обслуговування громадян № 3 (сервісний центр м. Лиман) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 19.01.2022 № 0500-1801-8/11164.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68283700 від 27.01.2022 слідує, що приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Семеновою І.М. 27.01.2022 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом та зареєстровано в реєстрі за № 250. Спадкодовець - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємець - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 08.02.2022 № 0500-1502-8/24548 наданого на адвокатський запит представника позивача адвоката Воронова А.І. слідує, що ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщена особа перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією в м. Лиман та отримувала пенсію в разі втрати годувальника, призначену відповідно до Закону №1058. На підставі інформації, отриманої з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, утримувачем якої є Міністерство соціальної політики України, що передбачає п. 5 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» та відповідно до підпункту 5 пункту 12 Постанови Кабінетиу Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внтурішньо переміщеним особам» пенсійні виплати ОСОБА_2 призупинені з 01.03.2016. За відновленням пенсійних виплат ОСОБА_4 по день смерті не зверталась. 31 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , яка увійшла до складу спадщини. Сума заборгованості по пенсії ОСОБА_2 розрахована відповідно до вимог ч. 1 ст. 46 Закону № 1058, а саме з дати звернення за отриманням пенсії спадкоємця з усіма необхідними документами і складає 193644,36 грн. за період з 30.01.2019 по 31.07.2021. Кошти, які увійшли до складу спадщини, обліковуються в Головному управлінні та будуть виплачені на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Мінінстрів України від 10.11.2021 № 1165 після затвердження відповідних бюджетних призначень.

Крім того, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області до відзиву на позов було долучено витяг з електронної пенсійної справи ОСОБА_2 , згідно якої слідує, що залишок боргу недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 193644,36 грн.

Вирішуючи вказаній спір суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Фіксуючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 52 Закону № 1058-ІV сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Вищевказана норма закону кореспондує зі статтею 91 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991, згідно якої суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (з дня відкриття спадщини -

стаття 1220 Цивільного кодексу України).

Пунктом 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, визначено, що для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Непрацездатними членами сім`ї, зазначеними у частині другій статті 36 Закону, подаються документи, які засвідчують, що вони перебували на утриманні померлого пенсіонера. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

При цьому, для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином, відповідно до наведених приписів чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоотриманої пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, а вразі відсутності членів сім`ї, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в шестимісячний строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19, провадження № 61-11268сво20 зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:

- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не

вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно достатті 1227 ЦК Українине поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положеньстатті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Положення ч. 3 ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та статті 1227 ЦК України узгоджуються із положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення", де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Суд критично ставиться до посилання відповідача на приписи статті 46 Закону № 1058-IV, оскільки зазначена норма Закону регулює питання щодо виплати пенсії саме пенсіонерові за минулий час, яку він не отримав з власної вини чи з вини органу, а не щодо отримання недоодержаної пенсії, що залишилася після смерті пенсіонера членами його сім`ї чи на підставі свідоцтва про право на спадщину. Тобто, в даному конкретному випадку, вищевказана норма не регулює спірні правовідносини.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне, що відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV, у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні, зокрема:

пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 7 Закону № 1058-IV, загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема: державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-IV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV встановлені підстави для припинення виплати пенсії, а саме виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Однак, відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності дій щодо припинення виплати пенсії померлій ОСОБА_2 в розумінні приписів Закону № 1058-IV.

До того ж, суд наголошує, що відсутній Закон України, який позбавляє права особи на пенсію враховуючи обставини, щодо тимчасової окупації частини території Донецької та Луганської областей та втручання в мирне володіння своїм майном, яке було набуте на законних підставах.

Щодо не звернення померлої ОСОБА_5 за життя до управління Пенсійного фонду України на підконтрольній частини території України з заявою про поновлення виплати пенсії суд зазначає наступне.

Відповідно до абзаца першого частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що громадянин України за обставин, -визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання.

До жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної. Більш того, в законах України, які регулюють питання пенсійного забезпечення відсутня підстава для припинення нарахування та невиплати пенсії - не звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про поновлення виплати пенсії.

Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 531, 637 та 595 встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення АТО, тобто особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам.

Зазначені підзаконні нормативні акти не регулюють питання щодо здійснення пенсійного забезпечення та виплати пенсії особам, які з районів проведення АТО не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Вказані підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Соціальний захист осіб, які перебувають на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях регулює і Закон України від 18 січня 2018 року № 2268-УІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях».

Згідно із ст. 2 цього Закону передбачено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на

тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц, у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі №418/2434/18.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.

Як вже зазначалось вище, ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV встановлені вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії, а саме виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідні рішення про припинення пенсійних виплат померлій ОСОБА_2 з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058-IV в матеріалах справи відсутнє.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, як це передбачено ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17липня 1997 року №475/97-ВР, з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1V«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Як зазначено Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні (проживання за кордоном), на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

На теперішній час Україна від зобов`язань, визначених статтями 1, 14 Конвенції та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала.

Відтак, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи визначене, померла ОСОБА_2 не може бути позбавлена пенсії лише на підставі того, що держава Україна тимчасово не контролює частину території Донецької та Луганської областей.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що не звернення померлої ОСОБА_2 за життя до управління Пенсійного фонду України на підконтрольній частини території України з заявою про поновлення виплати пенсії, не є підставою для не нарахування їй належних пенсійних виплат за спірний період, оскільки пенсія є її майном в розумінні статті 1 Першого Протоколу та повинні бути включена до складу спадщини на яку претендує її син - позивач ОСОБА_1 .

Позивач, звертаючись до суду з даним позов, вказує, що спірним періодом недоотриманої пенсії за життя його матері є з 01.03.2016 (момент призупинення нарархування та виплати пенсії) по 26.07.2021 (дата смерті матері).

Також, позивач зазначає, що і підтверджується відповідними доказами по справі, що нотаріусом на підставі відповіді відповідача, ОСОБА_1 27.01.2022 видано свідоцтво свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складається з грошових коштів недоотриманої пенсії за період з 03.01.2019 по 31.07.2021 у розмірі 197730,75 гривень, яка

належала спадкодавцю ОСОБА_2 .

З урахуванням дати звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , яка увійшла до складу спадщини, відповідаче сума заборгованості по пенсії ОСОБА_2 розрахована відповідно до вимог ч. 1 ст. 46 Закону № 1058, а саме з дати звернення за отриманням пенсії спадкоємця з усіма необхідними документами і складає 193644,36 грн. за період з 30.01.2019 по 31.07.2021.

З викладеного вище, судом встановлено, що позивачем вже отримано право на частину спадщини після смерті його матері у виді недоотриманої неї пенсії за життя відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.01.2022.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що за березень 2016 року ОСОБА_2 була нарахована та фактично виплачена пенсія в розмірі 2135,57 грн. Пенсійні кошти за період з 01.04.2016 по 29.01.2019 ОСОБА_2 не нараховувались.

Суд критично ставиться, до посилання відповідача стосовно фактичної виплати пенсії ОСОБА_2 за березень 2016 року, оскільки відповідних підтверджень щодо виплати пенсії відповідачем суду не представлено.

Крім того, у відповіді від 08.02.2022 № 0500-1502-8/24548 наданої на адвокатський запит представника позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило, що ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщена особа перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією в м. Лиман та отримувала пенсію в разі втрати годувальника, призначену відповідно до Закону №1058. На підставі інформації, отриманої з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, утримувачем якої є Міністерство соціальної політики України, що передбачає п. 5 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» та відповідно до підпункту 5 пункту 12 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» пенсійні виплати ОСОБА_2 призупинені саме з 01.03.2016.

Таким чином, суд з урахуванням наведеного вище, доходить висновку, що Головне управління повинно було нарахувати ОСОБА_2 пенсію і за період з 01.03.2016 по 29.01.2019, саме який на думку суду є спірним.

Вказані обставини, позбавили нотаріуса видати позивачу, як спадкоємцю після смерті матері ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на все належне майно у виді недоотриманої пенсії за життя матері.

За таких обставин, на думку суду у спірних правовідносинах відповідач діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, необґрунтовано та не пропорційно, чим порушив вимоги ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано і пропорційно.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову відповідач суду не надав, а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині визначення спірного періоду, який є з 01.03.2016 по 29.01.2019.

Крім того, суд вважає за необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь антонова С.Г. суму судового збору, сплаченого останнім при зверненні до суду із зазначеним позовом у розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 25, 328, 1216, 1217, 1218, 1227,1261 ЦК України, ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,код , яке розташоване за адресою: Донецька область, Краматорський район, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, які полягають у ненаданні приватному нотаріусу Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Семеновій І.М., інформації щодо розміру недоотриманої за життя пенсії

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 берзня 2016 року по 29 січня 2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , яке розташоване за адресою: Донецька область, Краматорський район, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, сформувати та направити приватному нотаріусу Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Семеновій І.М.,для включення до складу спадщини після померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідку про суму недоотриманої за життя пенсії померлої ОСОБА_2 за період з 01 берзня 2016 року по 29 січня 2019 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , яке розташоване за адресою: Донецька область, Краматорський район, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 07.04.2023.

Суддя І.Ю. Фалін