Справа № 357/9571/22
Провадження № 2/357/637/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( ЗАОЧНЕ )

03 квітня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Біла Церква, в залі суду № 5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 01.09.2021 року він позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5912,40 грн., про що відповідачем було складено власноручно розписку, згідно якої він зобов`язався повернути борг до 04.09.2021року, а в разі порушення такого зобов`язання, сплатити річні відсотки в розмірі 365%, що становить 19746,08 грн. за період з 05.11.2021р. по 04.10.2022 р., також, позивач, згідно умов передбачених в розписці, нарахував суму 1059,43 грн. інфляційних втрат, штраф в сумі 59124 грн. за порушення строків повернення позики. Таким чином, позивач просить суд стягнути в примусовому порядку з відповідача на свою користь загальну заборгованість в сумі 87662,97 грн. та відшкодувати судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 28.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. (а.с. 22)

Ухвалами суду від 07.12.2022р., 09.01.2023р., 16.02.2023р. були задоволені клопотання представника позивача про її участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 30-31, 49-50, 71-72).

Представником позивача, адвокатом Орловською В.А. в судовому засіданні підтримано позов.

Відповідач до суду не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином за адресом реєстрації його місця проживання, причини неявки суду невідомі, відзиву, клопотань, чи заяви щодо розгляду справи без участі відповідача до суду не надходило, а тому, на підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечувала сторона позивача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що 01.09.2021 року позивач ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5912 грн. 40 коп., строком до 04.09.2021 року, тобто на 4 дні. Наведене підтверджено розпискою, оригінал якої було приєднано до матеріалів справи (а.с. 82).

Згідно вказаної розписки, сторони погодили, що в разі порушення позичальником зобов`язання в частині повернення коштів до кінцевої дати - 04.09.2021р., відповідач зобов`язався додатково сплатити суму неустойки, а саме : пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань, від суми боргу; суму річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, сторонами визначено в розмірі 365 %,; суму інфляційних, відповідно до законодавства. Також, сторони погодили, що у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, відповідач додатково зобов`язався сплатити штраф в десятикратному розмірі від суми боргу, за кожні прострочені 30 календарних днів.

Позивач провів свій розрахунок боргу, зазначивши, що пеня за період з 05.09.2021р. по 04.10.2022р., тобто по дату звернення до суду становить 1821,06 грн. (а.с.8).

Також, позивач нарахував відсотки в розмірі 365 %, починаючи з 05.11.2021р. по 04.10.2022 р., що становить 19746,08 грн. А інфляційні збитки, які зазнав позивач в зв`язку з порушенням позичальником строків виконання своїх зобов`язань становлять 1059,43 грн. (а.с.9,10).

При цьому, представник позивача адвокат Орловська В.А. в судовому засіданні пояснила, що на 03.04.2023 року відповідач взагалі не повернув боргу, але позивач не уточнює і не збільшує своїх позовних вимог, просить стягнути заборгованість з відповідача саме за розрахунками, які були вчинені на день звернення позивачем до суду з даним позовом. А відсотки за порушення строків виконання зобов`язань, позивач, керуючись своїм правом, на власний розсуд розрахував з 05 листопада 2021 року, а не з наступного дня порушення зобов`язань.

Задовольняючи позов частково, суд виходить з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За частиною 2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Вказана вище розписка ОСОБА_2 містить всі необхідні умови договору позики, а саме: сторони зобов`язання, суму позики, розмір процентів та умови за яких вона нараховуються, строк виконання зобов`язання, відповідальність позичальника за порушення строку виконання своїх зобов`язань, дату і підпис позичальника.

Крім того, ця розписка є одночасно документом, який посвідчує факт передання позикодавцем визначеної суми коштів.

Отже, надана позивачем розписка підтверджує той факт, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору позики та що цей договір між ними було укладено.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов`язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/.

Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Сторони ОСОБА_3 і ОСОБА_4 погодили, що в разі порушення позичальником зобов`язання в частині повернення боргу, він додатково сплачує відсотки 365% річних .

Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що відсотки згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 3% позивач не нараховував, оскільки в розписці визначено інший розмір відсотків. Відсотки сторони погодили саме за користування позикою, на випадок неповернення коштів у визначений строк, і даний розмір відсотків 365 % є компенсаційним, а не штрафним. Позивач, провів розрахунок таких відсотків та на власний розсуд зменшив період нарахування таких відсотків.

Таким чином, відсотки за період з 05.11.2021р. по 04.10.2022 р., за порушення позичальником строку повернення коштів становлять суму 19746,08 грн.

Згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановленим є порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення боргу. Надана суду розписка про позику не містить жодних відміток про повернення хоч частини коштів. Також, відсутня будь-яка інформація щодо оскарження позичальником договору позики, оформленого розпискою, чи окремих його умов.

Отже, заборгованість виникла з вини відповідача. Суду не надано доказів зворотного, тоді як за ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо нарахованої позивачем суми інфляційних втрат, то суд не може погодитися з періодом такого нарахування, оскільки позивач нарахував інфляційні збитки станом на 04.10.2022 року, однак згідно п. 18 Прикінцевих та Перехідних Положень Цивільного Кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З огляду наведеного, суд прийшов до висновку, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача сума боргу за розпискою від 01.09.2021року, в розмірі 26046 грн. 90 коп., яка включає суму позики 5912,40 грн. + відсотки 19746,08 грн. (за період з 05.11.2021р. по 04.10.2022р.) + 388,42 грн. інфляційні збитки ( за період з 05.09.2021 р. по 23.02.2022р.)

Суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги в частині стягнення з відповідача пені і штрафу, оскільки умовами договору між сторонами передбачено одночасно два види цивільно-правової (матеріальної) відповідальності боржника за ті самі порушення - зокрема за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - у даному випадку несвоєчасну або у неповній мірі сплату позики, з єдиною різницею видів відповідальності, яка полягає у тому, що підставою для нарахування неустойки у виді штрафу є прострочення (несплата) боргу протягом 30 днів, а для нарахування пені - сама наявність прострочених зобов`язань.

Отже, позивач просить за порушення боржником строків виконання грошових зобов`язань за договором, оформленим розпискою, стягнути з відповідача і пеню, і штраф.

Враховуючи вищевикладене, а також положення ст. 549 ЦК України, згідно якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності (неустойки), а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - прострочення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача одночасно зобов`язання і по сплаті штрафу, і по сплаті пені.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15.

Крім того, згідно п. 15 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 (зі змінами) з 12.03.2020 р. на усій території України було встановлено карантин, який рішенням уряду неодноразово було продовжено зі встановленням певних обмежень, та зазначений карантин діяв як на період нарахування неустойки, так і на період звернення позивача до суду з даним позовом.

Тому, враховуючи вищенаведене, розглядаючи справу лише в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих доказів, дотримуючись принципу диспозитивності і рівності сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені і штрафу.

Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та з відповідача підлягає стягненню заборгованість за розпискою від 01.09.2021р. про позику в сумі 26046,90 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 29,71 % (26046,90 х 100 : 87662,97 грн.), судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 294 грн. 84 коп. ( 992,40 х 29,71 % : 100).

Керуючись ст. ст. 509, 524, 526, 533, 536, 552, 610, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 158, 258- 265, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 01.09.2021 року в сумі 26046 грн. 90 коп. (двадцять шість тисяч сорок шість гривень дев`яносто копійок) та судові витрати по справі в сумі 294 грн. 84 коп. (двісті дев`яносто чотири гривні вісімдесят чотири копійки).

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06.04.2023 року.

Суддя О. Я. Ярмола