Провадження № 4-с/947/23/23
УХВАЛА

06.04.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О. ,

За участю

Представника заявника КЕВ м. Одеса Вдовиченка Є.Є.,

Представника заінтересованої особи ВПВР УЗПВР в Одеській області Коновалової І.В.

Заінтересованої особи стягувач ОСОБА_1 .

Розглянувши скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси командування сил логістики Збройних сил України Міністерство оборони України на постанови про відкриття виконавчого провадження ,-

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 08.03.2023 року надійшла скарга Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси командування сил логістики Збройних сил України Міністерство оборони України про визнання незаконною та скасування постанови заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУ МЮ ( м. Одеси) Коваленко В.О. про відкриття виконавчого провадження №71116661 від 22 лютого 2023 року з виконання виконавчого листа №947/24384/21 виданого 06.02.2023 року Київським районним судом м. Одеси; , про визнання незаконною та скасування постанови заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУ МЮ ( м. Одеси) Коваленко В.О. про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню №71116661 від 22 лютого 2023 року з виконання виконавчого листа №947/24384/21 виданого 06.02.2023 року Київським районним судом м. Одеси та про визнання незаконною та скасування постанови заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУ МЮ ( м. Одеси) Коваленко В.О. про розмір мінімальних витрат по виконавчому провадженню №71116661 від 22 лютого 2023 року з виконання виконавчого листа №947/24384/21 виданого 06.02.2023 року Київським районним судом м. Одеси.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Одеси головуючим по розгляду даної справи було визначено Луняченко В.О.

Ухвалою від 15.03.2023 року скарга була прийнята до розгляду.

У судовому засіданні було з`ясовано позиція представника заявника який наполягав на скасуванні саме зазначених у скарзі постанов.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року N 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України « Про виконавче провадження» ( далі Закон N 1404-VIII ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону N 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржується.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом N 1404-VIII, згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Існують сталі правові висновки Верховного Суду з даного питання. Суди в даному випадку приходять до єдиного висновку про неможливість розгляду вимог щодо оскарження постанови державного виконавця чи приватного виконавця про стягнення виконавчого збору а також визначення і стягнення судових витрат у порядку цивільного судочинства, оскільки їх розгляд віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Такі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 р. у справі № 370/1034/15-ц. Аналогічний висновок вже висловлювався Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року (справа № 127/9870/16-ц) та від 30 січня 2019 року (справа № 161/8267/17).

Розглядаючи подібні правовідносини Верховний Суд визначив наступне

«За змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону N 1404-VIII постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною 2 ст. 74 Закону N 1404-VІІІ передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні». ( постанова ВП ВС від 6 червня 2018 року (справа № 127/9870/16-ц ).

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку що частина заявлених у скарзі вимог стосовно визнання незаконною та скасування постанови заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУ МЮ ( м. Одеси) Коваленко В.О. про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню №71116661 від 22 лютого 2023 року з виконання виконавчого листа №947/24384/21 виданого 06.02.2023 року Київським районним судом м. Одеси та про визнання незаконною та скасування постанови заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУ МЮ ( м. Одеси) Коваленко В.О. про розмір мінімальних витрат по виконавчому провадженню №71116661 від 22 лютого 2023 року з виконання виконавчого листа №947/24384/21 виданого 06.02.2023 року Київським районним судом м. Одеси не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Згідно вимогп.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи ( ч.1 ст. 256 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 255, 353,354, 447 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження по розгляду у порядку цивільного судочинства скарги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси командування сил логістики Збройних сил України Міністерство оборони України, заінтересовані особи стягувач ОСОБА_1 та заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), про визнання незаконною та скасування постанови заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУ МЮ ( м. Одеси) Коваленко В.О. про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню №71116661 від 22 лютого 2023 року з виконання виконавчого листа №947/24384/21 виданого 06.02.2023 року Київським районним судом м. Одеси та про визнання незаконною та скасування постанови заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУ МЮ ( м. Одеси) Коваленко В.О. про розмір мінімальних витрат по виконавчому провадженню №71116661 від 22 лютого 2023 року з виконання виконавчого листа №947/24384/21 виданого 06.02.2023 року Київським районним судом м. Одеси.

Роз`яснити заявнику про право оскарження зазначених постанов у порядку адміністративного судочинства згідно Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали буде виготовлено протягом п`яти днів після проголошення вступної та резолютивної частині ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повна ухвала складена судом 07.04.2023 року.

Суддя Луняченко В. О.