Справа № 504/2139/22
Провадження № 2/504/797/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2023смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді- Барвенко В.К.,

секретаря Завади Ю.А., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Визирська сільська рада Одеського району Одеської області, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом заборони утримувати на території земельної ділянки свиней, у кількості 15 та більше голів, стягнення моральної шкоди 100000 грн., розподіл судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року позивачі звернулись до суду із вказаним позовом до відповідача.

На мотивування свого позову позивачі вказують, що вони є мешканцями с. Любопіль Одеського району Одеської області.

Протягом тривалого часу вони потерпають та зазнають моральних страждань від господарської діяльності ОСОБА_6 , та його родини, які проживають по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 зареєстрований як фізична особа- підприємець.

Діяльність пов`язана із вирощуванням свиней, яка призводить до систематичного порушення санітарного законодавства, забруднення атмосферного повітря та всього природного середовища села.

Тривалий час відповідач в одній з своїх господарських будівель утримає велику кількість свиней, протягом року ця кількість доходить до 200 голів.

В середині території будинку відповідач облаштував вигрібну яму для рідких фекальних відходів худоби. Ще одну вигрібну яму відповідач облаштував за межами свого домоволодіння, в якій також складуються фекальні відходи свиней.

Позивачі стверджують, що на протязі двох років вони не можуть нормально жити та використовувати свої земельні ділянки, які межують з ділянкою відповідача, оскільки у селі стоїть різкий, неприємний запах фекальних нечистот свиней.

Позивачі позбавлені можливості дихати свіжим повітрям, відкривати вікна своїх домівок для провітрювання приміщень, сушити на вулиці білизну після прання, оскільки вона пропитується неприємними запахами з вулиці. Діти страждають від забруднення атмосферного повітря.

Окрім того, позивачі стурбовані можливим потраплянням нечистот у грунтові води.

Неодноразові звернення до органу місцевого самоврядування, контролюючих органів не призвели до усунення відповідачем порушень численних нормативів та правил, припинення отруєння повітря та земельної ділянки.

Тривалий вплив від протиправної діяльності відповідача призводить до захворювань мешканців села.

Тому позивачі просили суд усунути їм перешкоди у користуванні житловими будинками та земельними ділянками, заборонити відповідачу надалі утримувати свиней більше 15 голів, стягнути з відповідача моральну шкоду, судові витрати.

В судовому засіданні позивачі доводи позову підтримали, просили його задовольнити.

Представник відповідача- адвокат Поляков О.О. просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав:

У своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_6 вказує, що на своєму подвір`ї утримує від 5 до 10 голів свиней, що передбачено чинним законодавством.

Тварини перебувають у чистому, продезінфікованому приміщенні, з дотриманням ветеринарно- санітарних вимог, забезпечене своєчасне прибирання годівниць та гною, знезараження та дезінфекція приміщень, кліток, обладнання та інвентарю.

У приміщеннях існує вентиляція, освітлення, здійснюється своєчасне виявлення та знешкодження ектопаразитів та мишоподібних гризунів.

У січні 2022 року відповідач уклав угоду з ОСОБА_7 про строкове та безоплатне користування нежилим приміщенням площею 1200 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

В цьому приміщенні свиням забезпечені всі необхідні умови, дотримуються санітарно- ветеринарні умови та правила.

На власному подвір`ї утримуються свині не більше 5 голів.

Тому відповідач вважає доводи позову безпідставними.

Вважав, що моральна шкода позивачами не доведена жодними належними та допустимими доказами.

Представник Визирської сільської ради Одеського району Одеської області у судовому засіданні повністю погодився з доводами позову, та не погодився із доводами відповідача, та пояснив наступне:

До Визирської ОТГ систематично надходять звернення та скарги жителів с. Любопіль щодо неможливості проживання та ведення господарства на власних земельних ділянках внаслідок забруднення атмосферного повітря неприємними запахами, території загального користування АДРЕСА_1 , рідкими відходами від життєдіяльності тварин, що пов`язано із господарською діяльністю ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та утриманням великої кількості голів свиней.

Протиправна діяльність ОСОБА_6 носить тривалий та систематичний характер.

За межами свого домоволодіння ОСОБА_6 облаштував величезну вигрібну яму, в якій складаються та зберігаються відходи від життєдіяльності свиней.

Більше трьох років жителі с. Любопіль систематично скаржаться на те, що вони позбавлені можливості використовувати свої домогосподарства, що межують з ділянкою відповідача. Постійний сморід по всій вулиці унеможливлює відкривання вікон на провітрювання, фекаліі можуть витикати на вулицю, зберігання фекалій у вигрібній ямі створює умови для потрапляння їх у грунтові води, що створює істотну екологічну небезпеку.

Перше звернення з приводу істотного порушення правил утримання худоби в сільській місцевості датовано 21.04.2020 року.

У подальшому подібні звернення набули систематичного характеру.

Територіальна громада мусила реагувати.

Так, були направлені численні звернення до контролюючих органів, від яких надходили відповіді, що поставлене у зверненнях питання відноситься до компетенції органу місцевого самоврядування.

Крім того, адміністративною комісією Визирської територіальної громади 06.04.2022 року, 07.06.2022 року ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАп.

Вислухавши сторони, врахувавши думку третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 є мешканцями с. Любопіль Одеського району Одеської області.

ОСОБА_6 зареєстрований як ФОП (а.с. 81).

Сторони не заперечували, що на своєму подвір`ї по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 утримує свиней.

В матеріалах справи присутні численні докази звернень позивачів до контролюючих органів та органу місцевого самоврядування за захистом свого порушеного права на чисте довкілля та приватне життя (а.с. 30-31, 35, 63-70).

Позивачам надані відповіді від Головного управління держпродспоживслужби в Одеській області, Державної екологічної інспекції Південно- західного округу (Миколаївська та Одеська області), Доброславської окружної прокуратури Одеської області, Визирської територіальної громади (а.с. 32-34, 36-43, 58-60, 71, 77 (зворот), 78-79).

Зміст цих всіх відповідей зводиться до звернення уваги заявників на те, що поставлене у скаргах питання відноситься до компетенції органу місцевого самоврядування, оскільки ОСОБА_6 не зареєстрований як юридична особа, і не здійснює промислову діяльність.

ОСОБА_6 за фактом порушення санітарного та ветеринарного законодавства адміністративною комісією постановами від 06.04.2022 року, 07.06.2022 року притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАп.

Матеріали справи містять фотофіксацію забруднення фекаліями території загального користування (а.с. 132, 133), облаштування відповідачем вигрібної ями за межами домогосподарства (а.с 143, 144).

В силу статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Відповідно до статті 50 Конституції України Кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Кожному гарантується право вільного доступу до інформації про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її поширення.

Така інформація ніким не може бути засекречена.

Відповідно до статті 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ст. 13 ЦК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України).

Фізична особа має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на достовірну інформацію про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її збирання та поширення.

Діяльність фізичної та юридичної особи, що призводить до нищення, псування, забруднення довкілля, є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності.

Діяльність фізичної та юридичної особи, яка завдає шкоди довкіллю, може бути припинена за рішенням суду (ч.ч. 1-2 ст. 293 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до правила статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власники суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Аналіз положень Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я від 19.06.1996 року № 173 дозволяє дійти висновку, що утримання в сільській місцевості фізичними особами (без утворення селянського фермерського господарства) свиней допускається до 15 голів на домогосподарство, з дотриманням санітарної зони 25 метрів.

Організаційні та правові засади діяльності фізичних та юридичних осіб, пов`язаної з утворенням, збиранням, перевезенням, зберіганням, обробленням, переробкою, утилізацією, видаленням побічних продуктів тваринного походження, не призначених або визнаних непридатними для споживання людиною, продуктів оброблення, переробки побічних продуктів тваринного походження, не призначених для споживання людиною, - визначені Законом України «Про побічні продукти тваринного походження, не призначені для споживання людиною».

У цьому Законі терміни вживаються у такому значенні:

1) видалення побічних продуктів тваринного походження, не призначених для споживання людиною, - здійснення операцій (спалення, захоронення або інші методи, дозволені законодавством), що не призводять до утилізації побічних продуктів тваринного походження, не призначених для споживання людиною;

2) гній - будь-які екскременти та/або сеча сільськогосподарських тварин, крім риби, з підстилкою або без неї;

3) зберігання побічних продуктів тваринного походження, не призначених для споживання людиною, - тимчасове перебування побічних продуктів тваринного походження, не призначених для споживання людиною, з метою їх подальшого оброблення, переробки, утилізації чи видалення на спеціально облаштованих майданчиках, у бункерах, контейнерах, холодильних установках, конструкція яких запобігає потраплянню побічних продуктів тваринного походження, не призначених для споживання людиною, у ґрунт та водні об`єкти;

Відповідно до п.п. 4, 6 частини 1 статті 12 цього Закону побічними продуктами тваринного походження, що відносяться до категорії ІІ є залишки, зібрані в результаті очищення стічних вод згідно з правилами вжиття ветеринарно-санітарних заходів з потужностей (об`єктів) з оброблення, переробки побічних продуктів тваринного походження, що належать до категорії II, або з боєнь, крім тих, що є побічними продуктами тваринного походження, що належать до категорії I, або контактували з такими побічними продуктами тваринного походження; гній, немінералізоване гуано і вміст травного тракту.

Відповідно до статті 15 цього Закону визначає порядок та способи поводження з побічними продуктами тваринного походження, що належать до категорії II.

Зокрема, побічні продукти тваринного походження, що належать до категорії II, повинні бути використані, оброблені або перероблені одним або кількома з таких способів:

1) використані для виробництва органічних добрив або покращувачів ґрунту для розміщення на ринку відповідно до статті 19 цього Закону після оброблення шляхом стерилізації під тиском з постійним маркуванням отриманого матеріалу;

2) компостовані або перетворені на біогаз після оброблення шляхом стерилізації під тиском з постійним маркуванням отриманого матеріалу, а щодо молока і молочних продуктів, яєць і яйцепродуктів, гною, вмісту травного тракту, відокремленого від травного тракту (якщо щодо таких побічних продуктів компетентним органом у порядку здійснення заходів державного контролю відповідно до вимог закону не встановлено ризику поширення хвороб, зазначених у пункті 4 частини першої статті 11 цього Закону, а також інших хвороб, включених до переліку особливо небезпечних (карантинних) хвороб), - з попереднім обробленням або без такого оброблення;

3) перероблені на органічні добрива для внесення в ґрунт та покращувачі ґрунту з попереднім обробленням шляхом стерилізації під тиском або без такого оброблення - щодо гною, вмісту травного тракту, відокремленого від травного тракту, немінералізованого гуано, внесені у ґрунт з попереднім обробленням або без такого оброблення, - щодо молока та молочних продуктів (якщо щодо передбачених у цьому пункті побічних продуктів компетентним органом у порядку здійснення заходів державного контролю відповідно до вимог закону не встановлено ризику поширення хвороб, зазначених у пункті 4 частини першої статті 11 цього Закону, а також інших хвороб, включених до переліку особливо небезпечних (карантинних) хвороб);

4) використані в якості палива для спалення з попереднім обробленням або без такого оброблення;

5) оброблені шляхом стерилізації під тиском або іншими рівноцінними методами та використані для фармацевтичного, хірургічного, промислового або сільськогосподарського виробництва, крім виробництва кормів.

Побічні продукти тваринного походження, що належать до категорії II, можуть бути також видалені шляхом спалювання безпосередньо без попереднього оброблення або після такого оброблення шляхом стерилізації під тиском з постійним маркуванням отриманого матеріалу.

Отже, такого способу поводження з продуктами тваринного походження категорії ІІ як зберігання у вигрібних ямах чинним законом не передбачено.

Аналіз наведених правових норм та правил у сукупності із встановленими судом фактичними обставинами дозволяє дійти до висновку, що ОСОБА_6 допустив істотні порушення санітарно- ветеринарних норм при утриманні (вирощувані) свиней, допустив забруднення довкілля, зокрема, атмосферного повітря, земельної ділянки, території загального користування, за що неодноразово був притягнути до адміністративної відповідальності.

Створення та тривале використання великого розміру вигрібної ями для збору стічних вод та продуктів життєдіяльності свиней, призвело до істотного негативного впливу на природне середовище с. Любопіль.

Суд безумовно враховує численні наукові праці з приводу забруднення довкілля, вод та морей.

Так, у своїх численних наукових роботах професор ОСОБА_8 неодноразово звертав особливу увагу, що наслідки злочинів проти довкілля не знайшли свого достатнього відображення у наукових працях певних дослідників цієї проблеми.

Професор ОСОБА_8 навів результати дослідження NASA, яке взагалі виявило українське повітря одним із найбільш забруднених на планеті, гіршим виявилось повітря Китаю.

Суд безумовно погоджується з тезісом професора ОСОБА_8 , що існує очевидний причинно- наслідковий зв`язок із рівнем забруднення вод, повітря, іншого навколишнього середовища із зростанням рівня захворювань населення держави, а у окремих регіонах рівень певних захворювань сягає питання національної безпеки.

Всі ці чинники істотно впливають на розвиток нашої держави.

Відсутність реакції з боку державних інституцій у майбутньому може привести, щонайменше, до визнання певних територій держави територіями надзвичайного екологічного лиха.

Суд переконаний, що безпечність держави призвела до найбільшої на континенті техногенної катастрофи у 1986 році, яка стала наслідком непоправних наслідків для величезної території нашої держави, вимушеного переселення людей, істотного впливу на мирне існування нації.

За часів незалежності, слід чесно визнати, держава самоусунулась від проблеми екологічних злочинів, а у деяких випадках свідомо допускала та сприяла їх вчиненню.

Так, у справі «Дубецька та інші проти України», рішення у цій справі набуло статусу остаточного 10.05.2011 року, ЄСПЛ констатував, що ні стаття 8, ні будь-які інші положення Конвенції не гарантують права на збереження природного середовища як такого.

Також жодного питання не виникне, якщо оскаржувана шкода є незначною у порівнянні з небезпекою навколишнього середовища, притаманною життю в кожному сучасному місті.

Однак може мати місце небезпідставна скарга за статтею 8 там, де екологічна небезпека досягає такого серйозного рівня, що призводить до суттєвого перешкоджання здатності заявника користуватися своїм житлом, мати приватне чи сімейне життя.

Немає сумніву, що промислове забруднення може негативно вплинути на здоров`я суспільства в цілому і погіршувати якість життя особи, проте часто неможливо визначити у кількісному вираженні його вплив у кожному окремому випадку.

В даній справі Суд, констатував бездіяльність державних інституцій у вирішенні питання екологічної катастрофи, в тому числі істотного забруднення поверхневих вод, врахував її тривалість, відсутність розумних обгрунтувань позиції держави з боку Уряду, і, як наслідок, визнав порушення державою статті 8 Конвенції і присудив справедливу сатисфакцію.

Таким чином суд дійшов до переконання, що вимоги позивачів повністю доведені, порушення прав позивачів на безпечне довкілля має місце, і тому суд вважає можливим захистити порушені права позивачів.

Доводи відповідача про те, що він орендував інше приміщення для утримання свиней не впливають на вже існуючі порушення прав позивачів, і розцінюються судом як намагання відповідача виправити утворену ситуацію.

Інші доводи відповідача зводяться до власного розуміння діючого законодавства.

Щодо моральної шкоди.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачі обгрунтовуючи отриману ними моральну шкоду, пов`язали з неправомірною господарською діяльністю відповідача, яка призвела до істотного забруднення атмосферного повітря, навколишнього середовища, території загального користування, зокрема внаслідок впливу продуктами життєдіяльності свиней, стічних вод.

Суд нагадує, що відповідальність за наслідки, що наступили, можлива лише тоді, коли ці наслідки були закономірним результатом вчиненого особою діяння.

Суд повторює, що необхідною умовою відповідальності за заподіяння шкоди, є причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) заподіювача шкоди і майновою або моральною шкодою, що виникла у потерпілої особи. Дія або бездіяльність, що є однією з умов виникнення цього результату, але не пов`язані з ним внутрішнім необхідним зв`язком, є лише мотив, але не причина наслідків, що наступили. Для встановлення існування причинного зв`язку слід довести, що: 1) протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків; 2) шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи-заподіювача шкоди.

Суд вважає доведеним причинний зв`язок між порушенням прав позивачів на ьезпечне довкілля та атмосферне повітря та протиправними діями відповідача.

Позивачі зазнали моральної шкоди як наслідок неможливості протягом більше ніж три роки нормально жити та використовувати свої земельні ділянки, які межують з ділянкою відповідача, оскільки у селі стоїть різкий, неприємний запах фекальних нечистот свиней.

Позивачі позбавлені можливості дихати свіжим повітрям, відкривати вікна своїх домівок для провітрювання приміщень, сушити на вулиці білизну після прання, оскільки вона пропитується неприємними запахами з вулиці. Діти страждають від забруднення атмосферного повітря.

Окрім того, позивачі стурбовані можливим потраплянням нечистот у грунтові води.

Окрім того, позивачі стурбовані тим, що навіть притягнення відповідача до адміністративної відповідальності не вплинуло на відповідача, і він продовжував свою діяльність не усуваючи порушень.

Суд, з урахуванням тривалості страждань позивачів, їх характеру, об`єму зусиль відновлення втрат немайнового характеру, вважає, що розмір суми на відшкодування моральної шкоди позивачами істотно завищений, тому справедливою, виваженою та помірною буде сатисфакція в сумі 5000 грн. кожному позивачу.

Отже позовні вимоги в частині моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір.

В силу статті 141 ЦПК України суд вважає можливим задовольнити частково вимоги позову в частині стягнення судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, відтак слід стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 судовий збір за вимогу майнового характеру в сумі 250 гривень в рівних частках. Решту судового збору майнового характеру віднести на рахунок позивачів.

Також слід стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 судовий збір за вимогу немайнового характеру в сумі 992,40 гривень в рівних частках.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись положеннями ст. ст. 78,81, 83, 141, ч. 9 ст.158, 258-260, 353 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перешкоди у користування власністю (житловими будинками та земельними ділянками), шляхом заборони ОСОБА_6 утримувати на території земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , свиней у кількості більше 15 голів, зобов`язавши ОСОБА_6 негайно усунути порушення благоустрою, забруднення довкілля та атмосферного повітря, шляхом проведення негайної дезинфекції, дегазації свинарника, інших допоміжних приміщень, земельної ділянки, повного усунення вигрібної ями нечистот з свинарника, та у подальшому дотримуватись вимог та правил утримання свиней та інших свійських тварин у сільській місцевості фізичними особами.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 5000 гривень кожному з позивачів.

В решті вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 судовий збір за вимогу майнового характеру в сумі 250 гривень в рівних частках.

Решту судового збору майнового характеру віднести на рахунок позивачів.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 судовий збір за вимогу немайнового характеру в сумі 992,40 гривень в рівних частках.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.К. Барвенко