Провадження 2/522/1114/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2021 року Позивачка звернулась до суду з позовом в якому просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю, як дружини та чоловіка ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , без реєстрації шлюбу; Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ; Стягнути судові витрати з відповідача.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначає про те, що в жовтні 1995 року вона зійшлась з ОСОБА_3 , та почала з ним постійно проживати однією сім`єю у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , як дружина та чоловік, втім шлюбні відносини вони не реєстрували.

Квартира у якій вони проживали, належала ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 помер, у зв`язку із чим після його смерті залишилась спадкова квартира, у якій продовжує проживати позивачка.

При цьому, інших спадкоємців, які б претендували на квартиру не має. Єдина донька ОСОБА_3 на спадщину не претендує так як постійно проживає в іншій країні.

Прийняти спадщину, та зареєструвати за собою право власності на вказане спадкове майно, ОСОБА_1 не змогла, у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_3 .

Отже, у зв`язку із неможливістю в позасудовому порядку вирішити дане питання, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 28.07.2021 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального провадження, та призначено підготовче засідання.

28.08.2021 року, до суду надійшов відзив Одеської міської ради, згідно з яким Одеська міська рада заперечує щодо задоволення позовних вимог, та зазначає, що квартира за адресою АДРЕСА_1 не належала ОСОБА_3 , а тому не може входити в спадкову масу, та крім того, ОСОБА_1 не надала достатніх доказів спільного проживання як дружини та чоловіка з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, а тому підстав для задоволення позову немає.

01 грудня 2021 року до суду від позивачки надійшла заява про зменшення позовних вимог, згідно з якою, ОСОБА_1 зазначає, що під час подання позову, було помилково не долучено документів, які підтверджують право власності ОСОБА_3 , зокрема Розпорядження органу приватизації від 12.12.1994 року за №53133, та Свідоцтво про право власності на житло від 12.12.1994 року.

Відтак, відповідно до вказаних правовстановлюючих документів, померлий ОСОБА_4 був власником 50/100 частин квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Площа частини вказаної квартири, яка належала ОСОБА_3 становить 80, 5 кв.м.

Враховуючи наведене, позивачка остаточно просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю, як дружини та чоловіка ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , без реєстрації шлюбу, та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на 50/100 частин (80,5 кв.м.) квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , судові витрати просить стягнути з відповідача.

В судове засідання, призначене на 31.03.2023 року з`явилась представник ОСОБА_1 , адвокат Бойко Н.І., яка зменшені позовні вимоги підтримала повністю, та просила їх задовольнити.

Представник відповідача Одеської міської ради в судове засідання з`явився, заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позов.

Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмет спору в судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи наявне клопотання про визнання позову, та клопотання про розгляд справи у відсутності, що не позбавляє можливості розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 ..

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх наявними доказами та допитавши в судовому засідані свідків, суд встановив наступні фактичні обставини.

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

Померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до Розпорядження органу приватизації від 12.12.1994 року за №53136, та Свідоцтво про право власності на житло від 12.12.1994 року, видане на підставі розпорядження №53136 від 12.12.1994 року, та яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №7-4703, ОСОБА_3 був власником 50/100 частин квартири спільного заселення за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав лише засвідчує вже набуте особою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави.

Аналогічна позиція міститься в Постанові Великої палати Верховного суду від 12.03.2019 року по справі № 911/3594/17.

Відтак, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 володів 50/100 частин квартири спільного заселення за адресою АДРЕСА_1 , тому вказана частка входить до спадкової маси, у зв`язку із чим, твердження Одеської міської ради про відсутність у померлого ОСОБА_3 права власності на вказану квартиру не знаходять свого підтвердження.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Договору №СБ-17629/04-13 від 05.04.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 з одної сторони, як замовника, та інтернет провайдером ТОВ «Соборка» з іншої сторони як виконавцем, ТОВ «Соборка» на замовлення ОСОБА_1 здійснило підключення та здійснювало обслуговування обладнання для доступу в мережу інтернет за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з квитанціями про сплату послуг за користування мережею інтернет у вказаній квартирі, сплату за користування цими послугами з червня 2013 року по лютий включно 2017 року, здійснювала ОСОБА_1 .

Відповідно до Акту приймання виконаних робіт №442125 від 25.03.2017 року, до Договору №339114 від 13.03.2017 року ТОВ НВП «Тенет» здійснив підключення квартири спільного заселення за адресою АДРЕСА_1 до мережі «Ethernet» на замовлення ОСОБА_1 .

Згідно з квитанціями про сплату послуг за користування послугами інтернет від постачальника ТОВ НВП «Тенет», ОСОБА_1 сплачувала щомісячні платежі за користування послугами інтернет у квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до Заяви про договірне списання коштів від 02.03.2015 року, та меморіального ордеру №МАВ54683 від 02.03.2015 року, ОСОБА_1 здійснила списання коштів з її особового рахунку, відкритого у ПАТ «Альфа Банк» в рахунок поповнення особового рахунку відкритого на ім`я ОСОБА_4 у ТОВ «Істіл Телеком Україна», тобто за користування супутниковим телебаченням.

Згідно з квитанціями, які наявні в матеріалах справи, ОСОБА_3 здійснював оплату за користування комунальними послугами (водопостачання, обслуговування будинку, телефонний зв`язок, електропостачання та інше) у квартирі за адресою АДРЕСА_1 у період з грудня 2014 року по січень 2019 року. При цьому, позивачка має в наявності оригінали вказаних квитанцій.

Як вбачається з Акту про проживання особи не за місцем реєстрації від 24.06.2019 року, громадяни ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , засвідчили той факт, що ОСОБА_1 проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

З Акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 25.10.2019 року вбачається, що особи ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , засвідчили той факт, що ОСОБА_1 не проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно з Довідкою №970 КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування «Одеський крематорій», Договором замовлення №047777 від 27.02.2019 року, та Рахунком-фактурою від 27.02.2019 року, похованням ОСОБА_3 займалась ОСОБА_1 , та сплачувала необхідні платежі.

Ухвалою від 28.07.2021 року, витребувано у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С. матеріали спадкової справи.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, єдиною особою, яка заявила про своє право на спадкування є ОСОБА_1 .

Крім того, на адресу суду надійшла нотаріально засвідчена заява ОСОБА_2 , яка є єдиною донькою померлого ОСОБА_3 , згідно з якою ОСОБА_2 не заперечує щодо задоволення позову ОСОБА_1 .

Також, 25.11.2021 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про визнання позовних вимог, відповідно до якої, остання зазначає, що ОСОБА_1 проживає у квартирі за адресою АДРЕСА_1 з 1995 року, та проживала з ії батьком як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу.

Як вбачається з наявних в матеріалах роздруківок фотознімків, ОСОБА_1 перебувала у відносинах з ОСОБА_3 . Проте, з даних фотознімків неможливо встановити природу таких відносин.

Разом з цим, у допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , пояснили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом з 1995 року у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , вели спільний побут та господарство, разом проводили весь вільний час, зустрічались з друзями, спілкувались з донькою ОСОБА_3 , тобто жили разом як сім`я, тобто як дружина та чоловік, втім шлюб не реєстрували, у зв`язку із тим, що не бачили в цьому необхідності.

Таким чином, дослідивши в повному обсязі матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 більше 20 років проживали разом у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний побут, та перебували у стосунках, притаманних подружжю, тобто, фактично жили як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу.

Доводи відповідача Одеської міської ради про відсутність доказів щодо існування фактичних шлюбних відносин, ведення спільного побуту та господарства між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , спростовуються матеріалами справи та показами осіб, допитаних в судовому засідання у якості свідків з урахуванням вимог ст.ст. 69, 90 ЦПК України.

Доводи щодо відсутності у ОСОБА_3 спадкового майна у вигляді квартири за адресою АДРЕСА_1 , спростовуються наявними матеріалами справи, згідно з якими, ОСОБА_3 є власником 50/100 частин квартири спільного проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Доводи Одеської міської ради з приводу того, що ОСОБА_1 має інше зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_2 , не дають підстав для відмови в позові зважаючи на те, що норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не вимагають наявності такого факту.

Аналогічні висновки містяться у Постановах Касаційного цивільного суду Верховного суду від 08.02.2023 року по справі №365/455/20, від 12.08.2019 року у справі 521/16365/15.

Тому, суд, дослідивши інші наявні в матеріалах справи докази, дійшов до висновку, що хоча ОСОБА_1 й зареєстрована за іншою адресою, втім інші докази вказують на її фактичне проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 .

Крім того, суд звертає увагу на те, квартира за адресою АДРЕСА_2 є однокімнатною, та в ній зареєстрована та постійно проживає донька ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю у складі чоловіка та доньки. Тобто, проживання ОСОБА_1 у вказаній квартирі фактично є неможливим, оскільки в такому випадку на одну особу доведеться менш ніж 13,65 кв.м., що суперечить вимогам ст. 47 ЖК УРСР, та створить несприятливі умови для життя дитини (онучки ОСОБА_1 ).

Статтею 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Згідно роз`яснень викладених у п. п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" N 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Конституційний суд України у справі про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї" визначає, що членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство.

До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.99 року).

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю.

Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23.05.2020 року у справі N 686/8440/16-ц, провадження N 61-15699св19).

Центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків.

Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

З наданих позивачкою до суду доказів, та допитавши свідків можливо зробити висновок, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели сумісне господарство, піклувалися один про одного, тощо.

Тобто, з наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно мали всі риси притаманні подружжю, тобто вони проживали разом за адресою АДРЕСА_1 , мали спільний побут, вели спільне господарство, піклувались та дбали один про одного, тобто проживали разом як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відтак, оскільки як було встановлено в ході розгляду справи, та що підтверджується матеріалами справи, спадкодавець ОСОБА_3 був власником 50/100 частин квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відтак, вказана частка квартири, яка належала ОСОБА_3 є спадковим майном, а тому входить до загального об`єму спадкової маси після смерті ОСОБА_3 .

Тому, зважаючи на вказані обставини, та той факт, що в ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_3 на день його смерті, проживали однією сім`єю як дружина та чоловік, суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні й цієї вимоги, адже саме таким чином позивачка зможе реалізувати своє право та зареєструвати за собою право власності на вказане майно в порядку спадкування за законом після померлого спадкодавця ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про доведеність позивачкою факту сумісного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 по день смерті по день смерті останнього, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст.76-77, 89, 259, 315,319,354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та визнання права власності задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю, як дружини та чоловіка ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 без реєстрації шлюбу.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на 50/100 частин квартири (80,5 кв.м.) квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 06.04.2023.

Суддя Р. Д. Абухін

31.03.23