Справа № 462/6597/21 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/3359/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

розглянувши у м.Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників справи цивільну справу № 462/6597/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 09 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Сяйво» про визнання протиправним та безпідставним нарахування за житлово-комунальні послуги

в с т а н о в и в :

09 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ЛКП «Сяйво» про визнання протиправними та безпідставним нарахування за житлово-комунальні послуги у розмірі 32 299,21 грн. за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з ненаданням житлово-комунальних послуг за утримання будинку та прибудинкової території, холодного водопостачання та централізованого опалення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_2 , балансоутримувачем якого є ЛКП «Сяйво». Вказав, що відповідач щомісячно надсилає позивачу безпідставні та необґрунтовані повідомлення на оплату житлово-комунальних послуг: утримання будинку, в т.ч. вивезення побутових відходів; холодна вода; центральне опалення. При цьому, відповідач не вказує за який період вимагає у нього грошові кошти. Вказав, що не отримує від відповідача жодних житлово-комунальних послуг через його бездіяльність, а тому не визнає боргу. Зазначив, що він отримує окремі квитанції від ЛМКП «Львівводоканал», ЛМКП «Львівтеплоенерго» з якими у відповідача не існує договірних відносин щодо постачання холодної води та централізованого опалення мешканцям будинку АДРЕСА_3 , а тому нарахування боргу за вказані послуги є безпідставним. Крім цього, і нарахування боргу за послуги з утримання будинку та прибудинкової території є також необґрунтованим та безпідставним, оскільки відповідачем вказані послуги позивачу не надаються, що підтверджується відсутністю договору на надання послуг за вивезення побутових відходів з перевізником ТПВ.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 09 серпня 2022 рокув позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що квартира в якій він проживає є неприватизованою, тобто комунальною, і йому як наймачу квартири відповідач надсилає платіжки за житлово-комунальні послуги, які йому надаються неналежним чином.

Стверджує, що він неодноразово звертався щодо проведення поточного ремонту балкону та покрівлі, однак відповідач не виконує свої обов`язки.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити.

На виконання вимог ст..360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) від ЛКП «Сяйво» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначає про безпідставність і необгрунтованість доводів апеляційної скарги. Звертає увагу на недоведність з сторони скаржника щодо ненадання чи неналежного надання житлово- комунальних послуг, які надаються ЛКП «Сяйво», просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1

21 березня 2023 року від ОСОБА_1 надійшли додаткові письмові пояснення до поданої ним апеляційної скарги, де він наводить нові доводи щодо порушення його прав з сторони відповідача з долученням нових доказів.

Долучені скаржником в суді апеляційної інстанції нові докази колегія суддів до уваги не бере, оскільки такі не були подані в суді першої інстанції і оскаржуване рішення було постановлено без їх врахування. Долучаючи в суді апеляційної інстанції нові докази поза строком на оскарження рішення суду (ч.1ст.364 ЦПК), скаржником не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 27 березня 2023 року, є дата складення повного судового рішення 03 квітня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_2 , балансоутримувачем вказаного будинку є ЛКП «Сяйво».

Із долученої позивачем ОСОБА_1 до матеріалів справи копії повідомлення ЛКП «Сяйво» на оплату житлово-комунальних послуг за травень 2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 вбачається нарахування до сплати 32299,21 грн., з яких: за послуги з управління будинком в т.ч. вивезення побутових відходів 23746,41 грн. /23260,165 борг та 486,25 грн. нараховано у поточному місяці/; холодна вода 625,69 грн. та 7927,11 грн. центральне опалення.

У вказаному повідомленні вказано розмір боргу станом на 01.05.2021 року, а також нараховано суму, що підлягає сплаті за вказані послуги станом на 01.06.2021 року, відображено складові тарифу на послуги.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих підстав, що позивачем не доведено перед судом порушення його прав як мешканця квартири АДРЕСА_2 та споживача комунальних послуг в частині ненадання житлово-комунальних послуг ЛКП «Сяйво» чи безпідставного та необґрунтованого щомісячного нарахування відповідачем сум, які підлягають сплаті за отримані позивачем житлово-комунальні послуги, якими він користується як мешканець квартири АДРЕСА_2 . Також суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем факту ненадання послуг із утримання будинку та прибудинкової території, холодного водопостачання та централізованого опалення.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі по тексту Закон) житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком ; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості; на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості. В пункті 5 ч. 2 ст. 7 Закону передбачено, що такому праву споживача прямо відповідає обов`язок оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Згідно до ч. 1, 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 3 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Пунктом 9 визначено, що споживач має право складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт.

Згідно ч.1 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. Частинами 3,4 вказаної статті визначено, що порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).

Згідно ч. 5 ст. 27 даного Закону виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не довів факту порушення його прав, з приводу чого він звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення ОСОБА_1 як споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.

Позивач ОСОБА_1 не представив жодного належного і допустимого доказу в підтвердження ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги чи іншої, яке ЛКП «Сяйво» має йому ще надавати,дату (строк) ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуги, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.

Саме по собі твердження позивача про ненадання йому послуг без представлення відповідних доказів, не може бути підставо для задоволення його позову. Фактично позивач користується послугами водопостачання, водовідведення, ЦО, утриманням будинку в належному санітарному стані, вивезенням сміттям, впорядкуванням території тощо, однак вважає, що оплачувати йому за це не потрібно, оскільки це обов`язок балансоутримувача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 09 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2023 року

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк