Суддя Клименко А. М.
Справа № 644/1876/22
Провадження № 2/644/24/23
Рішення

Іменем України

06 квітня 2023 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Клименка А.М.,

за участі секретаря судових засідань Джебраілової Е.С.,

розглянувши в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» про визнання частково недійсним договору про надання споживчого кредиту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сімпл Мані» та просить визнати недійсними пункти 2.7, 2.8, 4.5, 4.6, 4.7 договору про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № SM-05064153 від 28.01.2022, Додаток № 1 до договору, укладеному між ним та відповідачем та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що пункти Договору, що встановлюють три різних процентних ставки за кредитом, суперечать приписам ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України. Вказує, що у відповідності до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» у разі виникнення неоднозначного тлумачення прав та обов`язків сторони за договором за участю споживача фінансових послуг, такі права та обов`язки тлумачяться на користь такого споживача, що кореспондується з приписами ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачяться на користь споживача. Вказує, що виходячи з наведених норм Закону, зазначені пункти Договору та Додаток № 1 до договору мають бути визнані недійсними.

Ухвалою суду від 23.12.2022 провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що підписавши договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № SM-05064153 від 28.01.2022 позивач погодився з метою його використання та встановленими умовами, протягом тривалого часу не звертався до відповідача з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань, не заявляв жодних претензій з приводу нарахування відсотків. Вказує, що сторони узгодили всі істотні умови договору, позивач отримав кредитні кошти, на виконання своїх зобов`язань 01.03.2022 здійснив платіж на користь відповідача в сумі 18203грн. 28 коп.

ОСОБА_1 надав відповідь на відзив, в якій посилався на безпідставність вказаних доводів ТОВ «Сімпл Мані» та на те, що неоднозначне тлумачення прав та обов`язків сторони за договором є підставою для застосування приписів ч. 5 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тобто тлумачення таких прав та обов`язків на користь споживача, що кореспондується з приписами ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». У зв`язку з наведеним вказує, що пункти Договору, що містять умови про щомісячну фіксовану процентну ставку за кредитом в розмірі 3,8% та фіксовану процентну ставку в розмірі 19 % за перший день користування кредитом (пункти 2.7, 2.8), пов`язані з наведеними ставками пункти Договору 4.5, 4.6, 4.7, а також Додаток №1 до Договору, якими передбачено сплату наведених ставок, мають бути визнані недійсними.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного…

Судовим розглядом встановлено, що 28.01.2022 між ТОВ «Сімпл Мані» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № SM-05064153 від 28.01.2022, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати кошти у позику на умовах фінансового кредиту позичальнику, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі, порядку та на умовах, визначених Договором.

У відповідності до умов Договору:

- п. 2.1 сума кредиту за договором становить 260000 грн;

- п. 2.2 загальна сума страхового платежу та вартості пакету юридичних послуг з використанням комп`ютерної програми становить 0,00 грн. за укладеним договором Добровільного страхування життя; 0,00грн. інші Договори добровільного страхування; 0,00грн. за укладеним (підписаним) договором Ліцензійним сертифікатом;

- п. 2.3 проценти за перший день користування кредитом та платежі, зазначені у п. 2.2 цього договору (у разі укладання/підписання Клієнтом Ліцензійного сертифікату, Договорів страхування, передбачених п.п. 2.2.1, п.п. 2.2.2 та п.п. 2.23), розподіляється на кількість платежів, які Позичальник повинен сплачувати щомісячно, рівними частинами;

- п. 2.4. платежі, визначені п. 2.2, п. 2.3, та сума кредиту, вказана в п. 2.1, - формують загальну суму кредиту за Договором, яка становить 309400грн;

- п. 2.7 проценти за перший день користування кредитом складаються з 19 % в день, що обчислюються від суми наданого кредиту за договором, вказаної в п. 2.1 цього Договору. Проценти за перший день користування кредитом нараховуються одноразово та включаються до загальної суми кредиту, що зазначена у п. 2.4 цього Договору. Сплата процентів за перший день користування кредитом здійснюється Позичальником авансом в день отримання кредиту. Для сплати цих процентів на вказану суму Кредитодавець надає Позичальнику кредит. При цьому з метою оплати зазначених процентів, Позичальник доручає Кредитодавцю в момент такого надання утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню Позичальнику відповідно до цього пункту договору. Тобто на рахунок/платіжну картку Позичальника зараховується сума кредиту за вирахуванням суми зазначених процентів за перший день користування кредитом;

- п. 2.8 щомісячний процент 3,80% обчислюється від загальної суми наданого кредиту за Договором та нараховується щомісячно;

- 4.5 орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом становить 923151, 93 грн. та орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 96,93%;

- щомісячний процент нараховується один раз на місяць, починаючи з дати видачі кредиту, враховуючи п.3.2 цього Договору, на загальну суму кредиту за календарний місяць та нараховується авансом на початку кожного місяця користування кредитом.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування».

Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» станом на дату укладення кредитного договору містить положення про те, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, що врегулювано в частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування». у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Методика розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит встановлена Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженими постановою Правління НБУ від 08 червня 2017 року № 49 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 5 Правил банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не звертався до відповідача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, що оспорює.

Отже, доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, щодо згоди позивача з умовами підписаного договору, є обґрунтованими.

Згідно вимог ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які неврегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.

Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак останні у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акту законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами.

Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Аналогічні висновки Велика Палати Верховного Суду сформулювала у постанові від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункти 22-25).

Суд вважає, що положення п. 2.7 Договору, якими встановлені проценти за перший день користування кредитом у розмірі 19% відсотків від суми кредиту за один день, що становить 19% х 365 днів = 6935% річних від суми кредиту, у розумінні ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", є вочевидь несправедливою умовою договору, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг відповідача, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно високої суми компенсації.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що п. 2.7 Договору про надання кредиту № SM-05064153 від 28.01.2022, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Сімпл Мані», слід визнати незаконним і недійсним.

Оскільки положення п. 4.5 та 4.6 Договору базуються на положеннях п. 2.7 Договору, який визнається судом недійсним, і є похідними від нього, то і положення пунктів 4.5 і 4.6 Договору також слід визнати недійсними.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вимоги позивача про визнання незаконними положень п. 2.8 договору, якими встановлений щомісячний процент у розмірі 3,80%, що обчислюється від загальної суми наданого кредиту та нараховується щомісячно, задоволенню не підлягають, оскільки доказів їх несправедливості та нерозумності позивачем суду не надано. Зазначена процентна ставка за користування кредитними коштами є цілком співмірною з обліковою ставкою НБУ, яка на теперішній час становить 25% річних.

З урахуванням наведеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

За вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги від 08.11.2022, додаток №1 до вказаного Договору від 05.12.2022, акт виконаних робіт від 27.02.2023.

Так, згідно наданих документів вбачається, що вартість послуг адвоката, наданих позивачу, складає 20 000 грн. (10 год.), що включає в себе: збір та правовий аналіз інформації, документів та матеріалів (3 год.), надання консультацій та висновків, що стосуються справи (2 год.), складання, подання позовної заяви та додатків до неї (3 год.), складання, подання відповіді на відзив на позов (2 год.).

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Відповідачем за час розгляду справи відповідного клопотання заявлено не було.

При цьому, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Так, суд вважає необґрунтованою вартість послуги з надання усних консультацій впродовж розгляду справи, оскільки в жодному документі не конкретизовано, з приводу яких саме питань надавалася відповідна послуга. Крім того, надані документи не містять відомостей щодо вартості кожної наведеної в акті послуги окремо або розмір вартості роботи адвоката за 1 годину, що дозволяло б визначити співмірність кожної послуги заявленій вартості.

КАС ВС у своїй постанові від 15.04.2021 (справа № 160/6899/20) зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що стягнення з відповідача витрат у розмірі 20 000 грн. буде суперечити принципу розподілу таких витрат, а також виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог, суд вважає за можливе вимогу щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 549, 1049, 1054 ЦК України, ст. 61 Конституції України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» (Код , вул. Вербова, буд. 17а, м. Київ) про визнання частково недійсним договору про надання споживчого кредиту задовольнити частково.

Визнати п. 2.7, п. 4.5, п. 4.6 Договору про надання кредиту № SM-05064153 від 28.01.2022, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Сімпл Мані», - недійсними.

Стягнути з ТОВ «Сімпл Мані» на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 10000 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 у задоволенні позову - відмовити.

Судові витрати в частині судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Суддя: