Справа № 750/3330/23
Провадження № 2/750/728/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2023 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді Маринченко О.А.,

секретар судового засідання Шилова Ж.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Чернігівської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

08 березня 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить визнати за нею право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Обгрунтовано позов, зокрема, тим, що наймачем квартири АДРЕСА_1 був чоловік позивача - ОСОБА_4 . Вказана квартира надавалася для проживання ОСОБА_4 , позивачу та їхнім дітям - ОСОБА_5 і ОСОБА_6 . Позивач з дочкою ОСОБА_7 була знята з реєстрації в указаній квартирі 17 лютого 2020 року, а дочка ОСОБА_8 - 13 грудня 2019 року. Після зняття з реєстрації позивача та її дочок, єдиним зареєстрованим у квартирі залишився наймач - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач після зняття з реєстрації не припинила шлюбних відносин з ОСОБА_4 , продовжувала проживати в квартирі без реєстрації, не втратила інтерес до свого єдиного житла, у тому числі і після смерті чоловіка. У квартирі знаходяться особисті речі позивача. Позивач дбала про стан квартири, за свої власні кошти змінила батареї опалення та вікна, сплачувала комунальні послуги як за життя, так і після смерті чоловіка. Також, позивач здійснила поховання чоловіка. Позивач не має у власності нерухомого майна, а отже право приватизації державного майна нею не використано. Крім того, позивач не має зареєстрованого права користування житловим приміщенням. Спірна квартира є єдиним місцем проживання позивача. Інших квартир, земельних ділянок, гаражів, садових будинків, автомобіля позивач у власності не має. У спірній квартирі позивач тривалий час проживає і несе тягар утримання цього майна. Позивач зверталася до центру надання адміністративних послуг для реєстрації її місця проживання в указаній квартирі, однак їй було відмовлено, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві на позов відповідач зазначає, що позивачем не було надано жодних документів, якими підтверджується факт надання для проживання її чоловіку та членам сім`ї, в тому числі і позивачу, квартири АДРЕСА_1 . Позовна заява містить посилання на те, що факт надання квартири ОСОБА_4 та членам його сім`ї підтверджується особовим рахунком № НОМЕР_1 , однак таке твердження не може братися до уваги, адже єдиним документом, який може підтверджувати цей факт є ордер на вселення. У відділі квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради інформація щодо видачі ордеру на заселення квартири АДРЕСА_1 відсутня. Також, позивач вказує, що знялася з реєстрації в зазначеній квартирі, не конкретизуючи причину та підстави такої дії, а отже, зробила це за власним переконанням і бажанням. Доводи позивача про те, що спірна квартира є її єдиним житлом не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки спірну квартиру позивач залишила і знялася з реєстрації добровільно. Крім того, факт поховання позивачем чоловіка не підтверджує спільне їх проживання, а лише вказує про виконання своїх сімейних обов`язків, а також не підтверджує факт дотримання встановленого порядку вселення позивача в квартиру. Квитанції про сплату комунальних послуг не підтверджують участі позивача в сплаті комунальних послуг за квартиру, як і не підтверджують факт постійного проживання в ній. Позовні вимоги є безпідставними та недоведеними, а визнання позивача такою, що має право користування спірною квартирою є неможливим, оскільки відсутні документи на підтвердження законності вселення до квартири, і взагалі наявності правових підстав на проживання позивача в ній. Крім того, необхідність встановлення права користування квартирою виникла через відсутність у позивача належних документів на підтвердження законності вселення, а не є результатом дій або бездіяльності Чернігівської міської ради.

Позивач відповідь на відзив не подала.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 травня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили суд його задовольнити. Уточнили та пояснили, що спірна квартира надавалася у 1988 році чоловіку позивача - ОСОБА_4 . На той час це був гуртожиток Чернігівського заводу радіоприладів і чоловік позивача, який працював на цьому заводі, заселявся в кімнату на підставі направлення/ордеру вказаного заводу на поселення в гуртожиток. Пізніше позивач та її дочки вселялися в це житло як члени сім`ї ОСОБА_4 . Направлення/ордер на поселення чоловіка в спірне житло в позивача не збереглося і отримати його в Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» не вдалося через пошкодження будівлі внаслідок бойових дій та відсутністю працівників (товариство фактично не працює). На даний час спірне житло перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Чернігова. У будинку АДРЕСА_2 змінювалась нумерація квартир. Спочатку спірній квартирі був присвоєний номер АДРЕСА_3 , а пізніше його змінено на 25/5. Позивач фактично проживає в зазначеній квартирі з 1989 року (з часу реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 ) і по даний час. Зареєструвалася позивач у цьому житлі в липні 1997 року. Знялася позивач з реєстрації у 2020 році, але фактично в ньому продовжувала проживати. Зняття позивача та її дочки ОСОБА_7 з реєстрації було пов`язане з хворобою чоловіка. Чоловік позивача - ОСОБА_4 захворів на тяжку хворобу, на його лікування потрібні були значні кошти. Сім`я брала кредити, була в скрутному становищі. Оскільки комунальні послуги нараховувалися на кількість зареєстрованих осіб і були досить значними, а на лікування чоловіка позивача не вистачало коштів, тому позивач і її дочка змушені були знятися з реєстрації для заощадження коштів на його лікування. Внаслідок бойових дій спірна квартира зазнала пошкоджень і позивач змінювала в ній вікна, батареї, робила ремонт. Крім того, позивач та її дочка ОСОБА_7 , яка також фактично проживає в спірному житлі, несли і несуть витрати по утриманню цього житла, сплачували і сплачують за надані комунальні послуги. Позивач іншого місця проживання не мала і не має, це її єдине житло, в якому вона тривалий час проживає.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві, та просила відмовити позивачу в задоволенні позову.

Заслухавши доводи позивача, її представника, представника відповідача, допитавши свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Квартира АДРЕСА_1 на даний час перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Чернігова (а.с. 79).

У будинку АДРЕСА_2 змінювалась нумерація квартир. Спочатку спірній квартирі був присвоєний номер АДРЕСА_3 , а пізніше його змінено на 25/5, у зв`язку з чим обслуговуючим цей будинок підприємством змінювався і номер особового рахунку на квартиру (а.с. 12, 13, 96, 97).

Відповідно до копії інформаційної довідки відділу квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради від 30 березня 2023 року № 7/2023/1-10 у відділі відсутня інформація щодо видачі ордеру на заселення квартири АДРЕСА_1 (а.с. 79).

Згідно з відомостями Комунального підприємства «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради по особовому рахунку № НОМЕР_2 , який відкрито 04 березня 2009 року за адресою: АДРЕСА_4 (старий особовий рахунок № НОМЕР_3 ), наймачем вказаної квартири з 1988 року був ОСОБА_4 (а.с. 12, 13, 96, 97).

06 травня 1989 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з позивачем, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_4 був зареєстрований у спірній квартирі 06 грудня 1988 року, позивач 08 липня 1997 року, їхня дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а дочка ОСОБА_12 01 січня 2009 року.

Відповідно до копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб від 18 лютого 2020 року № 1611, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, та за даними особового рахунку, позивач та її дочка ОСОБА_5 знялися з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , 17 лютого 2020 року, а ОСОБА_9 13 грудня 2019 року (а.с. 12, 14, 96).

Також, за інформацією Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 03 квітня 2023 року № 09-05/1301, яка міститься в реєстрі територіальної громади міста Чернігова та картотеці з питань реєстрації фізичних осіб на території міста Чернігова, місце проживання ОСОБА_3 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 . 17 лютого 2020 року її знято з реєстрації за власною заявою. За період з 17.02.2020 по день отримання запиту/надання відповіді до управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради з питань реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 не зверталася (а.с. 91).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с. 19).

На даний час у спірній квартирі зареєстрованих осіб немає.

Згідно з актом про проживання особи без реєстрації від 25 січня 2023 року, який підписаний мешканцями будинку АДРЕСА_2 , а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , підписи яких засвідчено майстром відділу з експлуатації житлового фонду, елементів благоустрою і санітарного утримання будинків та прибудинкової території Комунального підприємство «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради ОСОБА_14 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживають у квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації з 17 лютого 2020 року по теперішній час (а.с. 15).

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно не зареєстровано (а.с. 29, 30).

Згідно з копією довідки Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України № 75 від 06 лютого 2023 року ОСОБА_3 у списках на приватизацію житла за адресами: АДРЕСА_5 , та АДРЕСА_4 , відсутня. Участі у приватизації житла по м. Чернігову за даними адресами вона не приймала. Житловий чек на суму 4 грн. 20 коп. в приватизації державного майна за цими адресами нею не використано (а.с. 18).

Свідок ОСОБА_9 , яка доводиться дочкою позивачу, зокрема, показала суду, що її батьки проживали в спірній квартирі з часу реєстрації між ними шлюбу. Свідок була також зареєстрована у цій квартирі і знялася з реєстрації в 2019 році, оскільки склалися так сімейні обставини (захворів на онкологію батько, на його лікування потрібні були значні кошти, а оскільки квартплата була досить великою і нараховувалась на кількість зареєстрованих осіб, тому свідок знялася з реєстрації). Пізніше знялися з реєстрації через ті ж обставини позивач і сестра свідка ОСОБА_5 . Свідок вказала, що так як сім`ї були вкрай потрібні кошти на лікування батька, то іншого виходу, як знятися з реєстрації і цим хоч якось заощадити кошти, не було. Позивач і її сестра ОСОБА_7 проживають у спірній квартирі по даний час.

Свідок ОСОБА_10 , яка проживає в будинку АДРЕСА_2 , суду, зокрема, показала, що мешкає в даному будинку з 1995 року. Свідок працювала на Чернігівському заводі радіоприладів і їй адміністрацією заводу видавалося направлення на поселення в кімнату в цьому будинку, який на той час мав статус гуртожитку. Чоловік позивача ОСОБА_4 також працював на цьому заводі і заселявся в квартиру за направленням як працівник заводу. Коли свідок заселилася в гуртожиток, позивач з чоловіком і дітьми вже в ньому проживали. Пізніше було прийнято рішення про передачу житлових приміщень цього будинку в комунальну власність, у зв`язку з чим було змінено їх нумерацію. Також, на той час на заводі був працівник, який безпосередньо займався реєстрацією працівників у гуртожитку і в нього зберігалися всі необхідні документи (направлення/ордери на заселення). Чоловік позивача захворів, за квартиру було дуже дорого платити, лічильників не було, тому позивач і її дочки знялися з реєстрації. Фактично позивач та її дочка ОСОБА_7 продовжують проживати в спірній квартирі по даний час.

Свідок ОСОБА_11 , яка доводиться дочкою позивачу, зокрема, показала суду, що її батьки проживали в спірній квартирі з часу реєстрації між ними шлюбу. Квартира надавалася батьку свідка ОСОБА_4 , який на той час працював на Чернігівському заводі радіоприладів. Свідок була також зареєстрована в цій квартирі як член сім`ї, проте знялася з реєстрації в 2020 році. Позивач та свідок знялися з реєстрації, оскільки захворів батько свідка, на його лікування потрібні були значні кошти. У сім`ї виникли борги за комунальні послуги, бо квартплата була дуже великою і нараховувалась на кількість зареєстрованих осіб, тому для заощадження коштів на лікування батька свідка позивач і свідок знялися з реєстрації в цьому житлі. Фактично і позивач, і свідок після зняття з реєстрації продовжують проживати в спірній квартирі по даний час, іншого житла і місця проживання не мали і не мають.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Також, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Нормами частини четвертої статті 9 Житлового кодексу України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За положеннями статей 127, 128, 129 Житлового кодексу України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Відповідно до пунктів 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3.06.86 № 208, чинного на час виникнення спірних правовідносин, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. При одержанні ордера пред`являються паспорти всіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі.

Згідно з пунктами 14, 17 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3.06.86 № 208, чинного на час виникнення спірних правовідносин, вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають в їх відособленому користуванні, вправі вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Вселення інших членів сім`ї в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету й комітету комсомолу підприємства, установи, організації та письмової згоди членів сім`ї громадян, які проживають разом із ним.

Аналіз наведених положень свідчить, що вселення в гуртожиток і користування житловим приміщенням у ньому відбувається на законних підставах у разі вселення на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету, а отримання спеціального ордеру є формальним підтвердженням наявності такого рішення.

Також, відповідно до частин першої, другої статті 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно зі статтею 65 Житлового кодексу України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Верховний Суд у своїх постановах в подібних справах зазначає, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмові згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE» викладені загальні принципи тлумачення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до свого житла.

ЄСПЛ констатував, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займане або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Крім того, у своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Таким чином, суд має врахувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою та забезпечити розумний баланс між інтересами сторін.

Так, суд враховує, що ОСОБА_4 вселився в спірне житло в 1988 році і проживав у ньому до дня смерті. Позивач фактично вселилася в квартиру після реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 у 1989 році, а зареєструвала своє місце проживання в ній у 1997 році, як дружина наймача. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі до дня смерті останнього.

Доказів того, що ОСОБА_4 та члени його сім`ї вселилися і проживали в спірному житлі без достатніх для того правових підстав, в тому числі після передачі житла до комунальної власності, матеріали справи не містять.

Так само і не містять матеріали справи доказів, які б підтверджували, що з 1988 року і по даний час вирішувалося питання про виселення через незаконне вселення чи проживання, як наймача ОСОБА_4 , так і позивача і їх дочок.

Відсутність в матеріалах справи ордера на вселення ОСОБА_4 в спірне житло (у позивача він не зберігся, а в Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів», яке його видавало, його отримати позивачу не вдалося через пошкодження будівлі внаслідок бойових дій та відсутністю працівників, в тому числі він не був наданий і на запит суду (товариство фактично не працює)), сама по собі не може свідчити, що він та члени його сім`ї проживали в квартирі без достатніх на те правових підстав та покладати цей тягар на позивача, враховуючи також, що з 1988 року пройшов значний час і як наймач, так і позивач були зареєстровані та проживали в цьому житлі тривалий період.

Хоча позивач і знялася з реєстрації в спірній квартирі в 2020 році, однак продовжила там проживати, робила поточний ремонт після пошкодження житла внаслідок бойових дій, сплачувала разом з дочкою за отримані житлово-комунальні послуги.

Також, суд не може взяти до уваги доводи відповідача про те, що позивач, знявшись добровільно з реєстрації в спірній квартирі, втратила право користування нею, оскільки як вже було зазначено судом, наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для відмови у визнанні за особою права користування житловим приміщенням, а як встановлено судом у судовому засіданні позивач фактично проживає в спірній квартирі з 1989 року і по теперішній час, тобто фактично продовжила проживати в спірному житлі та користуватися ним і після зняття з реєстрації.

За встановлених обставин, враховуючи, що позивач фактично проживає в спірній квартирі, наймачем якої був її чоловік, з 1989 року і по даний час, вона була в ній зареєстрована, продовжувала проживати після зняття з реєстрації, тобто має тривалі зв`язки з конкретним місцем проживання, участі в приватизації не брала, іншого постійного місця проживання у позивача не було, і немає, як і немає у власності нерухомого майна, тому суд вважає, що позбавлення позивача права користування єдиним житловим приміщенням буде невиправданим втручанням у її приватну сферу і становитиме для неї надмірний тягар та не забезпечить розумний баланс між інтересами сторін, у зв`язку з чим знаходить підстави для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 4, 10-13, 81, 83, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 до Чернігівської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач Чернігівська міська рада, місцезнаходження: вул. Магістратська, 7, м. Чернігів; ідентифікаційний код 34339125.

Повний текст рішення складено 22.06.2023.

Суддя