Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/152/23
Провадження № 2/553/1926/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06.04.2023м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді: Тимчука Р.І.,

при секретарі: Ковпак А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, ?

ВСТАНОВИВ:

24.01.2023 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 14.07.2022 по справі № 553/1895/22, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2023 року, скасовано постанову про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 265479 від 14.06.2022, винесену поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Полтавській області ДПП рядовим поліції Сєловим Сергієм Володимировичем за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 340 грн., а справу закрито. Просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь на відшкодування моральної шкоди 10500,00 грн.

Ухвалою судді від 30.01.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного провадження.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, попередньо надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції попередньо надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. 06.04.2023 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позов, відповідно до якого просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою серії БАВ № 265479 від 14.06.2022 року ОСОБА_2 визнано винним у здійснені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340,00 грн.

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14.07.2022 по справі № 553/1895/22, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2023 року, скасовано постанову про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 265479 від 14.06.2022, винесену поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Полтавській області ДПП рядовим поліції Сєловим Сергієм Володимировичем за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 340 грн., а справу закрито.

Стаття 56 Конституції України гарантує кожному право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З позову вбачається, що завдана ОСОБА_2 шкода полягає саме у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого зі сторони працівників патрульної поліції, останньому було завдано значної моральної шкоди, що мало прояв у стражданнях, які полягають у душевних стражданнях. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено його стан душевної рівноваги, для відновлення якого йому доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, він був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, що на його переконання принижує його честь і гідність.

Пунктом 2 частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відсутність хоча б одного з означених елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Отже, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди, його вину (адже незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт до позивача не застосовувалося), та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою в деліктних правовідносинах.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України).

Зміст права на справедливий суд, в силу п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, полягає у праві кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим Законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Позивач мав можливість і скористався встановленими законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді справи про адміністративне правопорушення, так і в судовому розгляді у суді. У результаті розгляду його адміністративного позову органом судової влади ухвалене рішення про задоволення позову та скасовано постанову, винесену іншим органом владних повноважень серії БАВ № 265479 від 14.06.2022 року, якою на позивача було накладене адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП в сумі 340,00 гривень, що є, на думку суду, достатньою моральною сатисфакцією у даній ситуації.

Окрім цього сам по собі факт скасування рішенням суду постанови патрульного поліцейського про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не може бути самостійною підставою автоматичного виникнення в особи права на отримання морального відшкодування, якщо при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, поліцейським, як носієм державної влади, при тлумаченні закону, оцінюванні фактів або доказів, не було допущено випадків злого умислу (malice) або грубої недбалості (gross negligence); іншими словами ненавмисні помилки (unintentional failings), допущені під час здійснення повноважними особами їхніх функцій виключають відповідальність за заподіяння шкоди.

Оглядом змісту рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14.07.2022 по справі № 553/1895/22, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2023 року, яким скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серіїБАВ № 265479 від 14.06.2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та провадження у вказаній справі закрито, вбачається, що судом не встановлено умислу щодо введення позивача патрульними поліцейськими в оману - підставою скасування зазначеної постанови судом слугувало те, що відеоматеріали не містили достатньо інформації про зупинку автомобіля позивача саме в дії дорожнього знаку «3.34».

Якогось упередженого ставлення патрульного поліцейського до позивача, наявності злого умислу чи грубої недбалості, спрямованих на ухвалення завідомо незаконної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, судом, котрий розглядав адміністративний позов, встановлено не було.

Крім того, основоположним принципом цивільного судочинства, на відміну від адміністративного, є змагальність сторін і обов`язок кожного учасника доводи обставини, на які він посилається на обґрунтування вимог чи заперечень.

Зазначаючи про наявність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, з наступним скасуванням постанови рішенням суду, позивач не довів суду належними, допустимими та достатніми доказами, за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом», яким саме чином було порушеного його звичний режим життя і спричинено незручності.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Законодавцем покладається доведеність моральної шкоди на позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач належним чином не обґрунтував та не довів належними та допустимими доказами, в чому саме полягає спричинена йому моральна шкода.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.

Керуючись ст. ст. 2263-265, ЦПК , ст. ст. 23, 1167, 1174, 1176 ЦК України, суд, ?

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди ? відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подання протягом 30 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиР. І. Тимчук