У Х В А Л А

17 серпня2023 року

м. Київ

Справа № 758/5941/20

Провадження № 14-91цс23

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Воробйової І. А.,

суддів Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Кравченка С. І., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Ситнік О. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.,

перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду

цивільної справи за позовомФонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року у складі колегії суддів Желепи О. В., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2020 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.

Позов мотивований тим, що згідно з наказом № 55-о від 19 лютого 2014 року, прийнятого на підставі рішення спостережної ради Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк»), ОСОБА_1 призначена з 10 лютого 2014 року на посаду голови правління ПАТ «Енергобанк».

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 367 Кримінального кодексу України (далі - КК України), призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням владних, організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один рік, без застосування штрафу.

Суд установив, що внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків ОСОБА_1 допустила службову недбалість.

Унаслідок такого недбалого відношення до своїх службових обов`язків голови правління ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_1 кошти в сумі 15 489 000 дол. США залишилися на кореспондентському рахунку ПАТ «Енергобанк», відкритому в Bank Frick & Co AG (Ліхтенштейн).

Отже, в обвинувальному вироку Подільського районного суду м. Києва

від 20 червня 2017 року у справі № 758/7786/17 встановлено, що дії (бездіяльність) ОСОБА_1 , які виразилися в неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, заподіяли тяжкі наслідки та завдали шкоди охоронюваним законом державним інтересам у розмірі 15 749 729,36 дол. США.

Позивач просив стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 15 749 729,36 дол. США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року в позові Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що постановою прокурора відділу Генеральної прокуратури України Кіпчарського О. П. від 07 червня 2017 року виділено з матеріалів кримінального провадження № 0000008 матеріали кримінального провадження, зокрема, щодо заволодіння невстановленими особами шахрайським шляхом майном ПАТ «Енергобанк»,

а саме коштами у сумі 15 749 729,36 дол. США, що знаходились на кореспондентському рахунку ПАТ «Енергобанк», відкритому в Bank Frick & Co AG (Ліхтенштейн), тобто вчинення невстановленими особами кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.

Отже, згідно з наданими документами коштами в розмірі 15 749 729,36 дол. США, які просить стягнути позивач з відповідача як заподіяну шкоду в цьому судовому провадженні, заволоділи невстановлені органом досудового розслідування особи шляхом вчинення злочину - шахрайства.

Позивач не довів належними та достатніми доказами факт заподіяння йому майнової шкоди, причинний зв`язок між службовою недбалістю, встановленою вироком суду, та заподіянням шкоди у розмірі, визначеному в позові.

Вирок Подільського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року в справі № 758/7786/17 є обов`язковим під час розгляду цієї справи, проте такий вирок не містить установленого факту заподіяння відповідачем майнової шкоди на суму 15 749 729,36 дол. США, а кваліфікація кримінального правопорушення не містить обвинувачення відповідача за статтями 190, 191 КК України, якими прямо передбачено шахрайство та привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем.

Службова недбалість - це злочин, який може бути вчинений тільки з необережності. А відтак позивач не звільнений від доказування в цивільній справі відносно доводів щодо визначення розміру майнової шкоди, причинно- наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) обвинуваченої та спричиненою шкодою.

Крім того, у вироку Подільського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року у справі № 758/7786/17 зазначено, що злочин, у вчиненні якого ОСОБА_1 беззастережно визнала себе винуватою, згідно зі статтею 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілим ніхто не визнавався.Позивач із відповідною заявою, як це було передбачено частиною третьою статті 55 КПК України (в редакції, чинній на початок кримінального провадження 19 січня 2016 року), до органу досудового розслідування не звертався, пам`ятки про процесуальні права та обов`язки не отримував.

Саме заподіяння майнової шкоди позивачу в розмірі 15 749 729,36 дол. США

від зникнення цих коштів з кореспондентського рахунку ПАТ «Енергобанк», відкритого в Bank Frick & Co AG (Ліхтенштейн), є предметом досудового розслідування в іншому кримінальному проваджені і не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку зі злочином, скоєним відповідачкою. У цьому кримінальному провадженні відповідачка підозрюваною не є, що сторонами не заперечувалось.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб майнову шкоду в сумі 15 749 729,36 дол. США.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що факт наявності та вчинення службової недбалості, що завдало шкоди державі у вигляді недоотримання ліквідаційної маси ПАТ «Енергобанк» в сумі 15 749 729,36 дол. США, встановлено вироком Подільського районного суду міста Києва

від 20 червня 2017 року у кримінальній справі № 758/7786/17 та додатковому доведенню не підлягає.

Під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000008 та його розгляду районним судом цивільний позов у кримінальний справі до обвинуваченої ОСОБА_1 не заявлявся, ПАТ «Енергобанк» та/або Фонд ГВФО потерпілим та/або цивільним позивачем не визнавались. Відповідно до частини сьомої статті 128 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) особа, яка не пред`явила цивільний позов у кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Обставини справи, встановлені обвинувальним вироком Подільського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року у справі № 758/7786/17, свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями ОСОБА_1 та заподіянням шкоди внаслідок таких дій відповідачки. При відмові в позові суд першої інстанції також не врахував, що за деліктними правовідносинами обов`язок доказування відсутності вини покладено на заподіювача шкоди.

Відповідачка не довела, що її бездіяльність, яка виразилась у невчиненні дій для повернення коштів з кореспондентського рахунку банку, керівником якого вона була, не призвела в подальшому до зменшення ліквідаційної маси банку та спричинення шкоди у встановленому вироком розмірі.

Доводи представника відповідачки про те, що кошти на кореспондентський рахунок перераховувались у період, коли відповідачка не була керівником банку,

а також зняті були з рахунку в той час, коли вже Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснював управління банком, не доводять відсутності вини

та прямого причинного зв`язку між бездіяльністю ОСОБА_1

та втратою банком коштів, які, в тому числі і через винну поведінку відповідачки, що було встановлено вироком суду, в подальшому були втрачені внаслідок зняття їх з кореспондентського рахунку невстановленими слідством особами.

За наявності вироку суду та притягнення відповідачки до кримінальної відповідальності за службову недбалість доводи відповідачки та висновки суду про те, що відповідальність за зникнення коштів можуть нести лише ті особи,

які заволоділи коштами, не відповідають обставинам справи та вимогам закону, на який послався позивач, звертаючись до суду з позовом. Оскільки втрата банком коштів та зняття їх у подальшому з кореспондентського рахунку перебувають, у тому числі і в прямому причинному зв`язку з бездіяльністю відповідачки, що встановлено вироком суду.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав позовну заяву про відшкодування шкоди, спричиненої службовою посадовою особою ПАТ «Енергобанк», не з підстав, передбачених трудовим законодавством, а з підстав відповідальності, передбаченої законами України «Про банки і банківську діяльність», «Про акціонерні товариства» та положеннями ЦК України, а відтак застосування судом першої інстанції норм Кодексу законів про працю України до спірних правовідносин, що розглядаються у справі № 758/5941/20, є помилковим, хибним.

Доводи представника відповідачки з приводу недоведеності позивачем розміру завданих збитків діями відповідачки, є безпідставними з огляду на те,

що кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого частиною другою статті 367 КК України, за який відповідачку було притягнуто до кримінальної відповідальності, є саме встановлення розміру збитків. Вироком суду встановлено, що в результаті злочинних дій відповідачки кошти в сумі

15 749 729, 36 дол. США не були повернуті, що в подальшому призвело до зменшення ліквідаційної маси банку при його ліквідації. Отже, встановлення дійсного розміру завданої шкоди було кваліфікуючою ознакою указаного вище злочину, що виключає наявність жодного сумніву щодо розміру завданих збитків.Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня

2021 року у справі № 753/2965/20.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу,

у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року, залишити в силі рішення Подільського районного суду м. Києва

від 09 серпня 2021 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з порушенням правил юрисдикції, а саме з неправильним застосуванням норм частини першої статті 19 ЦПК України та пункту 12 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 910/20261/16. При зверненні з позовом до ОСОБА_1 як до посадової особи про відшкодування майнової шкоди позивач помилково визначив підсудність цієї справи Подільському районному суду м. Києва, а суд апеляційної інстанції, ігноруючи вищевказані висновки Великої Палати Верховного Суду, ухвалив рішення з порушенням правил юрисдикції.

Також посилається на те, що апеляційний суд не врахував відсутності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями ОСОБА_1 та заподіянням шкоди позивачу, недоведеність позивачем розміру моральної шкоди, у зв`язку із чим неправильно застосував норми статті 1166 ЦК України та не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19 січня 2022 року у справі № 308/4164, від 02 грудня 2020 року у справі № 754/16146/17, від 10 липня 2019 року у справі № 523/12321/15.

Апеляційний суд необґрунтовано відхилив заяву відповідачки про застосування строків позовної давності, про яку було заявлено в суді першої інстанції.

Позиція інших учасників справи

У липні 2022 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав відзив на касаційну скаргу, у якому заперечував проти доводів відповідачки.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду

від 08 лютого 2022 року; клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору задоволено; відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання касаційної скарги в сумі 1 471 400,00 грн до закінчення касаційного провадження; відкрито касаційне провадження у справі; витребувано справу № 758/5941/20 із суду першої інстанції.

20 червня 2022 року справа № 758/5941/20 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2023 року клопотанняФонду гарантування вкладів фізичних осіб, яке підписано представником Мостепанюком В. І., пропоновлення строку на подання відзиву на касаційну скаргуОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 рокузадоволено частково; продовжено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строк для подання відзивуна касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року, справу

№ 758/5941/20 призначено до судового розгляду.

28 червня 2023 року колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду постановлено ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного суду з посиланням на частину шосту статті 403 ЦПК України.

Підстави передачі справи на розгляд Великої Плати Верховного Суду

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду керувався такими міркуваннями.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачка ОСОБА_1 заявляла про порушення правил юрисдикції - 25 січня 2020 року зверталась із заявою про закриття провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати в порядку цивільного судочинства відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 186 ЦПК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд послався на висновок Верховного Суду у справі № 753/2965/20.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув у порядку цивільного судочинства справу № 753/2965/20 (провадження № 61-15400св20) за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБИ_1 (голови правління АТ «Банк «Таврика»)про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Натомість у касаційній скарзі відповідачка посилається на іншу практику у подібних правовідносинах, а саме на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 910/20261/16 (провадження № 12-118гс19) за позовом ТОВ «Компанія «Газ ресурс» до ОСОБИ_1 (директора ТОВ «Компанія «Газ ресурс») про стягнення збитків, у якійВелика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що спір у цій справі між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями, підлягає вирішенню господарським судом, та наполягає на тому, що такий спір відноситься до господарської юрисдикції.

Проаналізувавши відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду послався на те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб пред`явив позов до ОСОБА_1 з тих самих підстав також в господарській юрисдикції (справа № 910/14974/18).

Колегія суддів виходила з того, що особою, яка подає касаційну скаргу, обґрунтовано критерії передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, виключних випадків, передбачених частиною шостою статті 403 ЦПК України, не встановлено, тому справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційних скарг, мотиви, з яких справу передано для розгляду, Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутні підстави для прийняття справи до судового розгляду.

Звертаючись до суду у травні 2020 року з позовними вимогами про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначив, що в обвинувальному вироку Подільського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року у справі

№ 758/7786/17 встановлено, що дії (бездіяльність) ОСОБА_1 (займала посаду голови правління ПАТ «Енергобанк»), які виразилися в неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, заподіяли тяжких наслідків та завдали шкоди охоронюваним законом державним інтересам у розмірі 15 749 729,36 дол. США.

Посилаючись на пункт 8 частини другої статті 16, частину першу статті 1166 ЦК України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просив стягнути

з відповідачки майнову шкоду в сумі 15 749 729,36 дол. США, розмір якої встановлено обвинувальним вироком суду.

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала, що існує правова проблема у визначенні юрисдикційності цього спору.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції. При цьому не підлягає передачі на розгляд Великої Палати справа якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

За змістом цієї норми суд повинен установити одночасну наявність таких фактів: учасник заявляв про порушення правил юрисдикції у судах попередніх інстанцій; посилався на судові рішення Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду, який розглянув справу з подібними правовідносинами в іншій юрисдикції; Велика Палата Верховного Суду не викладала правових висновків щодо визначення юрисдикції у подібних правовідносинах.

Умови передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду узгоджуються з визначеними процесуальними кодексами підставами касаційного оскарження судових рішень, повноваженнями колегій суду, судових палат та об`єднаних палат касаційних судів у складі Верховного Суду та повноваженнями Великої Палати Верховного Суду.

Справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав частини шостої статті 403 ЦПК України можна передати лише за відсутності всіх трьох указаних у цій частині випадків. У разі наявності хоча б одного з перелічених у цій частині випадків передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду безпідставна.

Указана правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 24 грудня 2020 року у справі № 488/2810/19 (пункт 9), від 02 березня 2021 року у справі № 361/3865/19 (пункт 20), від 31 серпня 2021 року у справі № 761/3726/19 (пункт 10),від 08, 22 та 29 вересня 2021 року у справах № 922/3322/20, № 335/6684/19 (пункт 9) та № 760/10469/20 (пункт 12), від 06 жовтня 2021 року у справі №757/40434/20, від 30 листопада 2021 року у справі № 758/169/21 (пункт 13).

За узагальненим змістом частини другої статті 389 та статті 403 ЦПК України правова проблема, пов`язана з юрисдикцією спору, за наявності різних правових позицій одного касаційного суду у складі Верховного Суду вирішується палатою чи об`єднаною палатою цього ж суду. І лише наявність різних правових позицій іншого касаційного суду, у тому числі щодо юрисдикції, є однією з підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду (частина третя статті 403 ЦПК України).

В ухвалі від 28 червня 2023 року колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не навела судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду, який розглянув справу з подібними правовідносинами в іншій юрисдикції, а лише вказала, що відсутні виключні випадки, за яких справа не підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, передбачені частиною шостою статті 403 ЦПК України.

Колегія суддів не послалась на те, що Велика Палата Верховного Суду не викладала правових висновків щодо визначення юрисдикції у подібних правовідносинах як одну з трьох обов`язкових умов для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

При цьому зазначено, що у касаційній скарзі відповідачка посилається на іншу практику в подібних правовідносинах, а саме на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 910/20261/16 (провадження № 12-118гс19) за позовом ТОВ «Компанія «Газ ресурс» до ОСОБИ_1 (директора ТОВ «Компанія «Газ ресурс») про стягнення збитків, у якійВелика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що спір у цій справі між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями, підлягає вирішенню господарським судом та наполягає на тому, що цей спір відноситься до господарської юрисдикції.

У зазначеній справі на обґрунтування позовних вимог позивач посилався на положення частин другої, четвертої статті 89 ГПК України. Велика Палата Верховного Суду у цій справі погодилась з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБИ-1, які не відповідають статуту ТОВ «Компанія «Газ ресурс», і заподіянням цьому товариству майнової шкоди, завданою у зв`язку із втратою дозволу на геологічне вивчення, оскільки ці висновки зроблені з урахуванням положень статей 86, 236 ГПК України. У цій справі предметом перевірки судів була відповідність дій посадової особи (директора) юридичної особи статутним документам, зокрема встановлено перевищення ним повноважень, передбачених статутом ТОВ «Компанія «Газ ресурс», а саме шляхом надання згоди на переоформлення спеціального дозволу.

Щодо визначення юрисдикції Велика Палата Верховного Суду виходила з того,

що при вирішенні питання юрисдикційності спору повинне застосовуватися процесуальне законодавство, що діяло на час звернення позивача до суду із цим позовом, тобто стаття 12 ГПК України у редакції, чинній на час подання позову до суду (04 листопада 2016 року). Велика Палата Верховного суду також відхилила доводи ТОВ «Геотехконсалтинг» про необхідність закриття провадження з посиланням на положення статті 20 ГПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII). Оскільки з позовом ТОВ «Компанія «Газ ресурс» звернулося ще в листопаді 2016 року, коли статті 20 ГПК України у редакції Закону згаданого вище не існувало, цю норму не можна застосовувати до спірних правовідносин.

У переданій на розгляд Великої Палати Верховного Суду справі позов поданий у травні 2020 року, а Фондом гарантування вкладів фізичних осіб заявлено позов про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

За умови відсутності судових рішень іншого касаційного суду у подібних справах Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду має право самостійно висловити правову позицію щодо спору.

Також в ухвалі від 28 червня 2023 року колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду міститься посилання на наявність у провадженні господарського суду міста Києва справи № 910/14974/18 за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 та інших про стягнення 779 505 121,31 грн. Підставою для покладення відповідальності на відповідачів як пов`язаних з ПАТ «Енергобанк» осіб , позивач указав частину п`яту статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та положення частин п`ятої та шостої статті 58 Закону України «Про банки

і банківську діяльність». Вказана справа судом не розглянута, а її перебування на розгляді в суді в порядку господарського судочинства не є підставою для передання питання щодо юрисдикції на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Зімперативної норми пункту 2 частини шостої статті 403 ЦПК України вбачається, що справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду можна передати лише у випадку, коли учасник справи, який оскаржує судове рішення, обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

Наведеної умови не виконано, оскільки заявник обґрунтовує касаційну скаргу наявністю лише постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 910/20261/16 (провадження № 12-118гс19) та наявністю

в Господарському суді міста Києва справи № 910/14974/18 за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 та інших про стягнення 779 505 121,31 грн, що не відповідає вимогам наведеної норми процесуального права та унеможливлює передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, з огляду відсутність сукупності умов, передбачених у частині шостій статті 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для прийняття справи до свого розгляду.

Відповідно до частини шостої статті 404 ЦПК України, якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати.

Керуючись статтями 403 та 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Справу № 758/5941/20 за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 рокуповернути на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Воробйова

Судді: Ю. Л. Власов Л. М. Лобойко

І. В. Григор`єва О. Б. Прокопенко

Д. А. Гудима О. М. Ситнік

Ж. М. Єленіна І. В. Ткач

І. В. Желєзний О. С. Ткачук

С. І. Кравченко В. Ю. Уркевич

Г. Р. Крет