КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3957/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2022 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Страхова компанія «ІНГО» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» про стягнення безпідставно набутих коштів, -

установив:

АТ СК «ІНГО» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 березня 2017 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до вказаного договору цивільна відповідальність ОСОБА_2 застраховано та забезпечено автомобіль Тойота д.н.з. НОМЕР_1 .

29 вересня 2017 року за участю забезпеченого транспортного засобу сталося дорожньо-транспортна пригода.

Протокол про адміністративне правопорушення було складено відносно водія ОСОБА_2

12 жовтня 2017 року відповідачка звернулася до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування та просила сплатити страхове відшкодування на СТО ФОП ОСОБА_3

21 листопада 2017 року позивачем було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у сумі 79669 грн.

Вказана сума була перерахована ФОП ОСОБА_3 на ремонт автомобіля, що належить відповідачу.

19.06.2019 року постановою Печерського районного суду м. Києва у вказаній дорожньо-транспортній пригоді було визнано винним водія ОСОБА_4 , а в діях водія ОСОБА_2 склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП не вбачається.

Таким чином, у позивача не виникає обов`язку щодо відшкодування майнової шкоди відповідачу.

Просило стягнути із відповідача 79669 грн. в порядку ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2020 року, вказану цивільну справу передано до Деснянського районного суду м. Києва за підсудністю.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2022 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ СК «ІНГО» кошти у сумі 79669 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що 29 вересня 2017 року сталась ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу Тойота д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , автомобіля Ніссан д.н.з. НОМЕР_2 , що належав відповідачу по справі, та автомобіля Акура д.н.з. НОМЕР_3 , що перебував під керуванням ОСОБА_4 .

При цьому, автомобіль відповідача Ніссан, не перебував у русі та був припаркований.

Всі автомобілі отримали механічні пошкодження.

Протокол про адміністративне правопорушення було складено відносно водія автомобіля Тойота - ОСОБА_2 , цивільна відповідальність якого була застрахана в АТ СК «ІНГО».

ДТП, що мала місце 29 вересня 2017 року була визнана АТ СК «ІНГО» страховим випадком комісією позивача та складено страховий акт 1581719.

12 жовтня 2017 року, відповідач звернулась із заявою до позивача про виплату страхового відшкодування.

Позивач, при оформленні документів на виплату страхового відшкодування запропонував та наполіг на виплаті компенсації відповідачу шляхом перерахування коштів страхового відшкодування напряму на користь ФОП ОСОБА_3 який і здійснював ремонтні роботи з відновлення автомобіля відповідача після ДТП.

Відповідач погодилась з вказаною пропозиціє та зазначила в заяві про сплату страхового відшкодування про здійснення виплати відшкодування на банківський рахунок ФОП ОСОБА_3 який і виконував ремонтні роботи по відновленню автомобіля відповідача.

21 листопада 2017 року позивачем добровільно на підставі поданих документів відповідачем та закону було прийняте рішення про виплату страхового відшкодування відповідачу у сумі 79669 грн.

29 листопада 2017 року платіжним дорученням №8213 позивач сплатив вартість страхового відшкодування в розмірі 79669 грн. шляхом перерахування коштів страхового відшкодування на рахунок третьої особи - ФОП ОСОБА_3 який здійснив ремонт автомобіля відповідача.

В 2020 році, через три роки після події ДТП, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути добровільно сплачену ним суму страхового відшкодування за ремонт пошкодженого автомобіля з відповідача у зв`язку тим, що в червні 2019 року (через 2 роки після події ДТП) Печерський районний суд постановив судове рішенням по справі про адміністративне правопорушення яким винним у ДТП яке сталось 29 вересня 2017 року було визнано іншого учасника ДТП, а саме - водія автомобіля Акура, д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_4 .

Звертає увагу на те, що позивач визнав даний випадок з ДТП страховим випадком та прийняв власне мотивоване рішення (яке не скасовувалось ним, в мат справи відсутні відповідні докази) про виплату страхового відшкодування відповідачу.

Дане рішення позивача, було оформлене страховим актом і стало формальною підставою для виплати коштів відповідачу.

Вважає, що позивач не довів у чому полягає безпідставність набуття відповідачем грошових коштів, адже кошти були сплачені позивачем (Страховиком) на підставі ним же прийнятим та вмотивованим рішенням у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника в зв`язку з ДТП яке відбулось.

Факту недобросовісного або безпідставного набуття отриманих грошових коштів відповідачем, а також наявності рахункової помилки не встановлено та не доведено позивачем та не доводиться жодним доказом по справі.

Докази скасування вказаного рішення про виплату позивачем також відсутні в матеріалах справи.

Крім того, вважає, що в даному випадку страховик - позивач по цій справі, має право звернутися з регресним позовом на підставі ст. 1191 ЦК до особи яка безпосередньо завдала шкоду ( ОСОБА_4 ), з урахуванням нових встановлених обставини Печерським районним судом м. Києва, та вимагати стягнення з саме з нього суми яка заявлена вимогою у цьому позові до відповідача.

Просила, скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2022 року, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову АТ СК «ІНГО» відмовити у повному обсязі.

На апеляційну скаргу АТ СК «ІНГО» подало відзив, обґрунтовуючи його тим, що позивачем 25 березня 2017 року було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3033042 із ОСОБА_2 , за яким було забезпечено автомобіль «Тойота», д/н НОМЕР_1 , та застраховано цивільну відповідальність ОСОБА_2

29 вересня 2017 року мала місце ДТП, за участю забезпеченого автомобіля «Тойота», в результаті якої було пошкоджено належний відповідачці автомобіль «Ніссан», д/н НОМЕР_2 .

Протокол про адміністративне правопорушення було складено відносно водія автомобіля «Тойота», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , у зв`язку із чим ДТП, що мала місце 29 вересня 2017 року, була визнана страховиком страховим випадком.

12 жовтня 2017 року відповідачка звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування та просила сплатити страхове відшкодування на СТО ФОП ОСОБА_3

29 листопада 2017 року Страховиком було сплачене відповідачці страхове відшкодування у сумі 79669 грн шляхом перерахування коштів на ремонт належного їй автомобіля ФОП ОСОБА_3 .

Але вже 19 червня 2019 року Печерським районним судом м. Києва було ухвалено постанову, якою визнано винним у ДТП, що мала місце 29 вересня 2017 року, водія автомобіля «Акура», д/н НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , в діях водія автомобіля «Тойота», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зазначає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про безпідставність набуття відповідачкою страхового відшкодування, та зробив законний висновок про обґрунтованість позовних вимог.

Просило, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2022 року без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду, 29 вересня 2017 року о 13:22 год. у м. Києві по вул. Велика Васильківська, буд. 85/87 сталося ДТП за участю автомобілів Аcura д.н.з. НОМЕР_3 - водій ОСОБА_4 , легкового автомобіля Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 - водій ОСОБА_6 , Lexus GX 460, д.н.з. НОМЕР_4 - водій ОСОБА_7 та автомобіля Nissan Qashqai д.н.з. НОМЕР_2 - водій ОСОБА_1 .

На дату ДТП, цивільна відповідальність ОСОБА_2 застрахована та забезпечено автомобіль Тойота д.н.з. НОМЕР_1 .

02 жовтня 2017 року від ОСОБА_1 надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду №1547022.

12 жовтня 2017 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася до позивача ПрАТ «АСК ІНГО Україна» із заявою про виплату відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП, що сталося 29 вересня 2017 року за участю забезпеченого транспортного засобу Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 , під керування водія ОСОБА_6 та пошкодженого транспортного засобу Nissan Qashqai д.н.з. НОМЕР_2 , яке було запарковане, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок СТО - ФОП ОСОБА_3 .

Згідно страхового акту №1581719 від 21 листопада 2017 року було здійснено перерахування грошових коштів у сумі 749669 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_3 про що свідчить копія платіжного доручення №8213 від 29 листопада 2017 року.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 29 серпня 2017 року, визнано водія автомобіля Аcura д.н.з. НОМЕР_3 - ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

10 листопада 2020 року позивачем направлено відповідачу претензію про повернення грошових котів в розмірі 79669 грн., проте остання залишена без задоволення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача не виникло обов`язку по відшкодування шкоди належному відповідачу автомобілю Nissan д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 29 вересня 2017 року о 13 год. 20 хв. у м. Києві по вул. Велика Васильківська, вина ОСОБА_6 , водія транспортного засобу Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 , постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року не встановлено, а відтак страховий випадок не настав.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, підставою для повернення майна за статтею 1212 ЦК України є безпідставність його набуття.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3)повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч. 3 ст. 1212 ЦК України).

Отже, за змістом даної норми, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, договору або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з ч. 1-2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків ст. 11 ЦК України визначає договори та інші правочини, а також вказує, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, тобто закону.

Отже, закон є також підставою для виникнення прав та обов`язків та отримання коштів відшкодування.

Згідно положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Наявність приписів закону (ст. 22) ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в силу якого страховик особи яка завдала шкоду зобов`язаний відшкодувати шкоду потерпілій третій особі унеможливлює застосування ст. 1212 ЦК України, як підставу для стягнення (повернення) коштів у спірних правовідносинах.

Позивач визнав випадок з ДТП, яка мала місце 29 вересня 2017 року страховим випадком та прийняв власне мотивоване рішення про виплату страхового відшкодування відповідачу.

Дане рішення позивача, було оформлене страховим актом.

Згідно з статтею 1212 ЦК України, зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави - це таке правовідношення, в силу якого одна сторона (набувач), яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої сторони (потерпілого) без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Схожі висновки про застосування відповідних норм права викладені в постановах Верховного Суду України, зокрема у постанові від 24 вересня 2014 року (справа №6-122цс14); від 03 червня 2015 року (справа №6-100цс15); від 18 листопада 2015 року (справа №6-582цс15).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року (справа №6-88цс13) зроблено висновок, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

В постанові Верховного Суду від 10 вересня 2018 року (справа №638/11807/15) зазначено, що конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна.

У справі, що переглядається, «абсолютної» безпідставності набуття грошових коштів відповідачем позивач не наводить.

Крім цього, позивач не довів у чому полягає безпідставність набуття відповідачем грошових коштів, адже кошти були сплачені позивачем, як страховиком, на підставі ним же прийнятим та вмотивованим рішенням (страховий акт №1581719 від 21 листопада 2017 року) у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника в зв`язку з ДТП яке відбулось 29 вересня 2017 року.

Факту недобросовісного або безпідставного набуття отриманих грошових коштів відповідачем, а також наявності рахункової помилки під час розгляду справи не встановлено та не доводиться жодним доказом, наявним в матеріалах справи.

Отже, враховуючи, що позивачем були встановлені підстави для здійснення ОСОБА_1 страхового відшкодування, матеріали справи не містять відомостей про скасування страхового акту чи рішення про виплату відповідачці відповідних сум, то до спірних правовідносин неможливо застосувати положення статті 1212 ЦК України.

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув, та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову АТ СК «ІНГО», у зв`язку з чим рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд скасовує рішення і ухвалює нове про відмову у задоволенні позову, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3153 грн.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Страхова компанія «ІНГО» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Страхова компанія «ІНГО» (м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба