печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Новака Р.В. ,

при секретарі судового засідання - Бурячок А.І.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: приватне акціонерне товариство «Українське Дунаївське пароплавство»,

третя особа: ОСОБА_2 ,

предмет і підстави позову - про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся з позовом до приватного акціонерного товариства «Українське Дунаївське пароплавство», третя особа: ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди. В обгрнутування своїх позовних вимог позивач зазначав, що наказом по ПрАТ «Українське дунайське пароплавство» № 21л від 14.06.2021 «Про прийняття до дисциплінарної відповідальності виконувача обов`язків заступника голови правління ОСОБА_1 , було звільнено з ПрАТ «УДП» 14.06.2021, ОСОБА_1 було звільнено за прогули без поважної причини. Позивач вважає даний наказ незаконним та таким, що виданий з грубим порушенням вимог чинного законодавства та який підлягає скасуванню з одночасним поновленням позивача на роботі в ПрАТ «УДП» на посаді виконувача обов`язків заступника голови правління, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди.

Ухвалою суду від 13.07.2021 у справі за вказаним позовом було відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження з повідомленням (викликом) сторін.

08.12.2021 через канцелярію суду від представника відповідача - Іскрова К.М. було подано відзив. Представник відповідача вважає позовну заяву безпідставною та необґрунтованою, такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Наказом до ПрАТ «УДП» від 14.06.2021 за № 21 л позивач - ОСОБА_1 був звільнений з ПрАТ «УДП» за прогули на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, по причині відсутності на робочому місці в період з 01.06.2021 по 14.06.2021 (дата заповнення табелю 14.06.2021). Мотивування звільнення та докази зібрані роботодавцем в підтвердження фактів відсутності на робочому місці у двотижневий період, з`ясування причин відсутності такої відсутності, викладені безпосередньо у самому змісті наказу та додатковому тлумаченню не підлягають.

До даного відзиву відповідач надає докази, на які було посилання у самому Наказі і які лягли у основу прийняття такого рішення роботодавцем та підтверджують факт прогулів без поважної причини позивача.

Відповідач зазначає, що відповідно до даних табеля обліку використання робочого часу та усіх матеріалів, в період з 01.06.2021 по 14.06.2021, в.о. заступника голови правління ПрАТ «УДП» ОСОБА_1 буд відсутній на робочому місці. Відповідно в зазначений період, ПрАТ «УДП» йому були проставлені в табелі прогули без поважних причин. ПрАТ «УДП» були вжиті всі дії щодо відібрання від ОСОБА_1 пояснень з приводу причин його відсутності на робочому місці в період з 01.06.2021, для цього 03.06.2021 в.о. голови Правління Яценко П.Д. зателефонував позивачу з приводу з`ясування причин його відсутності, про що був складений Акт «Про попередження в.о заступника голови Правління ОСОБА_1 б/н від 03.06.2021 (завірена належним чином копія додається в додатках), а також з цією метою на адресу ОСОБА_1 направлявся лист за вих.№СУП-255 від 03.06.2021 (додається в додатках), в якому ПрАТ «УДП» просило негайно повідомити (надати пояснення) щодо причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, який позивач ігноруючи, навмисно ігнорував його отримання. Як вбачається з наведеного, відповідач» керуючись нормами КЗпП України зажадав від ОСОБА_1 письмових пояснень та вжив всіх дій та заходів для цього. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно пункту 7.3 Додатку №10 до Колективного договору ПрАТ «УДП» «До застосування стягнення від порушника трудової дисципліни повинні бути витребувані пояснення в письмовій формі. Відмова працівника дати пояснення не може бути перешкодою для застосування стягнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються роботодавцем безпосередньо за виявленням вчинку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу хвороби або перебування у відпустці». Згідно статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше од-ного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. При обранні виду стягнення ОСОБА_1 , а саме звільнення, було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Зокрема, під час видання наказу було ПрАТ «УДІ» враховано, що відсутність на робочому місці (прогули) зі сторони ОСОБА_1 є тяжкими дисциплінарними проступками, що були вчиненні свідомо в. о. заступника голови Правління ПрАТ «УДП» ОСОБА_1 та с негативним прикладом для інших працівників. Вказане порушення було вчинено за обставин свідомого ігнорування в.о. заступника голови Правління ПрАТ «УДП» ОСОБА_1. правил внутрішнього трудового розпорядку в ПрАТ «УДП», які були встановлені для працівників ПрАТ «УДП та закріплені в додатку №10 до Колективного договору ПрАТ «УДП» та є обов`язковими для виконання всіма працівниками ПрАТ «УДП».

В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримував, просив задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справу без його участі, в позові просив відмовити.

07.11.2022 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів та про зупинення провадження у справі. В своєму клопотанні позивач просив витребувати з відповідача певні докази та зупинити провадження у справі до ухвалення рішення в іншій справі.

Ухвалою суду від 23.01.2023 було відмовлено позивачу у витребуванні доказів та зупинення провадження, оскільки клопотання було необґрунтованим.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що Наказом до ПрАТ «УДП» від 14.06.2021 за № 21 л позивач - ОСОБА_1 був звільнений з ПрАТ «УДП» за прогули на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, по причині відсутності на робочому місці в період з 01.06.2021 по 14.06.2021 (дата заповнення табелю 14.06.2021).

Відповідно до даних табеля обліку використання робочого часу та усіх матеріалів, в період з 01.06.2021 по 14.06.2021, в.о. заступника голови Правління ПрАТ «УДП» ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці. Відповідно в зазначений період, ПрАТ «УДП» йому були проставлені в табелі прогули без поважних причин.

згідно ч. 2 ст. 140 КЗпПІ України у трудових колективах створюється обстановка не-терпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського виливу.

Статтею 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Згідно ч. 1 ст. 142 К3пП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджують-ся трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

Правила внутрішнього трудового розпорядку, які встановлені для працівників ПрАТ «УДП», закріплені в Додатку №10 до колективного договору ПрАТ «УДПР» (завірена належним чином копія витягу додається в додатках).

Так, згідно додатку №10 до колективного договору ПрАТ «УДП»: «Пункт 3.1 працівники зобов`язані: а) працювати сумлінно, дотримуватися дисципліни пращі, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, встановлених внутрішніх політик пароплавства (СМЯ, СУБ, СУОП), зберігати комерційну таємницю, виконувати інструкцію з організації пропускного режиму, використовувати весь робочий час для продуктивної праці, утримуватися від дій, що заважають іншим працівникам виконувати їх трудові обов`язки; в) дотримуватися встановленого режиму роботи, вживати заходів до усунення причин, що перешкоджають нормальному виробництву роботи або ускладнюють її перебіг.

Згідно пункту 5.1 в пароплавстві прийнята тривалість робочого часу 40 годин на тиждень. Для працівників, не зайнятих на змінних роботах, встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями - в суботу та неділю. Тривалість щоденної роботи - 8 годин, напередодні святкових та неробочих днів - 7 годин. Час початку і закінчення роботи та перерви для відпочинку і харчування встановлюються наступні: початок роботи - 8 год.; перерва - з 13 до 14 год.; закінчення роботи - 17 год.»

3 огляду на викладене вбачається, що ОСОБА_1 порушив правила внутрішнього трудового законодавства, які були встановлені для працівників ПрАТ «УДП» та закріплені в додатку №10 до колективного договору ПрАТ «УДП». Виходячи з матеріалів справи, позивачем не вбачається спростування такої інформації.

ПрАТ «У ДП» вживались дії щодо відібрання від ОСОБА_1 пояснень з приводу причин його відсутності на робочому місці в період з 01.06.2021, так, зокрема, для цього 03.06.2021 в.о. голови Правління Яценко П.Д. зателефонував позивачу з приводу зсування причин його відсутності, про що був складений Акт «Про попередження в.о заступника голови Правління ОСОБА_1 б/п від 03.06.2021 (завірена належним чином копія додається в додатках). Крім того, з цією ж метою, на адресу ОСОБА_1 направлявся лист за вих.№CI1-255 від 03.06.2021, в якому ПрАТ «УДП просило негайно повідомити (надати пояснення) щодо причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, який позивач проігнорував.

Як вбачається з наведеного, відповідач, керуючись нормами КЗпП України, зажадав від ОСОБА_1 письмових пояснень та вжив дій та заходів для цього.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно пункту 7.3 додатку №10 до колективного договору ПрАТ «УДП» «до застосування стягнення від порушника трудової дисципліни повинні бути витребувані пояснення в письмовій формі. Відмова працівника дати пояснення не може бути перешкодою для застосування стягнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються роботодавцем безпосередньо за виявленням вчинку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу хвороби або перебування у відпустці.»

Згідно статті 148 К3пП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше од-ного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

При обранні виду стягнення ОСОБА_1 , а саме звільнення, було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Зокрема, під час видання наказу було ПрАТ «УДП» враховано, що відсутність на робочому місці (прогули) ОСОБА_1 є тяжкими дисциплінарними проступками, що були вчиненні свідомо в. о. заступника голови Правління ПрАТ «УДП» ОСОБА_3 та є негативним прикладом для інших працівників.

Вказане порушення було вчинено за обставин свідомого ігнорування в.о. заступника голови Правління ПрАТ «УДП» ОСОБА_1. правил внутрішнього трудового розпорядку в ПрАТ «УДП», які були встановлені для працівників ПрАТ «УДП та закріплені в додатку №10 до колективного договору ПрАТ «УДІ» та є обов`язковими для виконання всіма працівниками ПрАТ «УДІ».

З матеріалів справи та доказами наданими позивачем, судом не вбачається, що позивач надавав пояснення щодо причин відсутності на роботі.

У постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 235/2284/17 зроблено висновок, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Жодних з поважних причин відсутності позивача на робочому місці ним не повідомлялась.

Отже, вищезазначене свідчить про законність звільнення ОСОБА_1 згідно наказу по ПрАТ «УДП» 21 л від 14.04.2021 за прогули на робочому місці.

Крім того, виходячи зі змісту позовної заяви, позивач й сам не заперечує факт своєї відсутності на робочому місці в період з 01.06.2021 по 14.06.2021.

Згідно до положення ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян.

Позивачем в позові було зазначено, що він вважає що «..вказана норма застосовується як виключення з правил до працівників які є членами профспілкової організації і щодо яких застосовуються положення статті 43 КЗпП України»

Втім, суд звертає увагу на те, що положення ст. 43 КЗпП України» не передбачає саме статусу, в якому повинен перебувати керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступники, головний бухгалтер підприємства, установи, організації, його заступники та інше, а саме: вони повинні бути членами профспілки або засновником такої профспілки.

Щодо відшкодування моральної шкоди позивачу, суд зазначає наступне. Нормами чинного Кодексу законів про працю України (далі - КЗиП1) передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику, провадиться у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для відновлення й організації звичного життя працівника (ст. 237-1 К3пП).

Відшкодування моральної шкоди за трудовим законодавством можливе не лише за наявності відповідного суб`єктного складу, а й за настання сукупної наявності певних умов: наявність виражених моральних страждань; втрата нормальних життєвих зв`язків та соціального статусу; необхідність застосування надмірних зусиль для відновлення нормального рівню життя та інше.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У своєму позові позивач зазначив, що «незаконне звільнення мене з формулюванням «за прогул без поважних причин» призвело до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків, оскільки, наявність незаконного наказу з таким формулюванням викликає певні сумніви щодо моєї відповідальності у потенційних роботодавців, несе репутаційні ризики і це вимагає додаткових зусиль для організації мого життя

Однак, позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, які саме моральні страждання він поніс, наслідком яких стало погіршення стану. Не надано жодних доказів на підтвердження того, що дане формулювання звільнення дійсно викликає певні сумніви щодо його відповідальності у потенційних роботодавців та начебто несе для позивача репутаційні ризики, та це ще вимагає додаткових зусиль для організації його життя. А також, жодним чином не обґрунтована сума моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень.

Крім того, факт звільнення позивача з посади в.о. заступника голови Правління на законній підставі виключає можливість задоволення позову в частині стягнення відшкодування моральної шкоди.

Також, суд звертає увагу на те, що всі інші матеріальні вимоги позивача, стосовно стягнення заробітної плати за період з 01.06.2021 по 14.06.2021, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та судових витрат є похідними від вимоги про скасування наказу про звільнення за прогули який прийнятий роботодавцем, з повним дотриманням процедури прийняття такого рішення відносно найманого працівника.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, оскільки не встановлено порушень прав позивача при звільненні.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 39-1, 40, 235 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 79, 81, 141, 263-266, 289, 352, 354, 395 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українське Дунаївське пароплавство», третя особа: ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду м. Києва або через Печерський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

відповідач: приватне акціонерне товариство «Українське Дунаївське пароплавство», 68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Пароходна, буд. 28,

третя особа: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

Суддя: Р.В. Новак