ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2-5624/08/11 Головуючий суддя І інстанції Колесник С. А.
Провадження № 22-ц/818/1082/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про визнання права власності на самовільні будівлі та перерозподіл ідеальних часток,
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

20 червня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

судді-доповідача Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

перевіривши відповідність вимогам закону апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2008 року, по справі № 2-5624/08/11 за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Харківської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 , про визнання права власності на самовільні будівлі та перерозподіл ідеальних часток,

в с т а н о в и в:

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2008 року позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено.

Позовну заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право спільної власності на самовільні будівлі: житловий будинок літ. «Н-2» та перепланування приміщення 2-1 з кухні в житлову кімнату будинку літ. «А-1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Перерозподілені ідеальні частки співвласників житлових будинків літ. «А-1» і літ. «Н-2» з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 і вважати, що: - ОСОБА_4 належить 93/200 частин замість 27/100 частин; - ОСОБА_3 належить 93/200 частин замість 27/100 частин; ОСОБА_5 належить 3/100 частин замість 19/100 частин; - За Державою не зареєстровано 4/100 частин замість 27/100 частин.

03.04.2023 до Київського районного суду м. Харкова надійшла заява третьої особи: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення у цивільній справі №2-5624/08/11 за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якій просили: виправити арифметичну помилку або ухвалити додаткове рішення в якому буде зазначено реальні розрахунки ідеальних часток по домоволодінню між співвласниками, у якій просили виправити арифметичну помилку або ухвалити додаткове рішення в якому буде зазначено реальні розрахунки ідеальних часток по домоволодінню між співвласниками.

Ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2023 року у задоволенні заяви третьої особи ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про виправлення арифметичної помилки та про винесення додатково рішення було відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням та згаданими ухвалами суду, 04 травня 2023 року ОСОБА_1 та її представник за довіреністю - ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просили поновити процесуальний строк на оскарження вищевказаного рішення та ухвал суду.

На обґрунтування послались на те, що на оголошенні рішення суду апелянт не була присутня, а повний текст судового рішення вона отримала тільки у цьому році.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 червня 2023 року було відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження за недоведеністю поважних причин його пропуску. Апеляційну скаргу було залишено без руху, та надано строк для звернення до Харківського апеляційного суду з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин його пропуску та надання доказів на їх підтвердження.

15 червня 2023 року на адресу Харківського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 та її представника за довіреністю ОСОБА_2 про усунення вищевказаних недоліків, в якій вони просять поновити процесуальні строки на апеляційне оскарження згаданого рішення суду першої інстанції від 05 грудня 2008 року та - ухвал від 07 квітня 2023 про відмову у задоволенні заяви про виправлення описки та ухвалення додаткового рішення.

Заява про поновлення процесуальних строків стосовно оскарження вищевказаних ухвал від 07 квітня 2023 року розглядається в межах інших апеляційних проваджень: №№ 22-ц/818/1083/23 та 22-ц/818/1084/23.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі по тексту чинний ЦПК або ЦПК) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Відповідно до пункту 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України в редакції, яка була чинною на день ухвалення оскарженого рішення 05 грудня 2008 року, були передбачені такі правили набрання рішенням суду законної сили: рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 цього Кодексу, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Норми ч.ч. 1, 3 ст. 294 ЦПК України в редакції, яка була чинною на день ухвалення оскарженого рішення 05 грудня 2008 року, передбачали наступні строки апеляційного оскарження: заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Згідно ч. 4 ст. 297 ЦПК України в редакції, яка була чинною на день ухвалення оскарженого рішення 05 грудня 2008 року, також передбачала, що апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 72 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції; частина перша статті 126 чинної редакції ЦПК України).

ЦПК України, зокрема стаття 297, у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції, не встановлював для осіб приватного права преклюзивний строк для подачі апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 354 чинного ЦПК України передбачений наступний порядок поновлення процесуального строку на подачу апеляційну скаргу:

2. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

3. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 357 ЦПК України: якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Норма статті 358 ЦПК України передбачає наступне:

1. Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо, зокрема:4) скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

2. Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

3. Питання про відмову у відкритті апеляційного провадження вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

4. Копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надсилається учасникам справи в порядку, визначеному статтею 272 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що редакція чинного на день подачі вищевказаної апеляційної скарги ЦПК України у нормі ст. 358 з 15 грудня 2017 року обмежила право на апеляційне оскарження річним присічний строком для осіб приватного права, а на день ухвалення оскарженого рішення суду норми цивільного процесуального права такого присічного строку не передбачали, внаслідок чого були звужені права апелянта на поновлення процесуального строку поза межами річного присічного строку, - тому відповідно до вказаної норми ч. 4 ст. 3 чинного ЦПК України у системному зв`язку з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» до чинного ЦПК України, колегія суддів при вирішенні заяви про поновлення процесуального строку застосовує вказані норми ст. 297 щодо строків апеляційного провадження в редакції ЦПК України, яка була чинною на день ухвалення оскарженого рішення, без урахування норми частини другої статті 358 чинного ЦПК України щодо річного присічного строку, а також - застосовує процедуру апеляційного оскарження, яка визначається за процесуальними правилами, що діють на момент подання апеляційної скарги, а не на час ухвалення оскарженого рішення, тобто чинний ЦПК України.

Такий підхід суду апеляційної інстанції ґрунтується на принципі правової визначеності, що є складовою частиною конституційного принципу верховенства права, ст. 8 Основного Закону України, та враховує легітимні очікування апелянта щодо застосування строків для оскарження рішення суду, які їй були відомі на день ухвалення рішення по справі у судовому засіданні, в якому згідно журналу судового засідання вона була присутньою, які з грудня 2017 року були обмежені для неї річним присічним строком (а.с. 70-71).

З огляду на це колегія суддів відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує наведені з цього приводу релевантні правові висновки про застосування вказаних норм цивільного процесуального права, які були висловлені у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (провадження № 4-36цс21), посилання у Єдиному державному реєстрі судових рішень в мережі Інтернет: https://reyestr.court.gov.ua/Review/109390156, та не враховує правові висновки щодо застосовності передбаченого ч. 2 ст. 358 ЦПК України річного присічного строку, що не відповідає принципу правової визначеності, вищевказаної норми ч. 4 ст. 3 чинного ЦПК України у системному зв`язку з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» до чинного ЦПК України, які були висловлені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц, провадження № 61-37352сво18, посилання у Єдиному державному реєстрі судових рішень в мережі Інтернет: https://reyestr.court.gov.ua/Review/80005688.

Перевіривши доводи заяви апелянта про поновлення процесуального строку, колегія суддів вважає, що вона не довела наявність поважних причин, які б у даному випадку істотно перешкоджали їй вчасно подати апеляційну скаргу на рішення суду.

На обґрунтування доводів про поновлення процесуального строку на подачу апеляційної скарги в порядку усунення недоліків апелянт у заяві від 15 червня 2023 року покликалася на відомості з журналу судового засідання від 05 грудня 2008 року про те, що ОСОБА_1 була присутня у судовому засіданні тільки до 10:46, а резолютивна частина рішення була оголошена за її відсутності набагато пізніше, об 15:32 дня. Доказів про присутність апелянта при проголошенні рішення суду матеріали справи не містять.

Також апелянт у своїй заяві про поновлення процесуального строку від 15 червня 2023 року покликається на те, що матеріали справи не містять доказів, коли було складено повний текст судового рішення, яке дотепер не оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, тому достовірно не відомо з якого часу необхідно обчислювати строк на апеляційне оскарження. Враховуючи, що на оголошенні судового рішення апелянт не була присутня, а повний текст судового рішення отримано тільки у цьому році, апелянт вважає, що має право на поновлення процесуальних строків на апеляційне оскарження.

Права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі на день розгляду справи судом першої інстанції були визначені ст. 27 чинному на той час ЦПК України наступним чином: особи, які беруть участь у справі, мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися правовою допомогою, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення і ухвали суду, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Аналогічні права та обов`язки учасника справи передбачені у ст. 43 чинного ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Київського районного суду м. Харкова по суті позову було ухвалено 05 грудня 2008 року. Згідно журналу судового засідання від 05 грудня 2008 року ОСОБА_1 була присутня у цьому судовому засіданні, коли справа була розглянута по суті та ухвалено вищевказане рішення, взяла участь у судових дебатах, в яких як вбачається зі звукозапису по суті не заперечувала проти задоволення позову (а.с. 76), а апеляційну скаргу було нею подано 04 травня 2023 року, тобто зі значним пропуском визначеного нормою статті 297 ЦПК України, у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції, 10-денного строку на апеляційне оскарження, який має відраховуватися з дня проголошення рішення. Ніяких перепон у отриманні повного тексту рішення суду в межах згаданого 10 денного строку на подачу заяви про подачу апеляційної скарги, або пізніше, у апелянта не було, відповідних доказів вона до суду апеляційної інстанції не надала, в матеріалах справи вони відсутні, що свідчить про недотримання апелянтом процесуального обов`язку добросовісно користуватися своїми права, що включає обов`язок через розумний проміжок часу цікавитися перебігом та результатами судового розгляду, в якому вона брала участь (див. з цього приводу правові висновки, які були висловлені у п. 41 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) від 03 квітня 2008 року, заява № 3236/03).

Апелянт була присутня у судовому засіданні 05 грудня 2008 року, коли судом був розглянутий позов по суті, суд роз`яснив її процесуальні права, вона особисто висловила свою позицію щодо позову, та виступила у судових дебатах, а отже знала, що суд видалився до нарадчої кімнати для оголошення вступної та резолютивної частини рішення суду (а.с. 70). Згідно звукозапису судового засідання, копія якого міститься на компакт-диску у матеріалах справи, апелянт не заперечувала проти задоволення позову і цю обставину вона у доводах скарги не оспорює (а.с. 76, 98-100).

У матеріалах справи відсутні відомості про те, що апелянт зверталась до суду за отриманням повного тексту ухваленого 05 грудня 2008 року рішення до звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення чи виправлення описки від 03 квітня 2023 року. За текстом цієї заяви апелянту відомо про зміст ухваленого судом 05 грудня 2008 року рішення, і вона вважає, що житлова площа, яка припадає на визначену згаданим рішенням суду частку зменшилась з 53,8 до 15,5 метрів. При цьому апелянт звертає увагу суду, що її сусіди по домоволодінню-позивачі у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на цей час вже не є власниками частини домоволодіння, де вона проживає, а відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна тепер власником частини домоволодіння є інша особа ОСОБА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 11970038. Колегія суддів враховує цю інформацію в контексті застосування принципу правової визначеності.

Доводи апеляційної скарги про те, що апелянт не отримувала копії оскаржуваного судового рішення, за наявності доказів щодо обізнаності заявниці про його існування та її тривалої, більше 14 років, процесуальної бездіяльності у цьому питанні, не свідчать про наявність істотних перешкод для вчасного оскарження рішення суду, оскільки така процесуальна поведінка учасника справи з урахуванням наведених правових висновків ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» не є добросовісною з точки зору принципу правової визначеності, як елемента верховенства права, та рівності учасників справи перед законом і судом, ст.ст. 10, 12 ЦПК України.

За змістом вказаної норми ст. 294 ЦПК України в редакції на день ухвалення рішення, апелянт була зобов`язана протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду, 05 грудня 2008 року, звернутися до суду із заявою про його оскарження, що не вимагало від неї попереднього отримання повного тексту рішення суду.

З цих підстав колегія суддів також відхиляє посилання у доводах заяви про поновлення процесуального строку на те, що оскаржене рішення суду не було опубліковане у Єдиному державному реєстру судових рішень, що не вплинуло на можливість апелянта вчасно у розумний строк отримати копію повного тексту рішення.

Крім того, колегія суддів виходячи з загальних засад цивільного законодавства, справедливість, добросовісність та розумність, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, вважає сумнівними доводи заяви про те, що апелянт не була обізнана про результати розгляду справи та зміст оскарженого рішення суду в день проголошення його резолютивної частини, 05 грудня 2008 року. Про це свідчить її подальша процесуальна поведінка, коли вона після ухвалення рішення суду по суті спору, про що їй було достеменно відомо внаслідок особистої участі у судовому засіданні 05 грудня 2008 року, та наступної зміни власників визначених за цим рішення суду 93/100 частки домоволодіння у квітні 2009 року - до квітня 2023 року тривалий час не цікавилась результатами розгляду справи та не зверталась до суду ні з якими заявами з приводу отримання копії повного тексту рішення.

Таку непослідовну процесуальну поведінку колегія суддів розцінює, як недобросовісну, що є зловживанням процесуальним правом на оскарження рішення суду та порушує легітимні очікування (сподівання) інших учасників справи на виконання рішення суду, яке у передбачені нормами цивільного процесуального права строки не було оскаржене, а тому набрало чинності та створило для них законні підстави для набуття права власності, яке захищене гарантіями права на мирне володіння майном у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з наданої апелянтом Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з 22 квітня 2009 року власником визначеної згідно вказаного рішення суду 93/100 частини домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 20 березня 2009 року вже є інша особа ОСОБА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 11970038, що свідчить про звернення рішення суду до виконання після спливу строку на його апеляційне оскарження 16 грудня 2008 року (а.с. 82).

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини перевіряючи дотримання українським судом вказаного права на справедливий суд при аналогічній процесуальній ситуації дійшов правового висновку, який є джерелом права по даній справі: якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata (правової визначеності), особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. п.п. 41, 47 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) від 03 квітня 2008 року, заява № 3236/03).

При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З огляду на недобросовісну процесуальну поведінку апелянта у світлі вищевказаних обставин справи, та з урахуванням наведеного правового обґрунтування - колегія суддів не вбачає законних підстав для визнання поважними наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження. Інший підхід суду до вирішення заяви про поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу за відсутності з боку інших учасників справи процесуальних порушень покладає на них та нового власника спірної нерухомості не пропорційний процесуальний тягар та не буде відповідати принципу пропорційності, визначеному у ст. 11 ЦПК України, та принципу правової визначеності, які є елементами принципу верховенства права, ст. 10 ЦПК України.

Крім того, апеляційна скарга не містить доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, її стану здоров`я. Посилання на запровадження в Україні воєнного стану не береться апеляційним судом до уваги за відсутності причинного зв`язку, оскільки оскаржуване рішення ухвалено судом 05.12.2008, а воєнний стан в Україні запроваджено з 24.02.2022, коли рішення суду вже набрало чинності.

Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, адже такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану і унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Оскільки наведені апелянтом у заяві від 15 червня 2023 року підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом апеляційної інстанції неповажними, то відповідно до ч. 4 ст. 357, п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України слід відмовити у відкритті апеляційного провадження з цих підстав.

Керуючись ч. 4 ст. 357, п. 4 ч. 1 ст. 358, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2008 року, по справі № 2-5624/08/11, за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Харківської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 , про визнання права власності на самовільні будівлі та перерозподіл ідеальних часток.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження направити учасникам справи. Скаржнику вважати повернутою апеляційну скаргу разом з доданими до скарги матеріалами, які залишаються у матеріалах справи для подальшого розгляду в частині оскарження ухвал суду першої інстанції від 07 квітня 2023 року про відмову у постановленні додаткового рішення по справі та виправлення арифметичної помилки.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її складення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М. Мальований.

Н.П. Пилипчук.