465/3537/23
2/465/2283/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Марків Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пей" до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пей" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів в розмірі 132973,70 грн. та судові витрати.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 18.05.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Сторони в судове засідання не з`явились, хоча й були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення такого.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

15.08.2023 року від представника позивача до суду надійшло клопотання, в якому просив закрити провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову, стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пей" 1342,00 судового збору, сплаченого при поданні позову, повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Нова Пей" з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 1342,00 грн., стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пей" судові витрати на правову допомогу в розмірі 12500,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Зі змісту ст.206 ЦПК України вбачається, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Судом встановлено, що порушене право позивача відновлено відповідачем у повному обсязі та погашено наявну заборгованість в розмірі 132973,70 грн.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд ухвалою закриває провадження по справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Підстав для неприйняття відмови від позовних вимог у суду не має.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне прийняти відмову від позову та на підставі ст.255 ЦПК України закрити провадження у справі, оскільки сторона позивача, відповідно до положень ст.49, 255 ЦПК України, відмовилася від позову, підстав для неприйняття такої відмови судом не встановлено, відмова від позову не суперечить вимогам чинного законодавства і не порушує права сторін, наслідки відмови від позову сторонам зрозумілі, про що міститься письмова заява представника позивача, а також вказані наслідки відмови від позову роз`яснені представнику позивача у судовому засіданні.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.255 ЦПК, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Статтями 3 і 4 Закону України «Про судовий збір» визначено об`єкти справляння судового збору, його розміри та перелік позовних заяв чи інших заяв, передбачених процесуальним законодавством, за подання яких судовий збір не справляється.

Частиною першою статті 9 згаданого Закону передбачено сплату судового збору за місцем розгляду справи із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно із п.5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1 ст.142 ЦПК України).

Частиною другою статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми, а в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті,- повністю.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Зазначений порядок затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013№787 «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів» та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/24182. Відповідно до п.5 зазначеного порядку, у разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до головних управлінь Казначейства, Казначейства (у разі сплати судового збору в іноземній валюті) подається копія судового рішення, яке набрало законної сили, засвідчена належним чином.

Як зазначено у пункті 42 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», статтею Закону «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»). Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом №3674-VI); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ.

При цьому, поданий заявником платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору, повертається заявнику, а до матеріалів справи приєднується належним чином посвідчена копія цього документа. Про заміну зазначеного документа копією здійснюється відповідна відмітка в описі справи.

Згаданим законом не передбачено граничного терміну повернення сплаченої суми судового збору.

Крім того, як передбачено п. 44 вище зазначеної постанови, питання щодо повернення сплаченої суми судового збору в будь-якому разі вирішується судом, який вирішував питання, пов`язані з відкриттям провадження у справі, чи розглядав справу, навіть якщо таку сплату помилково здійснено не за місцем розгляду справи.

Таким чином, підлягає до повернення позивачу за рахунок коштів Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а саме 1342 грн. 00 коп., оскільки справу провадженням закрито на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Крім того, враховуючи ту обставину, що справа провадженням закрита на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку з відмовою позивача від позову та повернення позивачу за рахунок коштів Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а саме 1342 грн. 00 коп., тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1342 грн. 00 коп.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 9 ст.141 ЦПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.141 ЦПК, враховує, зокрема поведінку сторони під час розгляду справи, те, що передумовою звернення позивача до суду були неправомірні дії відповідача.

Суд враховує, що лише після вжиття позивачем правових способів захисту шляхом пред`явлення позову, відповідачем було відновлено його право і повернуто кошти.

З урахуванням особливостей вказаної справи, суд вважає, що стягнення витрат за правову допомогу з відповідача на користь позивача відповідатиме основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, верховенству права та відшкодуванню судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»`договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Пост Фінанс" 01.07.2020 року укладено договір про надання правової допомоги б/н з адвокатом Войтовим Олександром Анатолійовичем.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу судом взято до уваги правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у праві № 755/9215/15-ц. Так, Велика Палата Верховного Суду наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, згідно з усталеною практикою Верховного Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19).

Звертаючись до суду з заявою про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу представник позивача на підтвердження понесення судових витрат на правову допомогу надав суду наступні докази:

- Протокол узгодження вартості послуг №50 від 08.05.2023 року, відповідно до якого вартість надання замовнику правової консультації з предмету позову, визначення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини становить 4000,00 грн., вартість збору доказів для позову - ознайомлення з матеріалами особової справи працівника, перевірка рівня матеріальної відповідальності, отримання необхідних касових документів/пояснень становить 4000,00 грн., вартість підготовки та подання до суду (іншим учасникам справи) позову, відповіді на відзив (за необхідності), необхідних заяв/клопотань становить 4500,00 грн.;

- Акт приймання - передачі наданих адвокатом послуг від 15.08.2023 року, відповідно до якого вартість наданих адвокатом послуг становить 12500,00 грн.

Суд звертає увагу сторін на висновки у постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 від 24.10.2019 року та 07.11.2019 року та у справі №922/2685/19 від 08.04.2020 року, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 174 ЦПК заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача подано позовну заяву до суду та актом надання послуг підтверджено підготовку та складання такої представником позивача, відтак суд приходить до висновку, що стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу за підготовку та складання позовної заяви, що становить суму в розмірі 3000,00 гривень, оскільки саме такий розмір судових витрат є доведеним, документально обґрунтованим та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Разом з тим, враховуючи, що послуги адвоката з надання правової консультації з предмету позову, визначення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, збору доказів для позову - ознайомлення з матеріалами особової справи працівника, перевірка рівня матеріальної відповідальності, отримання необхідних касових документів/пояснень охоплюється послугою з підготовки та складання позовної заяви, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги представника позивача про стягнення судових витрат на правову допомогу в цій частині в розмірі 8000,00 грн. слід відмовити.

Окрім цього, суд не бере до уваги зазначення представником позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу в частині підготовки та подання до суду відповіді на відзив та заяв/клопотань, оскільки в матеріалах справи такі відсутні.

Враховуючи вищевикладене, та те, що позивач поніс судові витрати на правову допомогу, а також керуючись вимогами чинного процесуального законодавства щодо справедливого вирішення спорів, та критеріями визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, що становить суму в розмірі 3000,00 гривень, що відповідає принципу розумності та реальності розміру витрат на правову допомогу.

Керуючись п.2 ч.1. ст.255 ЦПК України, суд, -

постановив:

Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пей" задоволити частково.

Прийняти відмову представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пей" від позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пей" до ОСОБА_1 про стягнення коштів закрити.

Роз`яснити учасникам процесу наслідки закриття провадження, передбачені ст.256 ЦПК України.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Нова Пей" за рахунок коштів Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 1342 (одна тисяча триста сорок дві) 00 коп., сплаченого відповідно до платіжної інструкції №ПФ601696 від 10.05.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пей" судовий збір у розмірі 1342 (одна тисяча триста сорок дві) 00 коп.

Cтягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пей" судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

У решті вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пей" відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Пей", , адреса: м.Київ, Столичне Шосе, буд.103, оф.1304.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Марків Ю.С.