Дата документу 20.06.2023 Справа № 337/3781/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/3781/22 Головуючий у 1 інстанції: Козлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/909/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Дашковської А.В.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» у особі представника - адвоката Руденка Костянтина Васильовича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» зазначило, що відповідно до укладеного договору № 6-2 від 24.04.2021р. між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 4 850,00 гривень строком на 30 днів шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ «ПРИВАТБАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4,0 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

17.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» укладено договір відступлення прав вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021р., відповідно до умов якого право вимоги за договором № 6-2 від 24.04.2021р. перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО».

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 04.11.2022р. утворилась заборгованість у розмірі 17 347,79 гривень, з яких: 4 850,00 грн. - заборгованість за кредитом; 3 201,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом за період з 24.04.2021р. по 24.05.2021р. (включно); 9 396,79 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 4,0 % за кожен день користування кредитом за період з 25.05.2021р. по 13.07.2021р. (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки, а також судові витрати, зокрема, витрати на правову допомогу адвоката.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» у особі представника - адвоката Руденка К.В. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати, та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд безпідставно виснував, що позивачем не доведено набуття права вимоги до відповідача та факт укладення кредитного договору, оскільки ним долучені через систему «Електронний суд»: договір відступлення права вимоги, акт приймання-передачі, чек про переказ, кредитний договір, анкета-заява на кредит, витяг щодо хронології дій відповідач з укладення кредитного договору тощо.

У скарзі зазначається, що кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з якими позичальник ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Окрім цього, зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», викладені для загального доступу в мережі Інтернет на сайті https://monetka.ua/uk/about_usабоhttps://monetka.com.ua/uk/about_us.

В додатку до позовної заяви мається Витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua щодо хронології дій при укладенні кредитного договору № 6-2 від 24.04.2021р., у якому зазначено, що 24.04.2021р. о 15 год. 16 хв. 41 сек. друкована форма укладеного кредитного договору була розміщена в особистому кабінеті позичальника, в якому вона отримала власний примірник кредитного договору. А тому відповідач отримала примірник кредитного договору в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Фінансова Компанія «Фінанс Інновація».

Зазначається, що ОСОБА_1 не заперечує той факт, що на її банківський рахунок 24.04.2021р. надійшли кошти в сумі 4 850,00 грн. Тому твердження відповідача, що їй було невідомо про кредитні кошти на її платіжній картці № НОМЕР_1 , є неправдивим, оскільки саме після підписання кредитного договору їй надійшла вказана сума кредиту.

За вказаних обставин позивач вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що кредитний договір не укладався, а походження грошових коштів, що були зараховані на платіжну картку № НОМЕР_1 , не доведено як кредит від ТОВ «Фінансова Компанія «Фінанс Інновація».

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила проти доводів апелянта, посилаючись на відсутність доказів укладання кредитного договору, належність кредитного договору до споживчого кредитування, недоведеність позивачем належної оферти (пропозиції) та належного акцепту, відсутність належних доказів, що підтверджують факт переказу коштів з банківського рахунку товариства та на банківський рахунок відповідача, недоведеність факту відступлення прав вимоги. Вважає, що судом встановлені обставини правильно з урахуванням того, що позивачем не надано оригіналів чи копій електронних доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст.369 цього Кодексу.

Згідно із п. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що пластикова платіжна картку № НОМЕР_1 була емі-тована АТ «КБ «Приватбанк» на ім`я відповідача за договором SAMDNWFC6 від 26.03.2019, та використовувалась нею в період 24.04.2021-29.04.2021, що під-тверджується випискою АТ «КБ «Приватбанк» по картці/рахунку № НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору SAMDNWFC6 від 26.03.2019 за період 24.04.2021-29.04.2021 від 24.01.2023 16:25 № JIEL6I5RJJ04KSLG. Телефонний номер мобільного зв`язку НОМЕР_2 використовувався відповідачем для отримання електронних комунікаційних послуг та при отриманні послуг розрахунково-касового обслуговування АТ «КБ «Приватбанк» за договором SAMDNWFC6 від 26.03.2019, в період 24.04.2021 - 29.04.2021.

24.04.2021р. на вказаний банківський рахунок надійшла грошова сума у розмірі 4850 грн., що підтверджується випискою по рахунку, а також не заперечує відповідача.

У відображенні цієї транзакції не зазначено ані від кого відбулось надходження цих коштів, ані на підставі чого.

Позивач стверджує, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») та відповідачем ОСОБА_1 24.04.2021 було укладено електронний договір № 6-2, за яким вона отримала грошові кошти у розмірі 4 850,00 гривень у рахунок кредиту на строк 30 днів, шляхом перерахування на її банківський рахунок з використанням реквізитів її платіжної картки № НОМЕР_1 , емітованої АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», та під процент у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4,0% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Хоча позивачем не надано оригінального примірнику електронного кредитного договору, створеного Товариством 24.04.2021.

Суд, дослідивши надані позивачем докази, констатував, що відповідачка не укладала 24.04.2021р. кредитний договір № 6-2 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» про надання коштів у позику та під процент у вигляді електронного документа, оскільки наданий суду електронний текстовий файл у форматі PDF під назвою «Завірена копія Договору № 6-2 від 24.04.2021 року» не може бути електронною копією оригінального примірника електронного кредитного договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт передання ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» відповідачеві одноразового ідентифікатора засобами мобільного зв`язку на її телефонний номер, факт надсилання відповіді відповідачем як особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, електронним повідомленням товариству, підписаним одноразовим ідентифікатором. Не надано також доказів того, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» переказало на рахунок відповідача кошти в сумі 4 850 грн., зокрема, як кредитні за кредитним договором. Також суд зазначив, що не надано доказів й щодо відступлення прав вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» до ТОВ «ФК «Ріальто».

До вказаних висновків суд дійшов у зв`язк із тим, що позивач долучив до позовної заяви документи, на яких базував свої вимоги, у форматі PDF, що не є ані оригіналом, ані копією електронного доказу.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім перекона-

нням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач як сторона по справі зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення у нього права вимоги до позичальника-боржника, виникнення кредитних договірних правовідносин між первісним кредитором та позичальником на підставі кредитного договору до відступлення права вимоги та невиконання відповідачем взятих на себе за цим договором грошових зобов`язань, фактичне надання кредитних коштів первісним кредитором, розмір боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Докази можуть бути письмовими та електронними.

В цій справі позивач наголошував на тому, що первісний кредитор в особі ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» уклав з ОСОБА_1 кредитний договір в електронному вигляді, який підписаний на веб-сайті в мережі Інтернет електронними підписами сторін.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003р. № 851?IV, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Документи (в тому числі докази) можуть подаватися до суду в електронній або паперовій формі. При цьому в першому випадку такі документи скріплюються електронним цифровим підписом, у другому - власноручним підписом учасника справи (його представника). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій ЕЦП.

Оригіналом електронного документа є електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про

електронні довірчі послуги».

У разі надання суду електронної копії електронного доказу, вона має бути засвідчена електронним підписом, прирівняним до власноручного. У свою чергу, електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом (як приклад, це скан-копія документу в письмовій формі).

Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу № 9901/43/19, у постанові від 14.02.2019р. зазначала, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом такої форми подання електронного доказу. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним, а отже, належним доказом у справі.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2018р. у справі № 226/1204/18, від 04.12.2018р. у справі № 2340/3060/18, від 23.11.2018 р. у справі № 813/1368/18, від 14.12.2018 р. у справі № 804/3580/18. Отже, як оригінал, так і копія електронного документа обов`язково мають бути засвідченні ЕЦП.

Звертаючись із позовом до суду, ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» в якості підтвердження факту укладання кредитного договору з відповідачем надало суду електронний текстовий файл у форматі PDF під назвою «Завірена копія Договору № 6-2 від 24.04.2021 року», що не є ані оригіналом електронного доказу, ані його копією.

Стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. У вказаній постанові Верховним Судом було чітко визначено форми електронних доказів, які можуть подаватися учасниками. Отже, суд дійшов висновку, що учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ у таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Також важливо зазначити, що паперова копія електронного доказу не є письмовим доказом. Ці поняття мають чітко розмежовуватися судом під час дослідження доказів, адже незалежно від загальних принципів регулювання інституту доказування різні види доказів передбачають і відмінності в їх спеціальному застосуванні, зокрема, коли виникає питання визнання доказу недопустимим.

У постанові від 29 січня 2021 р. у справі № 922/51/20 Верховний Суд наголошує, що подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Згідно з частиною 7 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами, а також іншими актами законодавства. При цьому, форма договору має бути такою, що унеможливлює зміну його змісту.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, правильно виходив із того, що позивач не надав належних доказів, оскільки не надав ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду в належному порядку засвідчені копії чи оригінали доказів, долучених до позовної заяви, зокрема, кредитного договору, з огляду на що колегія суддів вважає неприйнятною в якості доказу роздруковану PDF форму Договору № 6-2 від 24.04.2021р.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін в оскаржуваній частині, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому, колегія наголошує, що, будучи обізнаним з підставами відмови в позові, а також із запереченнями відповідача щодо неподання оригіналів доказів чи їх належним чином завірених копій, апелянт, оскаржуючи рішення, до апеляційної скарги знову належним чином оформлених доказів не подає.

Апеляційним судом були спрямовані до суду для належного оформлення матеріали справи щодо розпечатування документів, долучених в формі PDF-файлів, але колегія з огляду на їх незасвідчення ЕЦП чи особистим підписом, з урахуванням заперечень відповідача, вважає, що приймати їх до уваги не можна. Тож у такому випадку не можна перевірити й їх незмінність порівняно з тими, які знаходяться на веб-сайті в Інтернеті, де вони формувались.

Беручи до уваги все вище наведене, колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, тому у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України колегія залишає без змін рішення суду першої інстанції.

З огляду на залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати позивача як апелянта покладаються на нього.

У прохальній частині відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить стягнути з позивача судові витрати за надання професійної правничої допомоги, надавши акт (розрахунок) надання правничої допомоги від 12.04.2023, згідно з яким складання відзиву на апеляційну скаргу становить 1500,00 грн ( а.с. 115). Також матеріали справи містять ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1096347 (а.с.54), договір про надання правової допомоги від 01.02.2023 (а.с.58-59).

Вивчивши ретельно зміст вказаних документів, колегія визнає обґрунтованими витрати на професійну правничу допомогу з огляду на таке.

Так, у справі міститься відзив на апеляційну скаргу (а.с.98-120).

Колегія вважає, що витрати на правову допомогу належним чином підтверджені позивачем, а їх розмір відповідає видам виконаних послуг та витраченому часу, тобто є співмірним виконаній адвокатом роботі за договором. Тому понесені відповідачем витрати на правову допомогу в ході апеляційного розгляду підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» у особі представника адвоката Руденка Костянтина Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2023 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу адвоката, надану у суді апеляційної інстанції, у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 червня 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова