Номер провадження: 22-ц/813/3773/23
Головуючий у першій інстанції Суворова О.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Логовського Віталія Віталійовича на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України» про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом вселення,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України» про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом його вселення до квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

26.10.2021 року, через засоби поштового зв`язку, представник відповідача адвокат Мальников О.М. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України» судові витрати, понесені відповідачем на правничу допомогу адвоката у розмірі 13 500 гривень.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2022 рокузаяву представника відповідача Релігійної організації «Церковне Управління» (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України» адвоката Мельникова О.М. задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Релігійної організації «Церковне Управління» (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України суму витрат на правничу допомогу у розмірі 13 500 гривень.

Ухвалюючи вказане судове рішення, районний суд виходив з того, що витрати на правничу допомогу в сумі 13 500 грн., які понесла Релігійна організація «Церковне Управління» (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України», у зв`язку з розглядом даної справи в суді, є доведеними.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Логовський Віталій Віталійович подав апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2022 року скасувати та відмовити представнику відповідача у задоволенні заяви про стягнення судових витрат, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач заперечує будь-які підстави для стягнення з нього на користь відповідача судових витрат, зокрема наголошує про недоведеність таких витрат, вказуючи, що відповідач подав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат з пропуском встановленого процесуального строку, а докази на підтвердження таких витрат є неналежними та недостатніми.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що призначений на 14.03.2023 року на 14-00 год., та обізнаними про обмеження на час оголошення в Україні воєнного стану доступу до приміщень (зали судових засідань) Одеського апеляційного суду через відсутність технічної можливості забезпечення безпеки громадян під час повітряної тривоги, учасники справи не виявили належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відео-конференції шляхом подання відповідної заяви у строк, встановлений статтею 212 ЦПК України, та з наданням доказів про відправлення копії заяви іншим учасникам справи.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки поважність причин неучасті сторін у судовому засіданні не встановлена, а заявник (апелянт) реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності сторін та їхніх представників при таких обставинах не є порушенням прав сторін та їхніх представників щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Районний суд дотримався вищевказаних вимог процесуального закону повністю.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

-у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено, що передбачає покладення витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем, на позивача;

-представником відповідача подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення;

-на підтвердження обґрунтування суми понесених витрат представник відповідача Релігійної організації «Церковне Управління» (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України» надав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, серія ВН №000268, Договір про надання правової допомоги від 17.05.2021 року, укладений між адвокатом Мельниковим О.М. та Релігійною організацією «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України» в особі єпископа ОСОБА_2 (а.с.170-171 т.1);

-відповідно п.3.1 Договору Клієнт сплачує Адвокату гонорар в порядку, в строк та на умовах, погоджених Сторонами в відповідних письмових дорученнях;

-відповідно п.3.2 Договору на підтвердження надання правової допомоги Сторони складають Акт надання правової допомоги. Особливості складання акту (актів) та його підписання сторонами можуть визначатись у дорученнях;

-між сторонами укладене Доручення на надання правової допомоги №2 від 09.08.2021 року, та відповідно п.5 цього Доручення клієнт сплачує Адвокату гонорар за надання правової допомоги згідно цього доручення в розмірі 44 000 грн.(а.с.172, т.1);

-додатковою угодою №1 до Доручення на надання допомоги №2 від 09.08.2021 року від 26.10.2021 року сторони дійшли взаємної згоди змінити п.5 Доручення на надання правової допомоги №2 від 09.08.2021 року, виклавши його в наступній редакції: «5.За надання правової допомоги згідно цього доручення Клієнт сплачує Адвокату гонорар в наступному розмірі: - за представництво інтересів Клієнта в Приморському районному суді м.Одеси по справі №522/13185/21 за позовом ОСОБА_3 до НЄЛЦУ про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення ОСОБА_4 до квартири за адресою: АДРЕСА_2 13500 грн.; - за представництво інтересів Клієнта в Приморському районному суді м.Одеси по справі за позовом НЄЛЦУ до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2 шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення 30500 грн.» (а.с.173 т.1);

- актом про надання правової допомоги від 26.10.2021 року (а.с.174, т.1), за яким гонорар адвокату за надання правової допомоги по справі №522/13185/21 складає 13 500 грн., Адвокат надав наступну правову допомогу: юридичний аналіз документів, усні консультації, аналіз законодавства та формування правової позиції, усні консультації щодо процесу цивільного судочинства та дій, складання та подання відзиву на позовну заяву по справі №522/13185/21, представництво в суді;

- згідно п.5 Доручення від 09.08.2021 року, гонорар Адвоката за надання правової допомоги по справі №522/13185/21 складає 13500 грн., який повністю сплачений клієнтом 10.08.2021 року згідно платіжного доручення АТ «КБ «Приватбанк» №2270, про оплату правової допомоги згідно доручення (а.с.175 т.1).

Колегія суддів виходить з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до змісту ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

При цьому серед основних засад (принципів) цивільного судочинства п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України закріплює принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 141 ЦПК України, що закріплює вимоги щодо розподілу судових витрат між сторонами, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, у рішенні по справі «East/West Alliance Limited» проти України»(Заява № 19336/04) ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

ЄСПЛ в своєму рішенні від 07 листопада 2013 року у справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) зазначив, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (рішення від 07.11.2013 року у справі «Бєлоусов проти України», Заява № 4494/07, п. 115).

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28, 29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

В постанові від 25 жовтня 2022 року у справі № 820/3681/18 (адміністративне провадження № К/9901/27069/19) Верховний Суд зазначив: «Розмір відповідної суми (витрат на правничу допомогу) має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат».

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20) роз`яснено, що в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Апеляційним судом враховано, що предмет судового розгляду в цій справі стосується усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, тобто зачіпає права, що передбачені ст. 41 Конституції України (право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю) та ст. 47 Конституції України (право на житло), що передбачає детальне вивчення матеріалів справи та потребує збирання доказів сторонами для доведення своєї правової позиції у справі, а тому апеляційним судом не приймається твердження апелянта, що дана справа є незначної складеності.

Також матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України відповідач в першій заяві по суті спору (відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 14.09.2021 року) зазначив про розрахунок судових витрат, що очікує понести відповідач, на загальну суму 13 500 грн. та вказав, що відповідні докази на підтвердження понесення відповідачем судових витрат будуть надані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (а. с. 33-137 т.1).

Вбачається, що рішення суду по суті спору, яким позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог до відповідача, ухвалено районним судом 22 жовтня 2021 року. Повний текст цього рішення складено судом 26 жовтня 2021 року. Дане рішення суду залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14.03.2023 року.

26 жовтня 2021 року, через засоби поштового зв`язку, адвокат Мельников О.М., який діє в інтересах РО «Церковне Управління» (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України», подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат, що надійшла та зареєстрована в суді 29.10.2021 року (а. с. 168-195 т. 1).

Відповідно ч. 6 ст. 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Апеляційний суд констатує, що відповідачем дотримано процесуальний порядок звернення з заявою про компенсацію йому судових витрат та строк подачі доказів на підтвердження таких витрат.

Таким чином, апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги про пропуск заявником строку на подачу доказів судових витрат через спростовання їх матеріалами справи.

Також апеляційним судом критично сприймаються доводи апелянтапро недоведеність понесених відповідачем судових витрат, виходячи з наступного.

Так, у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України відповідачем подано до суду докази понесених судових витрат на правничу допомогу.

Не маючи повноважень втручатися в відносини між адвокатом та клієнтом щодо визначення гонорару адвоката за надані ним послуги, суд лише здійснює оцінку дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності такого гонорару вчиненій адвокатом роботі під час судового провадження у справі з урахуванням складності та значення справи, за умови подання іншою стороною клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Апеляційний суд вважає, що надані докази підтверджують дійсність, обґрунтованість і співмірність понесених судових витрат відповідача на правничу допомогу відповідно складності справи, значення розгляду справи для сторін, наданим адвокатом обсягом послуг, а також відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Зокрема, матеріалами справи підтверджено, що справа з підстав розгляду спору по суті перебувала в провадженні районного суду з липня 2021 року по жовтень 2021 року, під час якого представником відповідача у справі подавались процесуальні документи, зокрема клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, відзив на позовну заяву з доказами, клопотання про відкладення розгляду справи. Також, адвокат відповідача приймав участь в судовому засіданні суду першої інстанції 22 жовтня 2021 року, що тривав з 13-39 год. до 14-41 год.

Вбачається, що розгляд даної справи є важливим для сторін, оскільки стосується правовідносин з приводу володіння, користування і розпорядження власністю, а також права особи на житло, результат цієї справи може вплинути на репутацію сторони. Крім того, вбачається, що адвокатом відповідача досягнуто мети надання правничої допомоги у справі.

Слід зазначити, що адвокатом відповідача під час розгляду справи не вчинялись дії, що могли призвести до затягування розгляду справи або надання тверджень та заперечень щодо певних обставин, без надання відповідних доказів на підтвердження своєї позиції.

При цьому заперечуючи проти стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, як в суді першої інстанції, так і поданням апеляційної скарги на відповідне судове рішення, сторона позивача відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 137 ЦПК України не надає жодних доказів неспівмірності понесених відповідачем судових витрат щодо складності цієї справи. Зокрема, наголошуючи, що надані послуги адвокатом потенційно можуть стосуватися розгляду цієї справи № 522/13185/21, а також іншої справи № 522/17607/21 за участі тих же сторін, позивач не надає копій матеріалів справи № 522/17607/21, з яких можливо було б встановити схожість цих справ та те, що у адвоката по спірним правовідносинам вже сформована правова стратегія у справі № 522/17607/21, яку він використав і під час розгляду цієї справи № 522/13185/21.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про відсутність в матеріалах справи рахунку, на яке є посилання в платіжному дорученні, а також підписання додаткової угоди № 1 вже після ухвалення рішення у справі, оскільки зазначене не впливає на повноту встановлення обставин у справі, та такі доводи апелянта розцінюються судом як спроба скасувати правильне та законне рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Логовського Віталія Віталійовича - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 24.03.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова