КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 381/3116/22

номер провадження №22-ц/824/5389/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2022 року /суддя Осаулова Н.А./

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив стягнути з останньої на свою користь суму заборгованості в загальному розмірі 312 076,73 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти заборгованості за договором позики №16/11/19-1 від 16.11.2019 року з врахуванням додаткової угоди від 04.11.2021 року в розмірі заборгованості за основним боргом в сумі - 123 796,62 грн. та неустойку за п. 11 договору позики №16/11/19-1 від 16.11.2019 року за період з 17.01.2022 року по 24.02.2022 року у сумі 48 278,85 грн., що разом становить - 172 075,47 грн., сплачений судовий збір у розмірі 1 720,75 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення заборгованості та неустойки, - відмовлено. /а.с. 41-44/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано положення ст. 533 ЦК України якою встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, ЦК України надає сторонам договору можливість встановити «валютне застереження» у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі. Щодо періоду нарахування неустойки, вказував, що відповідно до Постанови Верховного суду № 263/5853/13-п від 19 лютого 2020 року, оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну у внесення чергового платежу. Тому, просив стягнути залишок боргу в сумі - 201 926,40 грн, нарахованої неустойки за договором - 110 150,33 грн, що разом складає 312 076 (триста дванадцять тисяч сімдесят шість) гривень 73 копійки, за договором позики.

ОСОБА_2 про розгляд справи в порядку письмового провадження поінформована за адресою у матеріалах справи, конверт на адресу суду повернувся з відміткою про не проживання за вказаною адресою, тому повідомлялась шляхом публікації оголошення на офіційному сайті, з відзивом на апеляційну скаргу до суду не зверталась.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з задоволенням позову, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 16.11.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , уклали Договір позики №16/11/19-1 (далі - договір позики), за умовами якого позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти у сумі 152 597,60 грн., що на день укладення договору еквівалентно 6 254,00 доларів США, а позичальник зобов`язалась повернути кошти у визначений строк. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню, буде 6 254,00 доларів США за курсом АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, до 16.02.2020 року. За домовленістю сторін позика є безпроцентною (а.с. 4).

По закінченню строку позики, договір може бути пролонговано за домовленістю сторін (п. 7 договору позики).

Згідно п. 11 договору позики, у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожен календарний день існування простроченої заборгованості.

04.11.2021 року на виконання п. 7 Договору позики №16/11/19-1 від 16.11.2019 року сторони внесли зміни в п. 1, 5, 6 договору, про що уклали додаткову угоду (а.с. 5).

За додатковою угодою, позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти у сумі 157 357,62 грн., що за курсом АТ КБ «Приватбанк» на день укладення договору еквівалентно 5 947,00 доларів США, а позичальник зобов`язалась повернути кошти у визначений строк. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню, буде 5 947,00 доларів США за курсом АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, до 16.01.2022 року. За домовленістю сторін позика є безпроцентною.

П. 5 додаткової угоди закріплено графік повернення грошових коштів:

9 181,62 грн., що еквівалентно 347 доларів США до 16.11.2021 року включно;

7 938,00 грн., що еквівалентно 300 доларів США до 16.12.2021 року включно;

140 237,80 грн., що еквівалентно 5 300 доларів США до 16.01.2022 року включно.

Сторони домовились, що будь-які грошові розрахунки, які відбулися до моменту підписання даної угоди, не будуть враховуватись при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти були передані позикодавцем позичальником в день підписання даної угоди, на підтвердження чого відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України позичальник надав позикодавцю власноруч написану розписку (п. 3 додаткової угоди).

Вказана розписка про отримання відповідачем коштів у сумі 157 357,62 грн., що еквівалентно 5947 доларів США, наявна у матеріалах справи (а.с. 3).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами ч. 1 ст.1046 ЦК України про те, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Разом з тим, станом на день звернення до суду з позовом відповідач свої зобов`язання за договором позики з врахуванням додаткової угоди не виконала.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

З вказаним висновком суду апеляційний суд погоджується, апелянтом зазначені обставини не сокаржуються.

Водночас, вирішуючи валюту стягнення, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 99 Конституції України, про те, що грошовою одиницею України є гривня.

Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях (ч. 1 ст. 533 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

Згідно п. 1 договору позики з врахуванням додаткової угоди, позикодавець передав у власність позичальника на безпроцентній основі грошові кошти в сумі 157 357,62 грн., що еквівалентно 5 947,00 доларів США.

Отже, згідно з умовами цього договору, грошові зобов`язання позичальника виражені в національній валюті України - гривні з визначенням грошового еквівалента - долара США. З тексту договору вбачається, що гроші були отримані у гривні.

Враховуючи, що умовами договору чітко передбачено надання грошей в позику в національній валюті України, а саме 157 357,62 грн., така ж сума коштів і має повертатись позикодавцю.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2019 року у справі №757/21343/15-ц, яку суд першої інстанції застосував до даних правовідносин.

Однак, з таким застосуванням не погоджується апеляційний суд як і стягненням еквіваленту позики на дату укладення договору а не на дату стягнення, з огляду на таке.

Так, зазначена правова позиція стосувалась правовідносин за укладеним кредитним договором та щомісячних платежів, що повинні були сплачуватись у гривні станом на дату такого платежу.

Так, Верховним Судом зауважено на тому, що положення частини другої статті 524 та частини другої статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Такий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15 (провадження № 14-727цс19).

Відповідно до умов кредитного договору та графіка погашення кредиту, у справі на правову позицію якої посилається суд першої інстанції, усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в національній грошовій одиниці гривні і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування, згідно з якою позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому для розрахунку використовуватиметься обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд вважав правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що визначена заборгованість за кредитним договором нарахована відповідно до умов кредитного договору, а тому безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що при розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачем повинен був застосовуватися курс долара США до гривні станом на день укладення кредитного договору.

Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд, на правову позицію якого послався суд першої інстанції.

За додатковою угодою, позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти у сумі 157 357,62 грн., що за курсом АТ КБ «Приватбанк» на день укладення договору еквівалентно 5 947,00 доларів США, а позичальник зобов`язалась повернути кошти у визначений строк. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню, буде 5 947,00 доларів США за курсом АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, до 16.01.2022 року. За домовленістю сторін позика є безпроцентною.

П. 5 додаткової угоди закріплено графік повернення грошових коштів:

9 181,62 грн., що еквівалентно 347 доларів США до 16.11.2021 року включно;

7 938,00 грн., що еквівалентно 300 доларів США до 16.12.2021 року включно;

140 237,80 грн., що еквівалентно 5 300 доларів США до 16.01.2022 року включно.

Позивач, при зверненні до суду з даним позовом вказував, що за період з 04.11.2021 року по 30.09.2022 року відповідач повернула позивачу 33 561,00 грн., що було враховано при здійсненні розрахунку, який апеляційний суд приймає, оскільки позивачем врахований курс долара саме на дату настання кожного платежу окремо.

Отже, судом першої інстанції не враховано положення ст. 533 ЦК України якою встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, ЦК України надає сторонам договору можливість встановити «валютне застереження» у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі.

Таким чином, сума неповернутих коштів склала 201 926, 40 грн, яку і слід стягнути з відповідача, саме з урахуванням курсу долара на дату настання кожного платежа.

Щодо стягнення неустойки за п. 11 договору позики суд першої інстанції зазначав, що у наданому розрахунку проведені нарахування не за період з 17.12.2021 року по 24.02.2022 року.

Враховуючи загальну повернену суму коштів за період з 04.11.2021 року по 30.09.2022 року у розмірі 33 561,00 грн., судом першої інстанції нараховано неустойку за п. 11 договору позики на загальну суму неповернутих коштів у розмірі 123 561,00 грн. за період з 17.01.2022 року по 24.02.2022 року за допомогою програми системи «Ліга-Закон» в розділі «корисні інструменти», що становить 48 278,85 грн., що слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Водночас, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що неустойка нарахована неправильно, ані визначена база, та не наведено детального розрахунку.

Так, апеляційний суд погоджується з тим, що позивач вказує сплату боргу у розмірі 33 561 грн та невірно визначає розрахункову базу для пені, виходячи з всього обсягу заборгованості.

Так, 157 357, 62 - 33 561 = 123 796, 62 грн, що і є базою для розрахунків.

За період розрахунку: з 17.12.2021 року по 24.02.2022 року - 70 днів

Розрахункова ставка = 1,000%

Пеня = 123 796,62 грн. (сума боргу) ? 1,00000% (розрахункова ставка) / 100% ? 70 (кількість днів) = 86 657,63 грн.

Таким чином, за підрахунками апеляційного суду розмір пені становить 86 657,63 грн.

Отже, загальна сума заборгованості становить 201 926, 40 + 86 657,63 = 288 584, 03 грн., що підлягають стягненню з відповідачки.

Згідно ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 885, 84 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 4 328, 76 грн в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2022 року - задовольнити.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2022 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №16/11/19-1 від 16.11.2019 року з врахуванням додаткової угоди від 04.11.2021 року в розмірі 201 926, 40 грн. та неустойку за п. 11 договору позики №16/11/19-1 від 16.11.2019 року за період з 17.12.2021 року по 24.02.2022 року у сумі 86 657,63 грн., що разом становить - 288 584, 03 грн.

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 885, 84 грн.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 328, 76 грн.

Дані сторін:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: