РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

справа № 569/22060/21,

учасники справи:

позивач відповідач ОСОБА_1

відповідач позивач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості частки автомобіля, що є об`єктом права спільної сумісної власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення вартості частки автомобіля, що є об`єктом спільної сумісної власності в порядку поділу майна та визнання рухомого майна об`єктом права особистої приватної власності придбаного в шлюбі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 , просить в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію у розмірі 216000,00 грн., що становить 1/2 вартості транспортного засобу автомобіля RenaultDuster, д.н.з. НОМЕР_1 , припинити право спільної сумісної власності на автомобіль та залишити його у власності ОСОБА_2 , стягнути судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він перебуває з відповідачкою у шлюбі з 12.03.2016. 28 березня 2018 року ними у ТОВ «ВІК ПАРТНЕР» було придбано автомобіль автомобіля RenaultDuster. Відповідно до Рахунку № Сч-002262807 від 28 березня 2018 року купівля автомобіля була здійснена за 575930,00 грн. Право власності на автомобіль було зареєстровано за відповідачем. З відповіді територіального сервісного центру МВС № 5641 за № 31/17-5641/41ПЗ від 09 жовтня 2021 року вбачається, що 04 серпня 2021 року, автомобіль було перереєстровано на нового власника. Згоди на відчуження автомобіля він не надавав. Згідно висновку від 28 жовтня 2021 року, ринкова вартість авто становить 432000,00 грн. Враховуючи, що автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, відповідачка продала його самостійно, тому у позивача виникло право на стягнення із неї компенсації 1/2 частки від продажу авто.

Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просила в задоволенні позову відмовити. У відзиві зазначає, що вони з ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі із 12 березня 2016 року, на даний час триває процес розлучення. Так дійсно, нею в шлюбі було придбано автомобіль RenaultDuster, 2018 року випуску у ТОВ «Вік Партнер», за договором купівлі-продажу транспортного засобу ВПР-646-П від 14 березня 2018 року та видатковою накладною № від 30 березня 2018 року, за ціною 575930,00 грн., який отриманий 03 квітня 2018 року за актом прийому-передачу і зареєстрований. Даний автомобіль був придбаний за її особисті кошти, тому був оплачений нею, отриманий та зареєстрований на її ім`я, про що свідчать квитанції про обмін валюти у ПриватБанку на загальну суму 535374,00 грн. та випискою про поповнення банківського рахунку ОСОБА_3 на суму 44708,54 грн. та квитанції про оплату за автомобіль. Вказує, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Даним автомобілем користувалася відповідач для потреб сім`ї та дітей. Всі витрати по його обслуговуванню оплачувалися нею. Позивач на цей автомобіль не претендував, оскільки було узгоджено, що автомобіль належить їй, а він користувався іншим авто марки DodgeJourney, 2017 р.в., який також придбаний в шлюбі. З моменту подачі позову про розлучення, із січня 2021 року, чоловік не дбав про потреби сім`ї. На її утриманні троє дітей. Вона неодноразово говорила чоловіку, що будемо продавати автомобіль, адже коштів по 1100 грн. на місяць на двох дітей, які надає позивач не вистачає. Крім того, щоб утримувати автомобіль теж потрібні кошти. Чоловік не заперечував проти цього. Тому, 04 серпня 2021 року автомобіль було перереєстровано на нового власника. Кошти були витрачені на потреби та матеріальне забезпечення сім`ї: харчування, оплата комунальних послуг, утримання майна, придбання ліків, оплата за навчання та дитячий садочок, одяг, миючі засоби, лікування, додаткові освітні послуги, дозвілля та відпочинок дітей. Також зазначила, що автомобіль не був спільною сумісною власністю, а якби і був, то в неї не має коштів, щоб сплатити компенсацію. На її утриманні троє малолітніх дітей, яких вона самостійно утримує, а тому це для неї буде надмірним тягарем.

Додатково просила врахувати, що 24 вересня 2019 року під час шлюбу вони придбали автомобіль Dodge Journey, 2017 року випуску, що підтверджується довідкою з Регіонального сервісного центру 31/17-5641/48аз від 07.12.2021. 04 березня 2021 року без її згоди позивач цей автомобіль продав. Виручені кошти чоловік витратив на власні потреби, не в інтересах сім`ї, а саме: придбав автомобіль марки Dodge Durango SXT, 2018 р.в., р.н. НОМЕР_2 , зареєстрував на свою знайому, яка працює бухгалтером на його фірмі. Вважає, що автомобіль Dodge Journey, 2017 року випуску, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, придбаний в шлюбі і їй належить 1/2 частина вартості цього майна. За висновком про вартість майна ПП «Експерт-Рівне-Консалт» від 16.12.2021 середня ринкова вартість автомобіля Dodge Journey, 2017 року випуску, становить 377480,00 грн.

З аналогічних підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву відповідачка подала 20 грудня 2021 року зустрічний позов. Просила визнати об`єктом особистої приватної власності автомобіль марки Reno Duster, 2018 року випуску, який був придбаний в шлюбі за її особисті кошти. Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль марки Dodge Journey, 2017 року випуску, у порядку поділу спільного майна подружжя, стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошові кошти в розмірі 188740 грн., компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Dodge Journey, 2017 року випуску за середньою ринковою вартістю на час розгляду справи, здійснити розподіл судових витрат.

21 січня 2022 року представником ОСОБА_1 подано відповідь на відзив в якому він заперечує проти доводів відповідача-позивача. Зазначив, що надані нею квитанції про здійснення обмінних операцій, зарахування коштів від матері ОСОБА_3 та здійснення перерахування коштів в ПриватБанку за спірний автомобіль не підтверджують, що всі ці кошти були її особистою приватною власністю. Інших доказів крім квитанції, про джерело їх походження ОСОБА_2 не надає. Також відсутні докази, що перераховані кошти ОСОБА_3 були спрямовані на придбання спірного автомобіля. Інших доказів, які б підтверджували придбання відповідачем автомобіля за рахунок особистих коштів матеріали справи не містять.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2022 року прийнято до розгляду справу, призначено підготовче судове засідання на 04 березня 2022 року.

07 лютого 2022 року ухвалою суду задоволено клопотання ОСОБА_2 про зменшення розміру судового збору при подачі зустрічного позову та прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом.

За клопотання представника позивача-відповідача долучено до матеріалів копію рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 травня 2022 року у справі № 570/237/22.

Під час підготовчого судового засідання судом було задоволено клопотання відповідача-позивача про виклик і допит свідків.

09 серпня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача-відповідача позовні вимоги підтримав, просив первісний позов задоволити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Вказав, що автомобіль марки Reno Duster придбано у шлюбі і за спільні кошти подружжя, автомобіль марки Dodge Journey придбано у шлюбі, але за кошти третьої особи на виконання договору доручення, що підтверджується судовим рішенням.

Представник відповідача-позивача в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнала, підтримала зустрічний позов. Додатково зауважила, що в відповідача-позивача було достатньо власних коштів, щоб придбати автомобіль, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. На спростування твердження, що автомобіль Dodge Journey не був спільною сумісною власністю подружжя вказала, що ОСОБА_1 не займався автомобільним бізнесом, дане авто було придбане за кошти сім`ї і ним вони користувалися не один рік. Просила відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задоволити повністю.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показала, що вона подруга ОСОБА_5 . Їй відомо зі слів ОСОБА_6 , що мати, що до шлюбу із ОСОБА_1 давала кошти у розмірі 30000 доларів США. За особисті кошти ОСОБА_7 придбала автомобіль Рено Дастер, адже продала свій. Чи давав кошти на придбання автомобіля ОСОБА_1 їй не відомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду показала, що вона є матір`ю ОСОБА_2 .. Вони завжди допомагали дочці, так як вона в них одна дитина. Мати постійно була на заробітках в Італії, тому мала можливість надавати значну частину коштів для дочки. Крім того, в 2013 році вона позичила їй 30 тисяч доларів США. Їй відомо, що в 2018 році ОСОБА_7 за власні кошти купила автомобіль Дастер. Таня продала свій попередній автомобіль, міняла кошти в банку і їй не вистачало, тому мати перерахувала їй на картку 44708 гривень. Так як ОСОБА_1 не надавав коштів на утримання сім`ї. Таня змушена була продати автомобіль, щоб було за що вижити. Також їй відомо, зі слів ОСОБА_8 , що вони з чоловіком купили автомобіль Додж, який він продав і купив собі новий автомобіль, який зареєстрував на свого бухгалтера ОСОБА_9 .

Від виклику та допиту інших свідків представник відповідача-позивача відмовилася.

Заслухавши виступи учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що сторони з березня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

28 березня 2018 року у ТОВ «ВІК ПАРТНЕР» було придбано автомобіль Reno Duster за 575930,00 грн. Платником та покупцем вказано ОСОБА_2 , що підтверджується рахунком № Сч-002262807, договором купівлі-продажу транспортного засобу № ВПР-646-П від 14 березня 2018 року укладеного між ТОВ «ВІК ПАРТНЕР» та ОСОБА_2 , видатковою накладною № 73 від 30.03.2018, актом прийому-передачі від 03 квітня 2018 року.

Відповідно до квитанції ПриватБанку про обмін (купівлю) валют на ім`я ОСОБА_2 : №212001653 від 29.03.2018 року на суму 9 260, 00 Євро, що по курсу 32, 4 грн за 1 євро становило 300 024, 00 грн; №212051030 від 30.03.2018 року на суму 9000, 00 Дол.США, що по курсу 26,15 грн за 1 Дол.США становило 235 350, 00 грн; виписки ПриватБанку від 22.02.2018 року про поповнення карткового рахунку ОСОБА_3 на суму 44 708, 54 грн. вбачається, що ОСОБА_2 здійснила обмінні операції валют і ОСОБА_3 здійснила поповнення її картрахунку.

Квитанції ПриватБанку № 0.0.999787867.1 від 29.03.2018 року на суму 299000,00 грн. та № 0.0..1 від 30. 03.2018 року на суму 276930,00 грн. підтверджують факт оплати за автомобіль для ТОВ «Вік Партнер».

Згідно наданих квитанцій та рахунків на запчастини та обслуговування автомобіля встановлено, що у даних документах платником та замовником послуг вказана ОСОБА_2 . Старахувальником за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є ОСОБА_2 .

Згідно відповіді Територіального сервісного центру 5641 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області від 09 жовтня 2021 року № 31/17-5641/41 слідує, що автомобіль Reno Duster, д.н.з. НОМЕР_1 перереєстровано на нового власника 04 серпня 2021 року в ТСЦ № 0744, станом на 09.10.2021 за гр.. ОСОБА_2 транспортних засобів зареєстровано не значиться.

Згідно Резюме ТОВ «Консалтинг-Експерт» ринкова вартість Reno Duster станом на 29 жовтня 2021 року становить 432000,00 грн.

Відповідно до Висновку про вартість майна від 16 грудня 2021 року середня ринкова вартість автомобіля Reno Duster становить 384550,00 грн.

Згідно довідки про склад сім`ї від 18.11.2021 № 68402 в АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та її діти: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки виданої Головним управлінням ДПС у Рівненській області від 25.11.2021 загальна сума доходу ОСОБА_2 склала: за 2016 рік 197516,00 грн., за 2017 рік 60345,00 грн., за 2018 рік 265222,00 грн., за 2019 рік 255320,00 грн., за 2020 рік 272619 грн., за 2021 рік 199881,00 грн.

Згідно відповіді Територіального сервісного центру 5641 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області від 07 грудня 2021 року № 31/17-5641/48аз слідує, що за гр.. ОСОБА_1 24 вересня 2019 року зареєстровано транспортний засіб марки «DODGE», модель « JOURNEY», об`єм двигуна 2360 куб.см., 2017 року випуску. 04 березня 2021 року зазначений транспортний засіб перереєстровано на нового власника в ТСЦ № 6845 Хмельницької області.

Відповідно до Висновку про вартість майна від 16 грудня 2021 року середня ринкова вартість автомобіля Dodge Journey становить 377480,00 грн.

Згідно відповіді Територіального сервісного центру 5641 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області від 17.11.2021 № 31/17/5641/1500з транспортний засіб Renault Sandero, н.з. НОМЕР_3 , 2015 року випуску, був зареєстрований за ОСОБА_2 з 08.12.2015 року. 20.06.2018 вищевказаний транспортний засіб був проданий та перереєстрований на іншого власника.

Згідно розписки від 25 жовтня 2013 року слідує, що ОСОБА_12 взяла у ОСОБА_3 кошти у сумі 30000 доларів США, які зобов`язується повернути до 31.12.2031 року.

Згідно договору дарування від 25 жовтня 2013 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_12 квартиру в АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27.09.2018 ОСОБА_1 діючи в інтересах ОСОБА_3 на підставі довіреності продав вищевказану квартиру.

Матеріали справи також містять інформацію щодо зареєстрованих звернень ОСОБА_2 в період часу з 01.05.2021 по 02.08.2021 в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 17 травня 2022 року по справі № 570/237/22 встановлено, що 05 вересня 2019 року між ОСОБА_13 і ОСОБА_1 було укладено Договір доручення № б/н, відповідно до якого відповідач зобов`язувався від імені та за рахунок позивача не дорожче 11000,00 доларів США придбати автомобіль марки "DODGE", модель "JOURNEY", об`єм двигуна 2360 куб.см, 2017 року випуску та передати його позивачу. На виконання умов договору позивач передав відповідачу 11000,00 доларів США, про що отримав розписку від 05 вересня 2019 року та сплатив відповідачу половину вартості його винагороди в розмірі 10000,00 грн., про що зазначено у цієї ж розписці. У зв`язку із неможливістю відповідачем виконати зобов`язання, передбачене п.1 Договору, 14 січня 2022 року між сторонами було укладено Договір про заміну первісного зобов`язання за Договором доручення від 05 вересня 2019 року, відповідно до якого первісне зобов`язання було замінено новим, а саме: Повірений зобов`язується від імені та за рахунок Довірителя вчинити юридичні дії, а саме: не дорожче 11000,00 доларів США придбати автомобіль марки "DODGE", модель "NITRO", об`єм двигуна 2777 куб.см, 2007 року випуску та передати його Довірителю у строк до 31 січня 2022 року. Усі інші положення Договору доручення від 05 вересня 2019 року залишились чинними та обов`язковими до виконання сторонами.

14 січня 2022 року відповідач ОСОБА_1 за Актом прийому-передачі передав позивачу ОСОБА_13 автомобіль марки "DODGE", модель "NITRO" SXT 4X4, 2007 року випуску, об`єм двигуна 2777 куб.см, номер кузова НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 , обумовленою вартістю 10300 доларів США, а позивач сплатив відповідачу другу частину винагороди в сумі 10000,00 грн., про що свідчить розписка, наявна в матеріалах справи. Як вбачається із заяви про зменшення позовних вимог, ОСОБА_1 повернув ОСОБА_13 частину заборгованості, яка залишалася в сумі 10000,00 грн., а тому борг відповідача перед позивачем становить 9565,00 грн.

Положеннями ст.60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з положеннями ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.23, п.24 Постанови від 21.12.2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім"ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Згідно ст. 60 СК України, підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18).

Спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя доказування покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Щодо позовних вимог сторін, що стосується автомобіля Reno Duster, 2018 року випуску, суд аналізуючи спростування відповідача-позивача презумпції спільної сумісної власності на даний автомобіль, вважає, що нею не доведено належними та допустимими доказами, що автомобіль був придбаний за кошти, які є її особистою приватною власністю, за наявності згоди ОСОБА_1 та отримані кошти від відчуження автомобіля витрачені на потреби сім`ї.

Незалежно від того, на ім`я кого з подружжя було оформлено право власності на автомобіль і оформлення документів по його обслуговуванню та страхуванню не свідчать, що автомобіль є власністю одного з подружжя.

Також той факт, що відповідач-позивач здійснювала обмінні операції валюти, що підтверджується дослідженими квитанціями, перерахування коштів на її картковий рахунок матір`ю та внесення даних коштів як оплату за придбаний автомобіль, не є належними доказами, які підтверджують, що кошти були її особистою приватною власністю.

Не є належним доказом придбання автомобіля за особисті кошти ОСОБА_2 показання свідка ОСОБА_4 та ОСОБА_14 .

Досліджена в судовому засіданні копія розписки про отримання котів ОСОБА_2 в 2013 році від матері не підтверджує, що саме ці кошти були витрачені на купівлю спірного авто.

Наданий відповідачем-позивачем договір дарування квартири та в подальшому її продаж 15 грудня 2021 року, також не підтверджує наявність особистих коштів у ОСОБА_2 на придбання автомобіля. Авто було набуте сторонами 03 квітня 2018 року і здійснено його перереєстрацію на нового власника 09 жовтня 2021 року.

Інших доказів щодо джерела походження коштів за рахунок яких придбано автомобіль матеріали справи не містять.

Також відповідачем-позивачем не доведено, що кошти, які вона одержала від продажу автомобіля були використані в інтересах сім`ї. ЇЇ посилання на витрачання коштів на утримання трьох малолітніх дітей та на інші побутові потреби не підтверджено жодним доказом.

Щодо твердження ОСОБА_2 , що автомобіль відчужено за згодою ОСОБА_1 , що підтвердили свідки, не ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах. Матеріали справи не містять письмової згоди ОСОБА_1 на відчуження автомобіля.

Таким чином автомобіль Reno Duster, 2018 року випуску, є спільною сумісною власністю подружжя.

Посилання відповідача-позивача про неможливість сплати нею компенсації за 1/2 частку автомобіля у зв`язку з тим, що це для неї надмірний тягар, суд зазначає.

При цьому, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає.

Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19).

У постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про виплату позивачеві 1/2 вартості автомобіля як компенсації його частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Вважав, що у ситуації, коли один із подружжя, який не користується спірним автомобілем, просить виплатити йому компенсацію вартості його частки у вказаному праві, згідно з вимогами статей 60, 61, 70, 71 СК України слід присудити відповідну компенсацію за рахунок іншого із подружжя, який цим автомобілем користується, незалежно від його згоди.

За змістом (правами й обов`язками щодо поділу неподільної речі шляхом присудження позивачеві компенсації його частки у праві спільної сумісної власності подружжя на цю річ і її виділення відповідачеві), одним із об`єктів (неподільною річчю, поділу якої стосується спір) і суб`єктами (особами, які набули у власність це майно, перебуваючи у шлюбі) спірні правовідносини у справі № 347/955/16 є подібними до спірних правовідносин у даній справі.

Отож підсумовуючи все вищенаведене, враховуючи права та інтереси сторін по справі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини спірного автомобіля в розмірі 216000,00 грн. беручи до уваги розрахунок вартості на момент звернення із позовом до суду (сума 432000,00 грн. визначеної в резюме). Така вартість автомобіля стороною відповідача-позивача не заперечувалася, а наданий висновок про визначення вартості майна від 16 грудня 2021 року не є судовою експертизою чи рецензуванням попередньо визначеної вартості майна позивачем. Тому визначена позивачем-відповідачем вартість автомобіля є на переконання суду відповідною та належною.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом підлягають до задоволення, а вимоги ОСОБА_2 про визнання майна її особистою приватною власністю не підлягають до задоволення.

Щодо визнання спільною сумісною власністю автомобіля Dodge Journey, 2017 року випуску та його поділу, позивач-відповідач заперечує, що цей автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності з чим погоджується суд.

Як судом встановлено, 05 вересня 2019 року між ОСОБА_13 і ОСОБА_1 було укладено Договір доручення № б/н, відповідно до якого відповідач зобов`язувався від імені та за рахунок ОСОБА_13 не дорожче 11000,00 доларів США придбати автомобіль марки "DODGE", модель "JOURNEY", об`єм двигуна 2360 куб.см, 2017 року випуску та передати його ОСОБА_13 ..

На виконання умов договору ОСОБА_13 передав ОСОБА_1 11000,00 доларів США, про що отримав розписку від 05 вересня 2019 року та сплатив відповідачу половину вартості його винагороди в розмірі 10000,00 грн., про що зазначено у цієї ж розписці. У зв`язку із неможливістю ОСОБА_1 виконати зобов`язання, передбачене п.1 Договору, 14 січня 2022 року між сторонами було укладено Договір про заміну первісного зобов`язання за Договором доручення від 05 вересня 2019 року, відповідно до якого первісне зобов`язання було замінено новим, а саме: Повірений зобов`язується від імені та за рахунок Довірителя вчинити юридичні дії, а саме: не дорожче 11000,00 доларів США придбати автомобіль марки "DODGE", модель "NITRO", об`єм двигуна 2777 куб.см, 2007 року випуску та передати його Довірителю у строк до 31 січня 2022 року. Усі інші положення Договору доручення від 05 вересня 2019 року залишились чинними та обов`язковими до виконання сторонами.

14 січня 2022 року відповідач ОСОБА_1 за Актом прийому-передачі передав позивачу ОСОБА_13 автомобіль марки "DODGE", модель "NITRO" SXT 4X4, 2007 року випуску, об`єм двигуна 2777 куб.см, номер кузова НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 , обумовленою вартістю 10300 доларів США, а позивач сплатив відповідачу другу частину винагороди в сумі 10000,00 грн., про що свідчить розписка, наявна в матеріалах справи.

На час розгляду справи судом Договір доручення є чинним, не визнаний у встановленому законом порядку недійсним.

Суд погоджується з доводами відповідача-позивача, що державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

Суд зазначає про те, що сам факт реєстрації в 2019 році права власності за ОСОБА_1 на автомобіль, однак придбання його на виконання договору Доручення від 05 вересня 2019 року, не дає підстав вважати, що автомобіль Dodge Journey, 2017 року випуску є спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи вищевикладене, надавши правову оцінку доводам та доказам сторін, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги щодо визнання автомобіля Dodge Journey, 2017 року випуску, спільною сумісною власністю та стягнення компенсації є безпідставними, належних та допустимих доказів на підтвердження вимог відповідач-позивач суду не подано, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 та ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості частки автомобіля, що є об`єктом права спільної сумісної власності - задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 216000,00 грн., що становить 1/2 вартості транспортного засобу автомобіля "RenaultDuster", д.н.з. НОМЕР_1 .

Припинити право спільної сумісної власності на автомобіль "RenaultDuster", д.н.з. НОМЕР_1 , залишити його у власності ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2160,00 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення вартості частки автомобіля, що є об`єктом спільної сумісної власності в порядку поділу майна та визнання рухомого майна об`єктом права особистої приватної власності придбаного в шлюбі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

ОСОБА_1 АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

ОСОБА_2 АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повний текст судового рішення складено 05 квітня 2023 рок.у

Суддя -