Ухвала

03 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 699/276/20

провадження № 61-4146ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Виробниче об`єднання «Восход» на додаткове рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Виробниче об`єднання «Восход» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Виробниче об`єднання «Восход» (далі - ПрАТ «ВО «Восход») на свою користь: 2 951,20 грн компенсації за невикористану відпустку при звільненні; 290 988,32 грн середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні.

Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області

від 09 березня 2021 року задоволено клопотання ПрАТ «ВО «Восход». Призначено у справі судову економічну експертизу. Виконання експертизи доручено судовому експерту Жуковій О. В., за умови реєстрації її в Реєстрі атестованих судових експертів. Попереджено експерта Жукову О. В. про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України. На вирішення експертизи поставлено таке питання: чи підтверджується документально і нормативно висновки бухгалтерської довідки ПрАТ «ВО «Восход» від 20 грудня 2019 року «До розрахунку обліку відпусток за період з 2004 року по 2017 рік» щодо надлишку нарахувань, виплат відпускних та компенсації відпусток ОСОБА_1 в кількості 10 календарних днів на суму 2 160,88 грн. Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача. До отримання висновку експертизи провадження у справі зупинено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області

від 09 березня 2021 року - без змін.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області

від 31 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

02 вересня 2022 року ПрАТ «ВО «Восход» подалодо Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області заяву про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь судові витрати в розмірі 237 227,18 грн, в тому числі витрати на правничу допомогу в сумі 196 384 грн та на проведення судової експертизи - в сумі 40 843,18 грн.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2022 року - без змін.

Додатковим рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ВО «Восход» понесені ним судові витрати в розмірі 190 843,18 грн, в тому числі витрати на правничу допомогу в сумі 150 000 грн та на проведення судової експертизи в сумі 40 843,18 грн.

У січні 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року, до якої включено скаргу на ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09 березня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року, до якої включено скаргу на ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09 березня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року, на підставі пункту 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження, Верховний Суд зазначив, що відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Предметом позову в цій справі є стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто ціна позову становить 293 939,32 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 250 = 671 000 грн). При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії. Зазначена справа є незначної складності, тому є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року апеляційну скаргу ПрАТ «ВО «Восход» залишено без задоволення. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ремша Д. С. задоволено частково. Додаткове рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2022 року змінено в частині визначення розміру судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ВО «Восход», зменшено їх зі 190 843,18 грн до 55 000 грн.

23 березня 2023 року ПрАТ «ВО «Восход» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткове рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Черкаського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року, змінити додаткове рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2022 року в частинні стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ВО «Восход»» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 196 384,00 грн. В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як зазначено вище, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2023 року, якою відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року, до якої включено скаргу на ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09 березня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року, цю справу було визнано малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Доводи касаційної скарги про те, що зі змісту висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вбачається, що сама по собі подача позивачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами не спростовує того факту, що адвокатами спільно виконувалися роботи з надання правової допомоги, і надаючи професійну правничу допомогу, адвокати не виконували одну й ту саму роботу, тобто позивачем не доведено неспівмірність судових витрат, не заслуговують на увагу, оскільки в наведеному судовому рішенні касаційного суду зазначено, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Змінюючи додаткове рішення місцевого суду в цій справі і зменшуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню на користь ПрАТ «ВО «Восход», апеляційний суд вказав на те, що при визначенні суми відшкодування необхідно виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їх дійсності та необхідності), а також - критерію розумності їх вартості, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такий підхід апеляційного суду узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, викладеними в постанові від 19 грудня 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Крім того, посилання заявника на неврахування судами висновків, викладених в постанові Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який в розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Виробниче об`єднання «Восход» на додаткове рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Виробниче об`єднання «Восход» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко