Ухвала

04 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 199/5166/21

провадження № 61-4669cк23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», яка підписана представником Гусєвим Павлом Володимировичем, на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2022 року у складі судді: Цитульського В. І., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., у справі за позовом акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі - АТ «СК «Країна») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу у розмірі 3 789,38 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року, у задоволенні позовних вимог АТ «СК «Країна» відмовлено.

31 березня 2023 року АТ «СК «Країна» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Гусєвим П. В., на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у цій справі становить 3 789,38 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, ця справа є малозначною у силу вимог закону.

АТ «СК «Країна» у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але має значний суспільний інтерес та фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відшкодування шкоди за рахунок винуватця дорожньо-транспортної пригоди, що проходить у численних справах щодо спору між потерпілим, страховиком та винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. У касаційній скарзі зазначається, що апеляційний суд безпідставно звільнив винуватця дорожньо-транспортної пригоди від цивільно-правової відповідальності та дійшов висновку про те, що потерпіла особа повинна доводити розмір шкоди, яку повинна відшкодувати страхова компанія. Суди у такій категорії справ роблять надмірний тягар доказування саме на позивача, хоча відповідач є стороною у справі та він також є особою, що повинна доводити неправомірність розміру шкоди. Для формування єдиної правозастосовчої практики Верховному Суду необхідно визначити застосування статей 22, 993, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» з урахуванням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та для розвитку права уточнити висновки Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, яким зазначити, що у разі якщо потерпіла особа отримала часткове страхове відшкодування від страхової компанії винної особи у розмірі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то вона набуває право вимоги д винної особи на загальних підставах, передбачених Главою 82 ЦК України. Оскільки обмеження потерпілого нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є таким, що суперечить принципу ієрархії норм права, коли суди вважають норми закону вищими за ЦК України.

Проте АТ «СК «Країна» не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Вказівка в резолютивній частині постанови Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року про можливість її оскарження не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга АТ «СК «Країна» подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Країна» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков