КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 367/6032/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/4050/2023Головуючий у суді першої інстанції - Карабаза Н.Ф. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС», третя особа: ПАТ «СК «Євроінс Україна», в якому з урахуванням збільшення позовних вимог провив стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 28 970,16, що складається з: 20 113,15 - матеріальна шкода, 1 558,44 грн - 3% річних, 7 298,57 грн - сума інфляційних витрат за період з 26.10.2016 по 22.07.2019.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22.04.2016 в смт. Гостомель на автодорозі Київ-Ковель 23КМ+800м сталася ДТП за участі належного йому автомобіля марки Ford Mondeo, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 ; автомобіля марки УАЗ державний номер НОМЕР_2 , під керуванням військовослужбовця ОСОБА_4 , транспортний засіб належить військовій частині НОМЕР_3 ; вантажного автомобіля марки Volvo державний номер НОМЕР_4 з причіпом Krone номерний знак НОМЕР_5 під керуванням працівника ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС», ОСОБА_5 , транспортний засіб належить ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС».

Водій ОСОБА_5 , не врахувавши дорожню обстановку, не витримав безпечну дистанцію та безпечну швидкість, здійснив зіткнення з двома вищевказаними транспортними засобами. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Адміністративний матеріал про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_5 , було направлено до Любашівського районного суду Одеської області для притягнення його до відповідальності.

03.06.2016 постановою Любашівського районного суду Одеської області визнано ОСОБА_5 винним у вчиненні даного правопорушення. З вище наведеного вбачається, що ДТП сталась з вини водія-далекобійника - працівника підприємства відповідача по справі ОСОБА_5 .

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 26.04.2016 № СІ6- 160 складеного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт», вартість відновлювального ремонту КТЗ Ford Mondeo, державний номер НОМЕР_1 , складає: 32 824,58грн. Одночасно до суми відшкодування додає витрати на експертні послуги, які склали 1 000,00 грн.

23.06.2016 позивач звернувся до Страхової компанії відповідача - ПАТ «ХДІ страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування та отримав страхове відшкодування в розмірі 13 331,97 грн. Відповідно до Акту виконаних робіт № 98 від 31.05.2016 фактично ним потрачено на ремонт транспортного засобу 33 360,12 грн. без ПДВ.

Як свідчать додані ОСОБА_5 документи під час оформлення ДТП, транспортний засіб Volvo державний номер НОМЕР_4 з причіпом Krone номерний знак НОМЕР_5 належить відповідачу (ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС») місце роботи ОСОБА_5 вказав також підприємство відповідача. Таким чином, вважає, що ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС», як власник джерела підвищеної небезпеки - автомобіля Volvo державний номер НОМЕР_4 з причіпом Krone номерний знак НОМЕР_5 та роботодавець ОСОБА_5 , повинен відшкодувати йому різницю між фактичним розміром шкоди завданої його працівником і страховою виплатою здійсненою ПАТ «ХДІ страхування».

Оскільки цю різницю та витрати змушений був зробити для відновлення стану його автомобіля Ford Mondeo, державний номер НОМЕР_1 , тобто витрати на його повний ремонт, а також, витрати на проведення експертизи щодо визначення цих збитків, відтак, 33 360,12 грн. (вартість ремонту) - 13 331,97грн.(страхове відшкодування) = 20 028,15 грн.

Також, станом на 26.10.2016 відповідач був обізнаний про те, що в нього виникло зобов`язання відшкодувати позивачу шкоду заподіяну внаслідок ДТП в сумі розміром в 19 028,15 грн. різниця між затратами понесеними позивачем у зв`язку із здійсненням ремонту та отриманою страховою виплатою. Отже, з 26.10.2016 по 22.07.2019 відповідач не виконував свого грошового зобов`язання щодо відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП від 22.04.2016 в сумі 19 028,15 грн, зазначений період дорівнює 999 днів. Таким чином, розрахунок збільшення позовних вимог в частині стягнення 3% річних складає: 19 028,15 грн * 3 / 100 / 365 дн * 999 дн = 1 558,44 грн. Крім того, сума інфляційних витрат складає 7 298,57грн., розрахунок інфляційних витрат за період з 26.10.2016 по 22.07.2019. Отже, сума збільшення позовних вимог складає 7 298,57+1 558,44 = 8 857,01грн. Таким чином, сума позову становить 20 113,15+8 857,01 = 28 970,16 грн

Крім того, ним було здійснено затрати для збирання доказів по справі, щоб відновити його порушене право. Так, ним було взято витяг про підприємство відповідача від 02.08.2016, що згідно квитанції № КП-2/1 від 02.08.2016 складає 70,00 грн. та 5,00 грн. послуги банку.

Також, під час сплати судового збору змушений був оплатити послуги банку що склали 10,00 грн. Отже, крім судового збору, змушений був витратити ще 85,00 грн. Саме через ДТП, спричинене водієм відповідача, поніс вищевказані затрати, тому вважає, що відповідач має відшкодувати йому понесені витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10.02.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ЛАМАН ТРАНС- ЕКСПРЕС», третя особа: ПАТ «СК «Євроінс Україна» про стягнення відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП відмовлено (т. 2 а.с. 83-91).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції зайняв однобоку позицію щодо розгляду спору по даній справі. Рішення фактично повністю дублює відзив відповідача по справі, а доводи позивача відхилено з надуманих підстав. При цьому, судом здійснено ряд посилань на рішення Верховного Суду України, які по суті не мають ніякого відношення до даної справи.

Водночас, доводи відповідача, що лягли в основу рішення суду першої інстанції про те, що так як позивачем надано лише акт виконаних робіт № 98 від 31.05.2016 без чеку, то факт розрахунку не підтверджено. Однак, суд не звернув уваги на той момент, що в самому акті зазначено, що «підписуючи цей акт сторони засвідчують виконання своїх обов`язків щодо виконання робіт та їх повної оплати». Тобто, сам акт є свідченням розрахунку позивача з виконавцем робіт.

29.06.2021 ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що цивільно-правова відповідальність товариства, як власника автомобіля марки Volvo державний номер НОМЕР_4 , момент настання ДТП була застрахована у ПАТ «ХДІ страхування», що перейменоване на ПАТ «СК «Євроінс Україна» від 30.09.2016, згідно Генерального договору у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № G20-001031-83 від 01.11 2015 (полісу № АЕ/4968485).

Згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4968485 страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну складає 50 000,00 грн.

Страховиком, за шкоду завдану транспортному засобу внаслідок ДТП було сплачено позивачу 13 331,97 грн., з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджує, що згідно Акту виконаних робіт № 98 від 31.05.2016 фактична вартість ремонту складає 33 360,12 грн, а тому відповідач має доплатити позивачу 20 028,15 грн. - різницю між затратами понесеними позивачем у зв`язку із здійсненням ремонту та отриманою страховою виплатою. Разом з тим, зобов`язаною особою внаслідок заподіяних позивачу у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача, а саме ПАТ «СК «Євроінс Україна», у якого виник обов`язок із виплати страхового відшкодування позивачу. Визначення різниці між фактичним розміром шкоди та розміром страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з винної особи, можливо лише після здійснення страховиком виплати страхового відшкодування.

Судом апеляційної інстанції справу розглянуто в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано документів, які б підтверджували факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, а також, те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з ТОВ «Ламан Транс Експрес» не відповідає фактичним обставинам справи, що розглядається.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно постанови Любашівського районного суду Одеської області від 03.06.2016 встановлено, що ОСОБА_5 22.04.2016 о 11 год. 30 хв. керуючи автомобілем марки Volvo державний номер НОМЕР_6 з причіпом Krone номерний знак НОМЕР_5 на а/д Київ-Ковель не врахував дорожню обстановку, не витримав безпечну дистанцію та безпечної швидкості, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки FORD MONDEO, державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобілем марки УАЗ державний номер НОМЕР_7 , внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Автомобіль Volvo державний номер НОМЕР_4 належить ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Volvo державний номер НОМЕР_4 та причіпа Krone номерний знак НОМЕР_5 - ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» на час ДТП була застрахована в ПАТ «ХДІ страхування» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3644894 та № АЕ/4968485.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 26.04.2016, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ FORD MONDEO, державний номерний знак НОМЕР_1 внаслідок ДТП - 22.04.2016 року складає 16 426,18 грн.

Згідно довідки від 29.07.2016 ПАТ «КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 13 331,97 грн. згідно з актом №716-20/16-83 від 30.06.2016

Згідно свідоцтв про право на спадщину від 07.06.2019 ОСОБА_1 є спадкоємицею майна померлого ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, необхідно мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдані за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності впни.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; З пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини працівника відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача - ТОВ «Ламан Транс Експрес», як роботодавця винуватця ДТП, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки, як зазначено у постанові Верховного Суду України від 15.10.06.2020 по цивільній справі № 755/7666/19, постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18); від 13.06.2019 у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18); від 17.10.2019 у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19); від 30.10.2019 у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18); від 21.02.2020 у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19); від 22.04.2020 у справі № 756/2632/17 (провадження № 61 -12032св19).

Відносини між ТОВ «Ламан Транс Експрес» та ПАТ «СК «Євроінс Україна», яким було застраховано вантажний автомобіль марки Volvo державний номер НОМЕР_4 з причіпом Krone номерний знак НОМЕР_5 під керуванням працівника ТОВ «Ламан транс експрес», ОСОБА_5 , регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку встановленому законодавством. Крім того, договором (полісом) обов`язкового страхування № АЕ/4968485 передбачено франшизу в сумі 1 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції не звернув уваги, що різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За таких обставин саме відповідач, як роботодавець винної особи у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, останній взяв за основу Акт виконаних робіт № 98 від 31.05.2016, що містить запис про фактичний розрахунок позивача з виконавцем робіт та послуг по відновленню пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу.

Так, згідно із Актом виконаних робіт № 98 від 31.05.2016, вартість відновлювального ремонту склала 33 360,12 грн. без ПДВ, а страхове відшкодування фактично отримане позивачем - 13 331,97 грн., згідно довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 29.07.2016 (т. 1 а.с. 86).

Страховиком виплачено позивачу 13 331,97грн. (із розрахунку 15 998,36 грн майнового збитку з урахуванням зносу - 2 666,39 грн ПДВ = 13 331,97 грн страхова виплата).

Таким чином, розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача становить 20 028,15 грн із розрахунку 33 360,12 грн. (фактичні витрати на відновлення пошкодженого транспортного засобу) - 13 331,97 грн (страхова виплата).

Звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути з відповідача 1 000,00 грн за виготовлення звіту про визначення вартості матеріального збитку від 26.04.2016 № СІ6-160 складеного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт». Однак, даний звіт не береться до уваги з огляду на те, що розмір матеріального збитку, заподіяного транспортному засобу визначається на підставі «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003 (далі - Методика).

Згідно з п. 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно абз. 2 п. 8.2 Методики, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається, як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля та величини втрати товарної вартості.

Відповідно до п. 7.38 Методики, значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки. В ч. 2 п. 4.41 Методики, значення коефіцієнта фізичного зносу, для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років приймається рівним 0.7. Отже, вартість відновлювального ремонту не може становити повну вартість відновлювального ремонту, оскільки автомобіль марки FORD MONDEO, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1995 року випуску, на момент настання ДТП перебував в багаторічній експлуатації, а отже пошкоджені деталі згідно експертного звіту №16-160 від 26.04.2016, є таким, що втратив новизну. Як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовної заяви в частині відшкодування вартості даного звіту у розмірі 1 000,00 грн.

Посилання суду першої інстанції на доводи відповідача, що наявність у ФОП ОСОБА_6 , який здійснив ремонт пошкодженого транспортного засобу позивача, коду виду економічної діяльності 45.20 «Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів» не дає права останньому продавати запасні частини під час надання послуг з ремонту та обслуговування транспортних засобів суперечить фактичним обставинам справи.

Так з 01.01.2012 набрав чинності національний класифікатор України ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності» (КВЕД-2010), затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 № 457 «Про затвердження та скасування національних класифікаторів».

Крім того, на офіційному сайті за посиланням: http://kved.ukrstat.gov.ua/KVED2010/45/KVED10 45 20.htmlу відкритому доступі є інформація про назву та опис видів економічної діяльності. Відповідно до даних з офіційного сайту Держкомстату України, КВЕД 45.20 «Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів» включає: 1. технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів: механічні ремонт, ремонт електричних систем автотранспортних засобів, ремонт електронних систем упорскування палива, поточне обслуговування, ремонт кузовів, ремонт запчастин автотранспортних засобів, миття, полірування тощо, напилення та фарбування, ремонт лобового скла та вікон; 2. ремонт сидінь автотранспортних засобів; 3. ремонт шин і камер, їх установлення або заміну; 4. антикорозійне оброблення; 5. установлення деталей і приладдя, яке не є складовою процесу виробництва автотранспортних засобів.

Тобто, наявність у ФОП лише КВЕДу 45.20 не означає заборони надавати послуги з використанням останнім своїх власних запасних частин, в протилежному випадку це суперечило б суті такої послуги як технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів. Оскільки такий вид діяльності сам по собі передбачає використання запасних частин під час надання послуг та виконання робіт. І в разі надання замовником своїх запасних частин, сторони оформлюють це актом приймання передачі запасних частин наданих замовником.

Іншими словами, здійснення даних видів економічної діяльності (45.20) надає ФОП підстави для придбання та встановлення запчастин на автотранспортний засіб під час ремонту, а отже не потребує відкриття окремого коду економічної діяльності.

Відповідно до п. 26 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 11.11.2002 № 792 (далі - Правила), розрахунковими документами, що засвідчують надання послуги, є, зокрема, акт передання-прийняття ДТЗ (його складових) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту.

При цьому, згідно пунктів 57 та 60 Прикінцевих положень вищевказаних Правил передбачено, що права й обов`язки виконавця і замовника можуть доповнюватися у договорі за згодою сторін. Форми нарядів-замовлень, актів передання-прийняття можуть бути змінені і (чи) доповнені для відображення технологічних і організаційних особливостей виробничих процесів виконавців, зокрема щодо ведення бухгалтерського, внутрішньогосподарського і податкового обліків. У такому разі реквізити зазначених документів і ті положення, які відображають істотні умови договору відповідно до статті 28 Закону України «Про автомобільний транспорт» ( 2344-14 ), не вилучаються.

Отже, законодавцем передбачена можливість відступлення від встановлених форм первинних документів за згодою сторін під час надання послуг з технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність документів, які б підтверджували факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та сплату страхового відшкодування страховиком.

Отже, з 26.10.2016 по 22.07.2019 відповідач не виконує своє грошове зобов`язання щодо відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП від 22.04.2016 в сумі 20 028,15 грн.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

При цьому, ч. 3 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від Простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлених договором або законом.

Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічна позиція викладена у постанові від 16.05.2018 Великої Палати Верховного суду України по справі № 686/21962/15-ц.

Як зазначено у ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Період з 26.10.2016 по 22.07.2019 дорівнює 999 днів. Таким чином, розмір 3% річних складає 20 028,15 грн * 3 / 100 / 365 дн * 999 дн = 1 644,50 грн; а сума інфляційних витрат, за цей же період, складає 6 418,55 грн.

За таких обставин, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП від 22.04.2016 в сумі 20 028,15 грн, 3% річних у розмірі 1 644,50 грн, та інфляційні витрати у розмірі 6 418,55 грн, а всього 28 091,20 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухваленню нового судового рішення про задоволення позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, пов`язані з розглядом справи, які, в зв`язку з задоволенням апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Тому, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 745,11 грн - за розгляд справи в суді першої інстанції, та 1 117,67 грн - за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а всього 745,11 грн + 1 117,67 грн = 1 862,78 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» () на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_8 , виданий Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області 04.03.1997, ідентифікаційний код НОМЕР_9 ) відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 28 091(двадцять вісім тисяч дев`яносто один),20 грн, що складається з 20 028(двадцять тисяч двадцять вісім),16 грн (вартість не сплаченого ремонту), 6 418(шість тисяч чотириста вісімнадцять),55 грн - інфляційні витрати за період з 26 жовтня 2016 року по 22 липня 2019 року, 1 644(одна тисяча шістсот сорок чотири),50 грн - 3% річних за період з 26 жовтня 2016 року по 22 липня 2019 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» () на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_8 , виданий Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області 04.03.1997, ідентифікаційний код НОМЕР_9 ) судовий збір у розмірі 1 862(одна тисяча вісімсот шістдесят два),78 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська