ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/4579/22
Номер провадження 22-ц/818/909/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня 2023 року в складі судді Яковлевої В.М. у справі № 638/4579/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КІФ», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит -Капітал», про визнання договору недійсним та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КІФ» (далі - ТОВ «КІФ») про визнання договору недійсним та стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що у березні 2021 року вона віддала в ремонт свій телефон, де її sim-картку було втрачено та заблоковано. Однак у січні 2022 року невідомі особи, використовуючи вказану sim-картку, оформили на її ім`я кредити в різних фінансових установах.

У січні 2022 року їй було відмовлено у придбанні телевізору в розстрочку у зв`язку з наявністю непогашених кредитів. Згідно відомостей, які надало Українське бюро кредитних історій (далі - УБКІ), від її імені було зроблено 18 заявок на отримання онлайн кредиту та на її ім`я було відкрито 7 кредитів. Зокрема, на її ім`я оформлено кредит в ТОВ ФК «КІФ», договір № 243518 від 07 січня 2022 року на суму 2 000 грн. На момент оформлення кредиту вона користувалася картками банків «ПриватБанк» та «А-банк». На ці картки станом на 07 січня 2022 року кошти не надходили.

Вказує на те, що заявок на оформлення кредитів не подавала, відповідно ніяких зобов`язань перед відповідачем не має.

Також зазначає, що станом на 07 січня 2022 року її електронним підписом не було підписано жодних документів. В застосунку «Дія» авторизацію здійснено незнайомими особами з іншого телефону BankIDМегаБанк та Альфа-Банк, послугами МегаБанку не користувалась.

У зв`язку з вказаними обставинами вона звернулась до Деснянського управління поліції ГУ НП в м. Києві та 05 травня 2022 року на підставі ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2022 року відомості про вчинення кримінального правопорушення за частиною 1 статті 190 КК України за фактом шахрайства внесено в ЄРДР № 0000460.

16 травня 2022 року вона була визнана потерпілою особою у кримінальному провадженні № 0000460 за частиною 1 статті 190 КК України.

Вважає, що представники ТОВ ФК «КІФ», не встановили та не перевірили особу позичальника, надали кредит іншій особі, що призвело до відповідних наслідків.

Оскільки договір з фінансовою установою укладено з незаконним використанням її персональних даних, то вказаний правочин є недійсним.

Діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, оскільки зазначені обставини негативно вплинули на стан її здоров`я, самопочуття, викликають занепокоєння її родини та близьких, потребують витрат особистого часу, перешкоджає активної та повноцінної життєдіяльності, продуктивної самореалізації.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила визнати недійсним кредитний договір № 243518 від 07 січня 2022 року, укладений від її імені з «ТОВ ФК «КІФ», стягнути з відповідача 50 000 грн моральної шкоди, а також судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15 640 грн та судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту, оскільки спірний договір є неукладеним, а тому визнання правочину недійсним відповідно до пункту 2 частини 2 статті 16 ЦК України, не може бути застосовано до правочину, який фактично не відбувся. Питання про припинення такого зобов`язання вирішенню також не підлягає.

16 березня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявлені позивачкою вимоги про визнання правочину недійсним є належним способом захисту. Оспорюваний договір порушує її права, оскільки за нею обліковується заборгованість за договором, яким вона не укладала та ця заборгованість з кожним днем збільшується.

16 лютого 2022 року вона зверталась до відповідача з вимогою про перевірку з приводу видачи кредиту, списання заборгованості та надання довідки про відсутність будь-яких претензій до неї, проте відповіді не отримала, а тому в позасудовому порядку вирішити вказане питання не вбачається можливим.

Дані про борг були внесені в УБКІ, що виключає можливість отримання кредиту та користування кредитними картками, що суттєво обмежує її права.

Відповідач не заперечував проти позову про визнання договору недійсним та не виявив бажання брати участь у судовому процесі.

ТОВ «КІФ» не дотримано вимог чинного законодавства при укладанні правочинів, а саме не надані докази отримання примірника договору позивачем, що є його обов`язком та свідчить про недійсність правочину.

Наявність кредитної заборгованості за оспорюваним правочином спричиняє їй моральну шкоду, оскільки вона вимушена витрачати зусилля для поновлення своїх прав, звертатись до суду та правоохоронних органів. Вказані обставини призвели до погіршення її стану здоров`я та стосунків у родині.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" не з`явивися.

Про дату, час та місце судового засідання відповідач ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" повідомлявся шляхом надіслання ухвали суду від 20 червня 2023 року про проведення судового засідання в режимі відео конференції з зазначення дати, часу та місця його проведення.(т. 2, а.с.33, 34).

Повідомлення про вручення ухвали про розгляд справи 26 червня 2023 року, надіслане апеляційним судом на адресу відповідача, отримано ним 14 червня 2023 року (т. 2, а.с. 49).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Матеріали справи свідчать, що 07 січня 2022 року між ТОВ «КІФ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 24889169, за яким позиваці надано кредит в розмірі 2000 грн зі сплатою відсотків у пільговий період - з 07 січня 2022 року по 31 січня 2022 року - 1,98%, стандартний період - з 01 лютого 2022 року по 08 квітня 2022 року -3,98 % (т.1, а.с. 204 - 211).

Договір підписано одноразовим електронним ідентифікатором ОСОБА_1 .

Також при зверненні до фінансової установи позивачкою заповнено анкету та зазначено персональні дані - дату народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорту.

Відповідно до Інформаційної довідки 07 січня 2022 року через платіжний сервіс «Platon» проведено транзакцію по перерахуванню 2000 грн на карту BankVostok за номером НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 201 - 203).

Відповідно до довідки з УБКІ за ОСОБА_1 обліковується заборгованість за кредитним договором, укладеним 07 січня 2022 року з ТОВ «КІФ». Станом на 12 травня 2022 року її розмір становить 5258 грн (т. 1, а. с. 21).

16 лютого 2022 року ОСОБА_1 направлено претензію до ТОВ «КІФ» про списання заборгованості за кредитним договором, укладеним товариством від її імені з невідомою особою, та видати довідку про відсутність заборгованості; провести внутрішнє розслідування з приводу видачі кредиту, припинення обробки, передачі персональних даних та звернення з вимогами про стягнення боргу (т. 1, а.с. 10-14).

05 травня 2022 року на підставі ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2022 року у справі № 754/2703/22 (1-к/754/548/22) внесено відомості в ЄРДР № 0000460 за частиною 1 статті 190 КК України за фактом шахрайства, заявник - ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 15).

16 травня 2022 року ОСОБА_1 була визнана потерпілою у кримінальному провадженні № 0000460 за частиною 1 статті 190 КК України (а. с. 16).

Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За встановленими у цій справі обставинами оспорюваний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому через особистий кабінет на вебсайті відповідача подано заявку на отримання кредиту від імені ОСОБА_1 , та підтверджено умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «КІФ» надіслано особі, яка звернулася за отриманням кредиту за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який і було використано для підтвердження підписання кредитного договору. В подальшому перерахування коштів за оспореним кредитним договором було здійснено 07 січня 2022 року безготівково шляхом перерахування коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 через технологічного партнера BankVostok у сумі 2 000,00 грн.

Між тим, позивачкою не надано доказів, що вказана картка, на яку зараховано кошти, їй не належить, а фактично кредитні кошти отримано іншою особою.

Також, при зверненні до фінансової установи позивачкою заповнено анкету, яка містить її персональні данні та вчинено свідомі дії щодо отримання кредитних коштів.

Доводи ОСОБА_1 про втручання в роботу застосунку «Дія», ідентифікацію від її імені сторонніми особами є необґрунтованими.

Відповідно до пунктів 20 - 23, 26 Положення про Систему BankID Національного банку України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 01 березня 2020 року № 32 учасниками процесу взаємодії в Системі BankID Національного банку є користувачі та Абоненти. Користувач для отримання послуги на порталі послуг Абонента має обрати електронну дистанційну ідентифікацію через Систему BankID Національного банку. Система BankID Національного банку спрямовує користувача після його вибору способу ідентифікації на центральний вузол Системи BankID Національного банку, на якому обирається абонент-ідентифікатор. Система BankID Національного банку після вибору користувачем абонента-ідентифікатора перенаправляє користувача на сторінку сервісу автентифікації обраного абонента-ідентифікатора . Система BankID Національного банку відповідно до специфікації взаємодії забезпечує передавання електронних запитів на електронну дистанційну ідентифікацію і підписаних, зашифрованих електронних підтверджень електронної дистанційної ідентифікації між Абонентами. Абонент зобов`язаний з метою електронної дистанційної ідентифікації користувача через Систему BankID Національного банку отримати від користувача дозвіл на надання відомостей про наявність банківського рахунку абонентові - надавачу послуг. Згода та дозвіл користувача можуть бути включені до договору між абонентом-ідентифікатором та користувачем.

Отже, для входу у застосунок «Дія» користувач має бути ідентифікованим, що складає певну процедуру, яка не обмежується номером телефону. Доказів, що при проведенні ідентифікації Банком порушено вимоги закону та надано доступ до персональних даних сторонній особі матеріали справи не місять.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що персональні дані, які зазначені в анкеті на отримання кредиту, вибули поза волею ОСОБА_1 та були внесені до заяви саме сторонньою особою.

Доводом апеляційної скарги є посилалася на те, що судом першої інстанції не встановлено чи належить позивачці картковий рахунок, на який було перераховано кредитні кошти.

Проте такі доводи відхиляються апеляційним судом, оскільки процесуальний обов`язок надати докази реалізуються у суді першої інстанції, а суд апеляційної інстанції може прийняти нові докази за певних умов. Позивачкою не надано, відповідно, в матеріалах справи відсутні докази того, що платіжна карта - НОМЕР_1 , на яку перераховувалися отримані у кредит кошти (т. 1, а.с.201), їй не належить.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20 червня 2022 року по справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22).

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутність підстав для задоволення позову, проте помилкового вважав, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту, що є підставою для відмови у позову, тому рішення суду підлягає зміні в частині викладення мотивів залишення позову без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 статті 376 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SeryavinandOthers v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд фактично залишив апеляційну скаргу без задоволення, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 26 червня 2023 року

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина