Провадження №2/523/1706/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"02" червня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліна С.С.,

за участю секретаря судового засідання Сервачук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», за участю третьої особи - ОСОБА_2 про захист прав споживача,-

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», за участю третьої особи - ОСОБА_2 : Орган опіки та піклування Суворовської районної державної адміністрації, в якому просила:

-визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором № 05-01-16/743 від 06.10.2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П. та зареєстровано за р. № 1234;

- в порядку ст. 267 ЦПК України визначити порядок виконання судового рішення, зазначивши, що на підставі судового рішення про припинення іпотеки за іпотечним договором № 05-01-16/743 від 06.10.2006 року органами державної реєстрації прав або органами нотаріату підлягають вилученню:

запис про іпотеку 3806186 (спеціальний розділ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 06.10.2006 19:03:22 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 8958274 від 12.12.2013 10:51:28 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Чорнєй В.В.);

запис про обтяження 3849645 (заборона на нерухоме майно) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (або в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) від 06.10.2006 16:11:41 (реєстратор приватний нотаріус Левенець Т.П. на підставі іпотечного договору від 06.10.2006 року за р. №1234);

запис про обтяження 3851300 (іпотека) в Єдиному реєстрі іпотек (або в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) від 06.10.2006 19:03:22 (реєстратор приватний нотаріус Левенець Т.П. на підставі іпотечного договору від 06.10.2006 року за р. №1234).

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.10.2006 року між ОСОБА_2 та АК ПІБ банком (нині ПАТ «АКПІБ БАНК») було укладено кредитний договір № 05-01-16/742.

Відповідно до п. 2.1. Договору Банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 45 000 доларів США, за процентною ставкою за користування кредитом 12.00 % процентів річних (п. 2.2. Кредитного договору), на строк до 05.10.2016 року (п. 2.3. Кредитного договору).

Також, 06.10.2006 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено іпотечний договір № 05-01-16/743, відповідно до умов якого Договір іпотеки забезпечував вимоги Банку, що випливають з Кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_2 , за умовами якого останній зобов`язаний в порядку, передбаченому Кредитним договором, повернути Банку в кінцевий термін до 05.10.2016 року (включно) кредит у розмірі 45000 доларів США згідно графіку (п. 1.1. Договору іпотеки).

Як вказує позивачка, 29.05.2021 року вона письмово звернулася до ОСОБА_2 про надання інформації щодо стосовно виконання умов Кредитного договору.

17.06.2021 року позивачкою отримано відповідь про те, що заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18.09. 2014 року в справі № 496/2082/14-ц було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Кредитні Ініціативи" заборгованість за Кредитним договором N 05-01-16/742 від 06.10. 2006 року у розмірі 432 743,53 грн.

Також, Постановою Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі № 522/18855/16 визнано пункт 3.4 кредитного договору № 05-01-16/742 від 06.10.2006 року, укладений між ПАТ "АКПІБ" та ОСОБА_2 недійсним.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05.05.2021 року в справі № 496/2082/19 залишено без змін рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23.09.2020 року, яким визнано припиненим кредитний договір № 05-01-16/742 від 06.10.2006 року укладений між ОСОБА_2 та Банком, який в подальшому переступив свої права ТОВ «Кредитні ініціативи» з 18.09.2014 року.

Як вказує позивачка, відповідно до п. 7.2. Договору іпотеки, даний договір діє до повного виконання іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором (з урахуванням усіх змін та доповнень до нього) або до припинення іпотеки у випадках, що прямо передбачені чинним законодавством.

Позивачка вважає, так як Кредитний договір (основне зобов`язання) припинено з 18.09.2014 року, то існують всі законодавчо закріплені підстави для припинення Договору іпотеки.

Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.07.2021 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 09.11.2021 року на 10год. 45хв.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27.07.2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 04.10.2022 року на 10год. 30хв.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином. До суду від представника адвоката Пахомова І.Ю. надійшла письмова заява, яка міститься в матеріалах справи, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, також просив розгляд справи проводити за відсутності позивачки та її представника (арк.сп.65).

У судове засідання представник відповідача - ТОВ «Кредитні ініціативи» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

У судове засідання третя особа ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та третьої особи, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є не обґрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено про те, що 06.10.2006 року між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №05-01-16/742, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 45 000 дол. США, за процентною ставкою за користування кредитом 12.00 % процентів річних, на строк до 05.10.2016 року (арк.сп.6-10).

Судом встановлено про те, що 06.10.2006 року між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір №05-01-16/743, для забезпечення виконання Кредитного договору №05-01-16/742 від 06.10.2006 року (арк.сп.11-19).

Судом встановлено про те, що заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18.09.2014 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено (арк.сп.23-24).

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що рішенням Біляївського районного суду м. Одеси від 23.09.2020 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 05.05.2021 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання припиненим Кредитного договору №05-01-16/742 від 06.10.2006 року задоволено частково (арк.сп.47-51).

Визнано припиненим Кредитний договір №05-01-16/742 від 06.10.2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «АКПІБ», який в подальшому переуступив свої права ТОВ «Кредитні ініціативи.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є , зокрема , договори та інші правочини .

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах , встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти .

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою , порукою , гарантією , заставою , при триманням , завдатком.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно , виконати роботу , надати послугу , сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку .

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться .

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) .

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (статті 546 ЦК України в редакції , що діяла на момент укладення договору іпотеки).

У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання , забезпеченого заставою , одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном , що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця , згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом .

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 598 , стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах , встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 - 601 , 604 - 609 ЦК України року зобов`язання припиняються у разі: виконання, проведеного належним чином; за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); зарахування зустрічних однорідних вимог , строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги; за домовленістю сторін; внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає; смерті фізичної особи; ліквідації юридичної особи .

Таким чином, припинення зобов`язання можливе за умови його виконання , що проведене належним чином. Під припиненням зобов`язання розуміють припинення правового зв`язку між його сторонами , звільнення їх від прав та обов`язків, що становлять зміст зобов`язання.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна.

Згідно ст. 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем.

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону, відповідно до ч.1 якої іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Позивачка ОСОБА_1 , як на підставу позовних вимог посилається на те, що іпотека за договором припинена, оскільки відповідно до рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23.09.2020 року Кредитний договір №05-01-16/742 від 06.10.2006 року - визнано припиненим.

Разом з тим , матеріали справи не містять доказів виконання зобов`язання належним чином, що унеможливлює застосування таких юридичних наслідків, як припинення кредитного та іпотечного договорів. Твердження позивача , що зобов`язання позичальника за кредитним договором повністю виконане, є недоведеним .

У постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 202/3772/19 (провадження № 61-9126св20) зазначено , що зобов`язання припиняється його виконанням , проведеним належним чином (стаття 599 ЦК) . Належним є виконання зобов`язання , яке прийняте кредитором і у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання .

У пунктах 41 - 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що: «іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» , пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України) . Однією з таких підстав, встановлених законом , є виконання , проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання , так і зобов`язання за договором іпотеки , які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц)» .

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що передбачено ч.1 ст. 13 ЦПК України.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, про те, що позивачка ОСОБА_1 не надала суду доказів в обґрунтування позовних вимог.

Також, суд вважає, що позивачка не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні Ініціативи», за участю третьої особи - ОСОБА_2 про захист прав споживача - не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 141, ч.2 ст. 247, 258-259, 265, 268, 280, 282, 284, 354 ЦПК України, 11 , 13 , 76 , 77 , 81 , 509 , 526 , 530 , 546 , 575 , 598 , 1054 ЦК України, Закону України «Про іпотеку» , суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», за участю третьої особи - ОСОБА_2 про захист прав споживача залишити без задоволення.

Копію заочного рішення направити сторонам по справі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 12.06.2023 року.

Суддя: Аліна С.С.