Номер провадження: 22-ц/813/1350/23
Справа № 495/65/21
Головуючий у першій інстанції Заверюха В. О.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В.,

за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,

переглянувши в режимі відеоконференції справу №495/65/21 за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, за апеляційною скаргою представника Ієговської Анастасії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 березня 2021 року у складі судді Заверюхи В.О., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 6 січня 2021 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що 13 серпня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes-Benz 812D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті якої пасажир ОСОБА_2 випала з транспортного засобу та отримала травми, від яких померла. Кримінальну справу за результатами досудового розслідування закрито. Після на адресу страхової компанії представником в інтересах позивача, яка є матір`ю померлої ОСОБА_2 , було надіслано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування (моральної шкоди, витрат на поховання), на що отримано відмову, обґрунтовану відсутністю страхового випадку через недоведеність в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення. Посилаючись на завдання шкоди внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, настання відповідальності незалежно від наявності вини, позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_2 , 50076,00 грн., на відшкодування витрат на поховання померлої ОСОБА_2 44500,00 грн. (а.с.1-65).

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 січня 2021 року відкрито провадження у справі (а.с.44).

Відповідач ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» позов не визнав, зазначивши у відзиві, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля «Mercedes-Benz 812D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована за полісом №АМ/5410815; по факту дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадження №0002083, яке 16 грудня 2019 року закрито за відсутністю складу злочину, передбаченого статтею 291 КК України. За результатами розгляду заяви про виплату страхового відшкодування від 12 червня 2020 року прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 , про що повідомлено заявника. Страхова компанія у даному випадку не відповідає за заподіяння шкоди внаслідок ДТП, яка сталася за участі застрахованого транспортного засобу та пасажира ОСОБА_2 , оскільки в діях водія транспортного засобу відсутній склад кримінального правопорушення, а отже випадок не є страховим в розуміння спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Пасажир ОСОБА_2 фактично сама собі заподіяла тілесні ушкодження, від яких померла. Позивач посилається на статті 1166, 1187 ЦК України, проте страхова компанія не відповідає на підставі даних норм права, оскільки не є завдавачем шкоди, не є володільцем джерела підвищеної небезпеки, а є особою, яка з урахуванням статті 999 ЦК України має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених спеціальним законом та Законом України «Про страхування». Страховик відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, виключено у разі настання страхового випадку. Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Пасажир ОСОБА_2 навмисно (свідомо відчинила двері транспортного засобу, який рухався) сама собі заподіяла тілесні ушкодження, від яких померла (а.с.71-76).

Позивачем ОСОБА_1 в особі представника надано відповідь на відзив, за змістом якої саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду, завдану ними у розумінні статей 1166, 1187 ЦК України, а не пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Враховуючи вимоги ЦК України, Закону №1961-ІУ, КК України, факт наявності чи відсутності в діях водія складу злочину жодним чином не змінює його становище в частині настання для нього цивільно-правової відповідальності за спричинену шкоду третім особам в ДТП дією джерела підвищеної небезпеки, а відповідно і жодним чином не змінює становище відповідача, який отримав оплату за те, що застрахував відповідальність такого водія і повинен виконати взяті на себе зобов`язання і виплатити страхове відшкодування позивачу (а.с.93-95).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 березня 2021 року позов задоволено частково; стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 25038,00 грн., на відшкодування витрат на поховання 44500,00 грн., в решті вимог відмовлено (а.с.99-109).

Додатковим рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 квітня 2021 року заяву про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду (а.с.120-122).

Висновок суду по суті вимог мотивовано тим, що кримінальне провадження №0002083 від 14 серпня 2019 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 291 КК України. З постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що пасажир ОСОБА_2 порушила вимоги пункту 5.3 б) Правил дорожнього руху України, згідно з якими пасажирам забороняється відчиняти двері транспортного засобу, не переконавшись, що він зупинився біля тротуару, посадкового майданчика, краю проїзної частини чи узбіччя. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована, про дорожньо-транспортну пригоду страхова компанія була повідомлена, для виплати страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання страховій компанії надано документи. Цивільно-правова відповідальність особи, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, передбачена статтею 1187 ЦК України. Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб був застрахований, то страхова компанія має відшкодувати шкоду в межах ліміту відповідальності. Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди, є мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_4 , останній подав заяву про здійснення виплати належної йому частки моральної шкоди на користь ОСОБА_1 . При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд застосував положення частини 2 статті 1193 ЦК України та визначив до стягнення розмір страхового відшкодування моральної шкоди 25038,00 грн. Витрати на похованні в розмірі 44500,00 грн. суд визнав доведеними та такими, що не перевищують встановлений законом мінімальний розмір.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 1 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі на рішення суду представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Суд, зменшуючи розмір відшкодування моральної шкоди до 25038,00 грн., застосував норми частини 2 статті 1193 ЦК України (врахування вини потерпілого), проте дана норма не застосовується, оскільки розмір страхового відшкодування визначається спеціальним законом, який не передбачає права страховика на власний розсуд зменшувати встановлений пунктом 27.3 статті 27 Закону розмір суми страхового відшкодування.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилалися, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, зміну рішення суду в частині вимог про відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне.

ОСОБА_2 загинула в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 13 серпня 2019 року за участю застрахованого транспортного засобу автомобіля марки «Mercedes Benz 812D, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За обставинами дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої настала смерть ОСОБА_2 , 1992 року народження, до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 серпня 2019 року внесено кримінальне провадження №0002083, яке закінчено прийняттям 16 грудня 2019 року слідчим СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області постанови про закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Mercedes Benz 812D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.».

Правовідносини по відшкодуванню шкоди виникли під час дії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому такі регулюються норами Цивільного кодексу України та спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано статтею 1187 ЦК України, відповідно до положень частини 2 даної норми права шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України).

Під умислом потерпілого розуміється усвідомлене бажання особи, щоб їй заподіяли шкоду. Груба необережність потерпілого не є обставиною, що звільняє особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, від відповідальності.

Правила, що регулюють деліктні зобов`язання, допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди; страховик є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18).

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим); загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача. Страховик є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому, відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Зменшення загального розміру відшкодування шкоди (регламентної виплати) даним Законом не передбачено.

Стаття 1193 ЦК України правовідносини потерпілого та страховика не регулює.

Розмір відшкодування моральної шкоди 50076,00 грн. відповідає загальному розміру такого страхового відшкодування, який визначається 12 мінімальними заробітними платами у місячному розмірі, встановленими законодавством на день настання страхового випадку (4173,00 грн. х 12 = 50076,00 грн.).

Позивач ОСОБА_1 як матір загиблої ОСОБА_2 має право на страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 50076,00 грн.

Суд першої інстанції безпідставно зменшив передбачений Законом розмір відшкодування страховиком моральної шкоди, що є підставою для зміни рішення суду в частині вимог про відшкодування моральної шкоди.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 березня 2021 року в частині вимог про відшкодування витрат на поховання не оскаржено, тому в силу визначених статтею 367 ЦПК України меж розгляду справи судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині вимог при даному апеляційному перегляді справи не перевіряється.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Ієговської Анастасії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 березня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, - змінити.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого, 50076 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 квітня 2023 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Є.С.Сєвєрова

Т.В.Цюра