П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року м. Київ

Справа № 753/23814/21

Провадження: № 22-ц/824/6215/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Поліщук Н. В.

секретар Івасенко І. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Брижатого Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Гусак О. С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.11.2007 року між ним та АКІБ «Укрсоцбанк» укладено договір іпотеки № 030.29-50/259-К, згідно якого, з урахуванням договору від 25 березня 2009 року про внесення змін та доповнень до договору іпотеки № 030.29-50/259К від 9 листопада 2007 року, банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме, двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Правонаступником АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк» (після зміни назви - АТ «Сенс Банк»). 1 жовтня 2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 60720461, на підставі якого 27 вересня 2021 року о 19 год 21 хв до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно включено запис № 44273493 про право власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_2 . Підставою виникнення права власності АТ «Альфа-Банк» був вищевказаний договір іпотеки. Однак, банком вимоги про усунення порушень основного зобов`язання боржнику надіслано не було, оцінка майна, на яке звертається стягнення, не відповідає вимогам законодавства, що свідчить про незаконність прийнятого державним реєстратором рішення. Окрім того, предмет іпотеки є єдиним місцем проживання ОСОБА_1 та членів його сім`ї малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже, звернення стягнення на житловий будинок можливе було лише з дозволу служби у справах дітей та сім`ї. За наведених обставин, просив суд скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка З. З. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер запису про право власності/довірчої власності: № 44273493, індексний номер: № 60720461 від 1 жовтня 2021 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за акціонерним товариством «Альфа-Банк».

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, адвокат Брижатий С. В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна підставою виникнення у відповідача права власності на предмет іпотеки зазначено договір іпотеки, отже, вимога про усунення порушення від відповідача позивачу надіслана не була. Наявне в матеріалах справи поштове повідомлення не може бути належним та допустимим доказом, оскільки на ньому відсутній справжній підпис позивача. Предмет іпотеки є єдиним житлом малолітніх дітей позивача, а тому звернення стягнення на житловий будинок можливе було лише з офіційного дозволу служби у справах дітей та сім`ї. Окрім того, вказав, що при перереєстрації права власності на квартиру за банком не було встановлено, чи перевищує вартість предмета іпотеки розмір кредитних зобов`язань. При цьому, відшкодування перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя не відбулось.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 01 та 16 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Тищенко К.О. в інтересах АТ «Сенс Банк» заперечувала проти апеляційної скарги та зазначила, що процедура надсилання повідомлень була узгоджена між іпотекодавцем та іпотекодержателем в укладеному договорі, та, відповідно, дотримана банком. Докази отримання позивачем вимоги про усунення порушень грошового зобов`язання не спростовані жодними доказами. Також зазначила, що малолітні діти позивача були зареєстровані у спірній квартирі після укладення договору іпотеки за відсутності на те згоди іпотекодержателя. Відмітила і про те, що оцінка спірного майна проводилась банком відповідно до погоджених умов договору іпотеки.

В судовому засіданні адвокат Брижатий І. М. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши думку представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 09 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-банк» (після зміни назви АТ «Сенс банк»), укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 030.29-50/259-К, за яким позивачу надано кредит у розмірі 112 500 доларів США зі сплатою 12,25 % річних.

На забезпечення виконання договору 9 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та АКБСР «Укрсоцбанк», перейменованим в АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-банк», укладено іпотечний договір № 030.29-50/259-К, за яким в іпотеку банку передано належне позивачу нерухоме майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 31-36).

25 березня 2009 року укладено договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки № 030.29-50/259К від 09 листопада 2007 року.

Згідно з пунктом 4.1 іпотечного договору в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем та/або позичальником зобов`язань за основним зобов`язанням іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.5.3 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

25 квітня 2019 року на адресу ОСОБА_1 надіслано повідомлення від 19 квітня 2019 року за вих. № УСБ/2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, яке отримано ОСОБА_1 08 травня 2019 рок (а.с. 78-82).

01 жовтня 2021 року державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 60720461, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за АТ «Альфа-банк».

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон щодо об`єкта нерухомого майна № 278653262 підставою виникнення права власності АТ «Альфа-банк» на нерухоме майно є договір іпотеки № 030.29-50/259-К.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем своїх вимог.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку»

іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У частинах першій та третій статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Завершенням позасудового врегулювання спору є державна реєстрація права власності на предмет іпотеки, що виступає забезпеченням за основним зобов`язанням, за іпотекодержателем.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Порядком визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з пунктом 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (частина друга статті 37 Закону країни «Про іпотеку»).

Встановивши, що договір іпотеки містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, відповідачем надано державному реєстратору всі необхідні документи, підтверджено належне направлення та отримання боржником та іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушень кредитного договору та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції правильно вважав, що при проведенні реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем АТ «Альфа-банк (після зміни назви - АТ «Сенс банк») не було порушено вимог чинного законодавства.

Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 та постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 607/3282/17, від 27 березня 2023 року у справі № 753/18071/19.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неотримання позивачем вимоги про усунення порушення від відповідача та неналежності як доказу поштового повідомлення про врученняя такої вимоги, колегія суддів ураховує висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 205/1096/19, згідно яких, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку». Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті). Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

У пункті 6.2 договору іпотеки, укладеного між сторонами, передбачено, що повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними в договорі адресами сторін.

Встановлено, що вимога банку про усунення порушень надіслана банком рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням про вручення за адресою, зазначеною в договорі іпотеки, та отримана ОСОБА_1 08.05.2019 року, що свідчить про дотримання іпотекодержателем установлених статтею 35 Закону України «Про іпотеку» вимог.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що у зворотному повідомленні про вручення вимоги банку ОСОБА_1 зазначено прізвище отримувача, а не лише його підпис, що відповідає вимогам пункту 106 Правил надання послуг поштового зв`язку.

Окрім наведеного, колегія суддів звертає увагу на те, що відносини між оператором поштового зв`язку, який доставляє лист, та адресатом (позивачем), перебувають поза контролем відправника (відповідача). Відправник не знає і не може знати хто саме та за яких обставин отримає поштове відправлення і чи отримає взагалі. У зв`язку з цим, відправник не може відповідати за доставку кореспонденції. Водночас, у разі доставки рекомендованого відправлення, на адресу відправника повертається повідомлення про вручення. У разі повернення повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення з відміткою про доставку (вручення) відповідному адресату за належною адресою, презюмується, що воно отримано уповноваженою особою.

Отже, перевірка документів, що посвідчують особу адресата (фізичну особу), особу, яка одержує поштове відправлення замість такого адресата, родинні зв`язки з адресатом, а також належне оформлення повідомлення про вручення поштового відправлення покладено на працівників поштового зв`язку. Добросовісне виконання працівниками «Укрпошти» своїх службових обов`язків у даному випадку презюмується або необхідно надати докази протилежного (наприклад, квитки про виїзд з території міста чи країни або інші докази, які свідчать про відсутність отримувача за адресою, вказаною в повідомленні про вручення поштового повідомлення).

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 30.11.2020 та від 13.06.2018 у справі № 820/6755/16.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Разом з тим, заперечуючи факт отримання вимоги (повідомлення від 19 квітня 2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки) та підпису у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 в розумінні вимог процесуального закону не спростував добросовісного виконання працівниками «Укрпошти» своїх службових обов`язків та вручення йому під підпис поштового відправлення (вимоги банку).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що спірна квартира є єдиним житлом позивача і в ній зареєстровані його малолітні діти колегія суддів відмічає, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який визначав підстави зупинення звернення стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майно, яке вважається предметом, втратив чинність 23 вересня 2021 року.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того факту, що спірна квартира використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, а також того, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна.

Також не можуть бути підставою для задоволення позову і посилання ОСОБА_1 на відсутність дозволу органу опіки та піклування для здійснення реєстрації права власності на квартиру за АТ «Альфа Банк», оскільки дії щодо реєстрації малолітніх дітей у квартирі, яка є предметом іпотеки, були вчиненні позивачем вже після укладення іпотечного договору.

При цьому, Верховний Суд неодноразово наголошував, що реєстрація права власності, у відповідності до іпотечного договору, без попередньої згоди органу опіки та піклування не є безумовним підтвердженням існування підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинено батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої подано позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових права дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо житлового приміщення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 504/294/14-ц, та підтриманої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, без обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування суд може визнати недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження прав дитини на житло.

Малолітні діти позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не мали і не мають права власності на іпотечну квартиру. Вони набули право користування житлом, як члени сім`ї власника, відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства».

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», статтю 177 СК України, необхідно у кожному конкретному випадку: перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного проживання; враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про право дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору, з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Передбачені статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямовані на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення договору.

На момент укладення іпотечного договору, який містить застереження про перехід права власності, вказаних неповнолітніх дітей у спірній квартирі зареєстровано не було, водночас, реєстрація права власності у позасудовому порядку не є правочином, а є наслідком укладеного договору та порушення зобов`язання - актом індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень у сфері публічно-правових відносин.

З огляду на викладене, відсутність дозволу органу опіки та піклування на проведення реєстраційної дії з реєстрації права власності на нерухоме майно не вказує на протиправність вчинення реєстраційних дій та порушення прав малолітніх дітей, та відповідає нормам матеріального права.

Аналогічний правовий висновок був викладений у постанові 21 грудня 2022 року у справі № 753/17582/19.

Також, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що при перереєстрації права власності на квартиру за банком не було встановлено, чи перевищує вартість предметі іпотеки розміру кредитних зобов`язань, оскільки державний реєстратор при вчиненні реєстраційних дій не наділений повноваженнями з перевірки розміру кредитної заборгованості, зазначеного іпотекодержателем, співмірності вартості предметі іпотеки розміру кредитних зобов`язань не має правового значення в контексті правомірності прийнятого державним реєстратором рішення за умови встановлення ним факту невиконання боржником зобов`язань з повернення кредиту в повному обсязі.

Аналогічний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року в справі № 760/24222/19.

Окрім того, у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 592/9256/17, від 09 лютого 2022 року у справі № 760/24222/19, від 05 липня 2022 року у справі № 757/23840/19 вказано, що законодавством не передбачено такої підстави для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням із вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання. При цьому, в частині п`ятій статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Ураховуючи, що позивач не пред`явив вимог про відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, а також у встановленому законом порядку не оскаржив проведену суб`єктом оціночної діяльності оцінку предметів іпотеки, яка була чинною на момент прийняття оспорюваного рішення державного реєстратора, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності розміру заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором з вартістю предмета іпотеки.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в позовній заяві, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Брижатого Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06 квітня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

Н. В. Поліщук