Справа № 161/7095/21
Провадження № 4-с/161/35/23

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пахолюка А.М.

при секретарі Мельник М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича про повернення виконавчого документа, зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа Державне підприємство «Луцький комбінат хлібопродуктів №2»,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка П.В. про повернення виконавчого документа, зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 жовтня 2020 року державний виконавець Трофимюк П.В. постановою про повернення виконавчого документа стягувачу, повернув йому виконавчий лист, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області 24.01.2020 року про стягнення з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» в користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 26944,52 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 106221,50 грн., на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, боржник належить до сфери управління Державного агентства резерву, а згідно зі ст. 4 ЗУ «Про державний матеріальний резерв» встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно боржника. Разом з тим, навіть за відсутності коштів, на які можливо звернути стягнення, державний виконавець не мав права виносити дану постанову та повертати без виконання виконавчий лист, а був зобов`язаний передати виконавчий документ із іншими матеріалами виконавчого провадження керівнику для направлення до органів державного казначейства і після виплати йому коштів винести постанову про заміну стягувача.

Вказує, що з даного приводу в позасудовому порядку звертався зі скаргою до начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області, однак, в задоволенні даної скарги йому було відмовлено.

Також зазначає, що пропустив строки на звернення до суду з поважних причин, оскільки, звернення зі скаргою в позасудовому порядку результату не дало, ухвалою суду від 22.02.2021 року подану ним скаргу було повернуто без розгляду на підставі ч. 4 ст. 183 ЦПК України, а матеріали він отримав 23.03.2021 року.

На підставі наведеного, просить суд, визнати поважними причини пропуску та поновити строк на подання даної скарги; визнати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка П.В. про повернення виконавчого документа від 13.10.2020 року про повернення йому виконавчого документа неправомірною та скасувати; зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання рішень».

У відзиві на скаргу державний виконавець Трофимюк П.В. зазначив, що в його провадженні знаходилося виконавче провадження № 61082740, відкрите на виконання виконавчого листа № 161/15851/19, виданого 24.01.2020 року, яке включено до складу зведеного виконавчого провадження № 57212311. В ході здійснення виконавчого провадження, ним було проведено ряд дій, пов`язаних із розшуком майна та коштів на рахунках боржника, в ході яких встановлено, що таке майно не підлягає зверненню до стягнення, кошти, на які таке стягнення можна звернути у боржника, також відсутні, а тому відповідний виконавчий документ було повернуто стягувачу без виконання. Вважає, що винесена ним постанова про повернення виконавчого документа стягувачу винесена правомірно, а сам факт повернення виконавчого документа стягувачу без виконання не порушує прав та законних інтересів останнього у зв`язку із можливістю повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання. Крім того, законодавством не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, а відтак, у такому випадку, підлягає застосовуванню ч. 1 ст. 287 КАС України і вказані справи належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Просить суд у задоволенні заявлених вимог скаржника відмовити повністю.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2021 року (суддя Рудська С.М.) провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 закрито.

Постановою Волинського апеляційного суду від 19 липня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2021 року в даній справі залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 квітня 2023 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 19 липня 2021 року скасовано, справо направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 квітня 2023 року дану справу прийнято до розгляду .

До судового засідання представник скаржника подав заяву про розгляд скарги у його відсутності. Вимоги скарги підтримує в повному обсязі.

Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи.

Таким чином, у відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності, належним чином повідомлених сторін, в тому числі державного виконавця, оскільки, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Аналізуючи матеріали справи, суд прийшов до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 24.01.2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області на виконання судового рішення в цивільній справі № 161/15851/19 було видано виконавчий лист за № 161/15851/19 про стягнення з про стягнення з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» в користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 26944,52 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 106221,50 грн. (а.с. 5).

28.01.2020 року на підставі вищевказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 61082740, яке надалі було включене до складу зведеного виконавчого провадження № 57212311 про стягнення грошових коштів з боржника ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» (а.с. 55).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Трофимюка П.В. від 13.10.2020 року виконавчий документ у ВП № 61082740 повернуто стягувачу, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки у ході проведення виконавчих дій не виявлено майна боржника, на яке можливо звернути стягнення (а.с. 4).

Частинами першою та другою статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист та відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012 за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «ДІД Конс»).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови й порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначається приписами Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пункту другого статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Положеннями Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

За змістом частини першої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державне підприємство, установа, організація, юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

У статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» зазначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Положеннями статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства (установи, організації) або юридичної особи, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Тлумачення положень статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» свідчить, що невиконання рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства в межах процедури передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» зумовлює його виконання за рахунок коштів, передбачених відповідною бюджетною програмою у випадках: встановлення державним виконавцем підстав для повернення виконавчого документа стягувачу згідно з пунктами 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», про що у частині випадків, передбачених пунктами 2-4 згідно з частиною другою статті 37 цього Закону повинен бути складений відповідний акт протягом десяти днів з моменту встановлення таких підстав, але не пізніше шести місяців з моменту відкриття виконавчого провадження; незалежно від наявності/відсутності підстав для повернення виконавчого документа, процедура повинна бути ініційована державним виконавцем не пізніше шести місяців з моменту відкриття виконавчого провадження.

Справедливим є те, що, у разі якщо державою встановлені заборони щодо звернення стягнення на майно суб`єктів господарської діяльності, підприємницьких товариств, єдиним засновником, учасником/акціонером яких є держава, то відповідальність за боргами таких юридичних осіб має нести держава за рахунок коштів державного бюджету.

Отже, особливості виконання судових рішень про стягнення коштів з державних підприємств, установ, організацій або юридичних осіб, примусова реалізація майна яких забороняється відповідно до положень закону, визначені статтею 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Із матеріалів справи вбачається, що боржник ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» є юридичною особою відповідної організаційно правової форми, а саме державним підприємством (а.с. 210-211).

Засновником даного підприємства є держава, а згідно з вищенаведеними нормами права держава відповідальна за виконання судового рішення, ухваленого на користь стягувача у справі, проте примусове виконання рішення суду про стягнення коштів з боржника, як з державної організації у розумінні статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» має здійснюватися державним виконавцем у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду №161/18207/20 від 01.09.2021 року.

Доводи державного виконавця Трофимюка П.В. про те, що ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2», боржник, належить до сфери управління Державного агентства резерву України, тому на нього поширюється дія Закону України «Про державний матеріальний резерв», положеннями якого прямо заборонено відчуження його майна, на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються вищезазначеними висновками судів про необхідність застосування у таких правовідносинах положень Закону Україну «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та належного встановлення наявності у боржника іншого майна чи коштів, на які можливо звернути стягнення.

Положеннями вищевказаного Закону встановлено, що для отримання коштів з державного підприємства, щодо якого законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти, стягувач зобов`язаний звернутися до державного виконавця, який в свою чергу має винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а керівник відповідного органу державної виконавчої служби подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду № 910/22748/16 від 25 червня 2021 року.

Крім того, за сталою практикою Європейського суду з прав людини від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (рішення від 27 травня 2004 року у справі «Метаксас проти Греції» № 8415/02; рішення від 31 травня 2007 року у справі «Лізанец проти України» № 6725/03).

У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином проінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання (рішення Європейського суду з прав людини від 15 січня 2009 року у справі «Бурдов проти Росії» № 33509/04).

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги та про необхідність її задоволення в частині визнання неправомірною та скасування оспорюваної постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, яка винесена на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.ч. 2, 3ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Разом тим, зі змісту прохальної частини скарги вбачається, що скаржник просить зобов`язати державного виконавця вчинити конкретні дії, проте вирішення такого питання не входить до компетенції суду, оскільки суд може лише зобов`язати державного виконавця вчинити дії, спрямовані на усунення ним порушень вимог законодавства, тобто здійснити належним чином повноваження, покладені на державного виконавця у відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, після скасування оскаржуваної постанови виконавче провадження в силу частини першої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного судового рішення та відповідно зобов`язує до вчинення виконавчих дій згідно вимог Закону.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги скаржника підлягають частковому задоволенню.

Крім того, суд визнає поважними причини пропуску строку на звернення ОСОБА_1 до суду із даною скаргою з наступних підстав.

Оскаржувана постанова винесена державним виконавцем 13.10.2020 року. Листами начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області від 03.12.2020 року та начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 28.01.2021 року, ОСОБА_1 в позасудовому порядку відмовлено в задоволенні скарги на постанову про повернення виконавчого документа (а.с. 6-13).

22.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся з даною скаргою до Луцького міськрайонного суду Волинської області, яка була йому повернута на підставі ч. 4 ст. 183 ЦПК України. Дану ухвалу скаржник отримав 23.03.2021 року (а.с. 14-15) та повторно звернувся до суду 16.04.2021 року.

Зазначена хронологія звернень ОСОБА_1 за захистом порушеного права дає підстави для поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даною скаргою.

На підставі ст.ст. 10-13, 259, 260, 261, 268, 353, 354, 447, 450 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду із скаргою на рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича про повернення виконавчого документа, зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа Державне підприємство «Луцький комбінат хлібопродуктів №2»

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича від 13.10.2020 року про повернення ОСОБА_1 виконавчого документа у виконавчому провадженні №61082740.

В решті вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Скаржник ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суб`єкт оскарження державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса місцезнаходження: 43001, м. Луцьк, вул. Володимирська, 1.

Заінтересована особа Державне підприємство «Луцький комбінат хлібопродуктів №2», код ЄДРПОУ - 00953065, адреса місцезнаходження: 45606, Луцький район, с. Рованці, вул. Промислова, 4.

Повний текст ухвали складено 21 червня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Пахолюк А.М.