07.03.2023 Єдиний унікальний номер 266/3644/20
Єдиний унікальний номер справи 266/3644/20
Номер провадження 2-в/205/14/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро питання щодо відновлення втраченого судового провадження Приморського районного суду м. Маріуполя № 266/3644/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Сахова Марина Андріївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем більш, ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, зміну черговості одержання права на спадкування разом із спадкодавцем першої черги, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, визнання права власності на частину спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного Суду від 30.01.2023 року направлено до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська копії матеріалів касаційного провадження № 61-20152ск21 по цивільній справі № 266/3644/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Сахова Марина Андріївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем більш, ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, зміну черговості одержання права на спадкування разом із спадкодавцем першої черги, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, визнання права власності на частину спадщини для вирішення питання щодо відновлення втраченого судового провадження.

Матеріали надійшли до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 15.02.2023 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2023 року відкрито провадження для вирішення питання щодо відновлення втраченого судового провадження, а також зобов`язано осіб, які беруть участь у розгляді справи, надати у строк до 07.03.2023 року всі видані зі справи до втрати провадження копії документів, а також наявні матеріали та відомості, що стосуються справи.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце розгляду провадження повідомлені належним чином, однак про причину неявки суд не повідомили.

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ст. 489 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Відповідно до Розпорядження Голови Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 року змінено територіальну підсудність, у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя Приморським районним судом м. Маріуполя під час воєнного стану на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Судом встановлено, що станом на день проведення судового засідання, матеріали справи № 266/3644/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Сахова Марина Андріївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем більш, ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, зміну черговості одержання права на спадкування разом із спадкодавцем першої черги, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, визнання права власності на частину спадщини з Приморського районного суду м. Маріуполя до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська не передавалися, витребувати їх з Приморського районного суду м. Маріуполя немає можливості у зв`язку з відсутністю на теперішній час вільного доступу до суду, та у зв`язку з тимчасовою окупацією міста.

В силу вимог ч.ч. 1,2 ст. 493 ЦПК України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: 1) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); 2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; 3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; 4) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; 5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; 6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; 7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Учасники справи матеріалів та документів по справі не надали.

Судом за відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень зібрано наступні рішення по справі № 266/3644/20: ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя від 03.08.2020 року про прийняття до розгляду та відкриття провадження, ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя від 02.12.2020 року про витребування доказів, ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя від 19.01.2021 року про призначення справи до розгляду, вступну та резолютивну частини рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 28.09.2021 року, рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 28.09.2021 року, ухвалу Донецького апеляційного суду про відстрочення сплати судового збору та відкриття апеляційного провадження від 05.11.2021 року, ухвалу Донецького апеляційного суду про призначення справи до розгляду у судовому засіданні від 22.11.2021 року, вступну та резолютивну частини постанови Донецького апеляційного суду від 01.12.2021 року, постанову Донецького апеляційного суду від 01.12.2021 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

Враховуючи наведене суд доходить висновку, що на підставі зібраних матеріалів є можливим відновлення втраченого провадження у цивільній справі № 266/3644/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Сахова Марина Андріївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем більш, ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, зміну черговості одержання права на спадкування разом із спадкодавцем першої черги, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, визнання права власності на частину спадщини в частині зібраних матеріалів.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 29.11.2019 року по справі № 2-2062/11 не залежно від заявленої мети відновлення втраченого судового провадження, резолютивна частина рішення про відновлення такого провадження обов`язково має містити повний текст відновленого судового рішення, яким було закінчено провадження у справі. Це зумовлено тим, що наведений судом текст відновленого рішення у справі фактично замінює його втрачений оригінал.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 247, 488-494 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відновити втрачене судове провадження у цивільній справі № 266/3644/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Сахова Марина Андріївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем більш, ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, зміну черговості одержання права на спадкування разом із спадкодавцем першої черги, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, визнання права власності на частину спадщини в частині:

- ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя від 03.08.2020 року про прийняття до розгляду та відкриття провадження,

- ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя від 02.12.2020 року про витребування доказів,

- ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя від 19.01.2021 року про призначення справи до розгляду,

- вступної та резолютивної частини рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 28.09.2021 року,

- рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 28.09.2021 року згідно з текстом якого:

«

Справа № 266/3644/20

Провадження № 2/266/146/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Федотової В.М., за участю секретаря судових засідань Петрухіной Т.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвоката Царьова Олена Сергіївна до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Сахова Марина Андріївна про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем більш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини , зміну черговості одержання права на спадкування разом із спадкодавцем першої черги, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, визнання право власності на частину спадщини ,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2020року представник позивача звернулась до суду із позовом, в якому просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 більш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2010року та до дня смерті ОСОБА_4 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також ,змінити черговості одержання права на спадкування , визнавши позивачку спадкоємицею першої черги спадкування, визнати за нею право власності на частку житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами ,що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . В подальшому , представник позивачки збільшив позовні вимоги, додатково просила визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 на ім`я його сина ОСОБА_2 , в частині визнання права власності на житловий будинок в цілому, яке видане приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Саховою М.А. за №1268. Скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами,що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,яка була проведена на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.2020року. В обґрунтування заявлених вимог зазначила наступне. На початку 2010 року позивачка ОСОБА_1 познайомилась з ОСОБА_4 , вони почали спілкуватися, а потім стали проживати разом у будинку останнього за адресою: АДРЕСА_1 . Незважаючи на існування рідного сина ОСОБА_2 - ОСОБА_4 був дуже самотньою людиною, так як син до нього не приходив, а інших прямих родичів та людей, які б про нього піклувались в нього не було. Факт проживання позивачки разом з ОСОБА_4 з 2010 року по день смерті останнього підтверджує довідкою-актом від 01.06.2016 року, засвідчену печаткою та підписами квартального та сусідів. В вказаному акті зазначено , що з 2010 року ОСОБА_1 проживала однією родиною з ОСОБА_4 , вели спільне господарство.

Позивачка зазначає, що піклувалася за ОСОБА_4 , оскільки він був тяжко хворий, мав низку тяжких захворювань, а саме: церебральний атеросклероз, хронічну дисциркуляторну енцефалопатію з вестибуло-атактичним синдромом, порушення конгнитивних функцій, ішемічну хворобу серця: атеросклеротичний кардіосклероз, що підтверджується медичними документами. В наслідок захворювань потребував стороннього догляду та піклування. Позивачка зазначає,що з спадкодавцем мешкали разом за адресою місця реєстрації ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 . На протязі спільного життя позивачки з ОСОБА_4 ,вони вважали себе чоловіком та дружиною, мали спільні права та обов`язки, піклувались та підтримували один одного, вели спільне господарство, спільно утримували будинок, купували необхідні речі, робили ремонтні роботи у будинку, що підтверджуються відповідними квитанціями. Позивачка прибирала у будинку, готувала їжу, тобто фізично та морально допомагала ОСОБА_4 . Єдиним джерелом доходу була пенсія обох, але фактично позивачка утримувала чоловіка, оскільки мала значно вищу від нього пенсію. На передодні смерті ОСОБА_4 взагалі не спілкувався з сином, жодних відносин не підтримував. Відповідач не згадував взагалі, що у нього є батько, який потребує допомоги, має низку тяжких захворювань, та не може самостійно про себе подбати. Оскільки, відповідач ніколи не дбав про батька, останній був дуже на нього ображений, та не раз наголошував, що в разі його смерті позивачка навіть не повідомляла про це сину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Позивачка повідомила відповідача про смерть батька, вони разом приймали участь у похованні, та вона не заперечувала щоб документи щодо ритуальних послуг були виписані на ім`я відповідача. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно належало спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою О.А., зареєстрованого в реєстрі за №4127. Разом з відповідачем позивачка звернулася до приватного нотаріуса Сахової М.А. для подачі заяви та вступу у право на спадщину. Відповідач відразу не заперечував, що позивачка також має право отримати спадок, оскільки на протязі шести років разом проживала та дбала про його батька. Факт того,що сторони домовились разом отримати спадок, також підтверджується наявністю у позивачки документів на майно, разом вони отримували документи у нотаріуса на ім`я відповідача. Однак, з часом відповідач відмовився ділити спадок з позивачкою, тому остання вимушена звернутися до суду. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 10.12.2019 року по справі №266/5857/19 в задоволенні заяви позивачки про встановлення факту проживання із ОСОБА_4 , на час відкриття спадщини однією сім`єю відмовлено. Постановою Донецького апеляційного суду від 18.03.2020 року по справі №266/5857/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 10.12.2019 року скасовано, заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду. Також, роз`яснено ОСОБА_1 право звернення до суду на загальних підставах у порядку позовного провадження. Відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого приватним нотаріусом Саховою М.А. Факт спільного проживання має для позивачки юридичне значення, оскільки дозволить використати право на прийняття спадщини шляхом зміни черговості на спадкування. У зв`язку з чим, просить суд задовольнити позовну заяву - встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем більш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, змінити черговість одержання права на спадкування, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок, визнати право власності на частину спадщини.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.08.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

28.10.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній зазначає, що з позовними вимогами за згоден. Вказує, що ОСОБА_1 ніколи не проживала спільно з його покійним батьком ОСОБА_4 . Оскільки ОСОБА_4 користувався надмірною увагою з боку жіночої статі, і заявниця дійсно іноді приходила до нього. Спілкуватися вони почали у лютому 2014 року. Проживати разом з батьком та вести спільний побут позивачка не могла, оскільки умови проживання не дозволяли проживати у кімнаті у двох . Кімната у якій проживав батько, розміром 2*2 метри, з меблів тільки одне невелике ліжко, стіл, шафа для одягу. Опалення пічне, але й піч була в непридатному для цього стані. Жодних жіночих речей у кімнаті ніколи не було. Невеликий будинок, з однієї кімнати, постійно знаходився на реконструкції. Відповідач вказує,що разом з дружиною постійно приходили до батька допомагали йому будувати будинок, купували будівельні матеріали. В будівлі також допомагали спільні знайомі. Коли батько захворів , його дружина готувала йому їжу та разом приносили її до лікарні, постійного його відвідували, цікавилися його здоров`ям. Твердження позивачки, що батько перебував на її утриманні, не відповідає дійсності, оскільки відповідач з дружиною постійно допомагали йому як матеріально, так й особистими речами - приносили йому їжу, піклувалися про нього. Відповідач з дружиною є пенсіонерами та отримують пенсію, також є додатковий дохід, оскільки відповідач є приватним підприємцем. Вважає,що жодних належних доказів на підтвердження утримання батька за його життя - позивачка не надає. Під час життя батька, вони добре спілкувались - батько приїжджав до нього за адресою його постійного проживання, жодних непорозумінь між ними не було. Зазначає, що позивачка має корисні наміри щодо майна батька, письмові докази додані до позову позивачкою повністю спростовують факт проживання з батьком однією сім`єю. Похованням батька займався він, особисто за власні кошти, про що свідчать письмові документи. Після смерті батька відповідач звернувся до нотаріуса у встановлені законом строки, але нотаріус видати одразу свідоцтво про право власності не мав змоги, оскільки при перевірці з`ясувалася, що ще у 2010 році ОСОБА_4 написав два заповіти, які у паперовому вигляді знаходяться на непідконтрольній владі України території. Позивачка привласнила оригінали документів на спадкове майно (технічний паспорт, договір купівлі-продажу житлового будинку), на прохання їх повернути відмовила, тому відповідачу необхідно було прикласти зусилля, для їх відновлення та надання їх оригіналів нотаріусу для оформлення спадщини. 02.04.2020 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Наміру допускати ОСОБА_1 до спадкування у нього не було. Факт звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини з боку ОСОБА_1 нічим не підтверджений, відсутня постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Зі змісту доданих позивачкою квитанцій та чеків на товари не зрозуміло на кого вони були виписані, тобто неможливо ідентифікувати кому вони належать, куди використані всі придбані товари. Щодо чеків датованих 2010 роком, відповідач зазначає, що у 2010 році не було розпочато будь-яких робіт з ремонту будинку чи його будування. Станом на 2011 рік на земельній ділянці існував лише цоколь під будування маленького будинку. На теперішній час ОСОБА_1 відмовляється віддати ключі від будинку. З даного приводу відповідач звернувся до органів поліції - Приморського ВП з відповідною заявою, на що 16.10.2020 року отримав відповідь, про те, що в даному випадку вбачаються цивільно-правові відносин, які вирішуються у судовому порядку. Просив суд відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позов не доведено та необґрунтовано. Також відповідач просив суд не приймати до уваги наданий позивачкою акт сумісного проживання, оскільки даний документ не відповідає вимогам законодавства. Не підтверджено безпорадний стан батька, а також те,що він не піклувався останнім . Позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , тобто наявна реєстрація не за місцем проживання померлого батька, що повністю виключає можливість встановлення факту проживання однією сім`єю позивачки з його батьком Також відповідач звернув увагу,що під час розгляду заяви ОСОБА_1 в Приморському районному суді м. Маріуполя Донецької області про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем п`ять років з 2010року до 05.01.2016р. , остання не довела судові цих обставин при цьому у судовому засіданні пояснила, що постійно не проживала з померлим саме протягом 5 років, а періодично приходила, а три роки безпосередньо до смерті ОСОБА_4 нібито залишилася та проживала разом з померлим. Відповідач вважає,що надані позивачкою та її представником докази не свідчать про те, що відносини, які існували між позивачкою та ОСОБА_4 , у період з 2010 року по 05.01.2016 року були сімейними в розумінні приписів ч. 2 ст. 3 СК України. Надані позивачкою докази не доводять факту, що згідно зі ст.. 1264 ЦК України вона є спадкоємцем за законом четвертої черги, тому підстав передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України, для зміни черговості права на спадкування немає. У зв`язку з чим, просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.12.2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено та витребувано відомості з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області,та витребувано у приватного нотаріуса Сахової М.А. копію спадкової справи.

22.12.2020 року від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

22.12.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача зазначає, що у відзиві маються міркування, які по суті є взаємовиключними, та визнаються факти проживання разом позивачки та батька відповідача. Крім того, посилання відповідача на матеріали справи №266/5857/19 ,які розглядались Приморським районним судом м. Маріуполя є недоречними. Зазначає, що відповідач, як син померлого мав би знати, що його батько за життя мав низку тяжких захворювань, що підтверджується доданими медичними документами. Однак, у відзиві він зазначає, що у батька був задовільний стан здоров`я. Внаслідок низки захворювань ОСОБА_4 потребував стороннього догляду та піклування, що також підтверджується висновком лікарняно-консультативної комісії КЗ ММР «ЦПМСД №3».

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.01.2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Царьова О.С. та позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення у відповідності до заявлених вимог, в подальшому надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , та його представники адвокат Горбачова Г.М. та адвокат Савенко в судовому засіданні позов не визнали, надали пояснення згідно обставин викладених у відзиві на позовну заяву, в подальшому надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позовний вимог заперечували та просили відмовити. У письмових поясненнях до судових дебатів зазначили, що позовні вимоги не обґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивачка не довела ані факту спільного проживання однією сім`єю, ані факту безпорадного стану спадкодавця, тому підстав для зміни черговості спадкування не має. Позовні вимоги про визнання частково недійсними свідоцтва про право власності в порядку спадкування та скасування державної реєстрації, визнання права власності на частини спадщини є похідними та залежать від доведеності вищезазначених фактів, які не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, тому відповідно також задоволенню не підлягають.

Третя особа приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Сахова М.А. надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, ухвалити рішення на розсуд суду.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що з ОСОБА_4 були сусідами, вона проживає за адресою : АДРЕСА_1 . Відносини ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розпочались з зими 2010року , вони сумісно проживали, позивачка вела господарство, наводила порядок у будинку, купувала продукти харчування, доглядала ОСОБА_4 , возила у лікарню. Вважає,що відносини у покійного з позивачкою були як у дружини та чоловіка. Син ОСОБА_2 приїжджав декілька разів хвилин на 10-15. Позивачка до смерті ОСОБА_4 була поруч з ним.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона сестра ОСОБА_5 , інколи проживає у сестри, приїжджає у гості , ОСОБА_1 знає давно. Оскільки приїжджала часто до сестри, спілкувалися з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Зі слів ОСОБА_1 знає,що остання постійно купує ліки ОСОБА_4 , відвідувала з ним лікарню, купувала та готувала їжу. У будинку була 2 рази.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 знає років сім- вісім ОСОБА_4 знав на протязі семи років , був сусідом - проживає за адресою : АДРЕСА_3 . Вважає,що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 жили разом, як чоловік та дружина. ОСОБА_4 хворів, у нього були проблеми з зором. ОСОБА_1 жила разом з ОСОБА_4 , допомагала йому по господарству, по день його смерті в будинку останнього . Зі слів ОСОБА_1 знає,що остання купувала продукти харчування та готувала їжу ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що разом з ОСОБА_2 проживають тривалий час без реєстрації шлюбу, покійного ОСОБА_4 вважала свекром. У 2008 році після смерті другої дружини - ОСОБА_4 повернувся до м. Маріуполя. У 2010 році свекор вирішив придбати старий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в подальшому щоб по -будувати новий. Вона з відповідачем працювали та на зароблені кошти купували будівельні матеріали. Сусід ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_9 допомагав йому будувати будинок. Свекор у 2011році лежав у лікарні з діагнозом: катаракта очей. На характер покійний був дуже образливий та вимогливий , у нього була знайома на ім`я ОСОБА_10 ,і після того як вони посварилися у 2013 році, він познайомився з позивачкою. ОСОБА_1 приходила до свекра, вони спілкувалися, потім вона їхала додому, ночувати не залишалася, сумісного господарства не вели , витрат вона ніяких не несла,оскільки все необхідне вони з відповідачем покупали батькові. Під час життя свекор себе обслуговував самостійно, також пересувався самостійно по місту, міг прийти на роботу сина-на центральний ринок. Вони з відповідачем часто приїжджали до батька, купували необхідні ліки ,вона прала,готувала їжу. З сусідкою ОСОБА_5 у свекра були погані відносини, вони сварились. Остання в будинку ніколи не була та і не могла бачити,що трапиться у дворі,оскільки між будинками по межі паркан обвитий густим виноградом. Всі витрати по похованню поніс відповідач .

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що відповідач є його тестем, позивачку знає у зв`язку з судовими засіданнями. ОСОБА_4 знав з 2006 року. В 2008році допомагав відповідачу перевозити батька назад до м. Маріуполя. Також він допомагав разом з відповідачем покійному з будівництвом будинку, завозили вугілля. ОСОБА_4 мешкав один у будинку. Паралельно будував новий будинок, з будівництвом допомагали сусід - ОСОБА_12 та відповідач. ОСОБА_2 до покійного приїжджав часто, привозив йому їжу. Він також приїжджав до покійного , але ОСОБА_1 та її речей у будинку не бачив. ОСОБА_4 мав захворювання відповідно до віку- катаракта очей , яку оперували, а усі ліки купував відповідач.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 був його сусідом. Він мешкає по АДРЕСА_4 з 1971 року. Допомагав ОСОБА_4 будувати будинок, зробив дах та паркан. ОСОБА_1 з`явилася приблизно у 2014-2015 році, вже коли будинок та паркан були побудовані. ОСОБА_2 купував будівельні матеріали для будівництва будинку, наймав робітників для проведення будівельних робіт. ОСОБА_1 у недобудований дім заселяла квартирантів та брала з них коштів. ОСОБА_2 щодня з дружиною привозив їжу ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні 23.06.2021 року пояснив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 знає з 1974 року. Раніше ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мешкали по АДРЕСА_1 ,вони часто бачилися. Знає ,що ОСОБА_4 будував будинок на АДРЕСА_1 . У будинку ОСОБА_4 був часто, жіночих речей там не бачив. Будинок призначений для проживання однієї людини.

Свідок ОСОБА_14 ,яка є дружиною ОСОБА_13 надала пояснення аналогічні свідченням ОСОБА_13 .

Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, вважає, що позов ОСОБА_15 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Відповідно до ст.12 України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 02.08.2018 року за №17-120-0 , виданою відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .(т.с.1,а.с.17)

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 16.11.1992 року, ОСОБА_1 є пенсіонеркою , пенсію за віком. (т.с.1,а.с.18)

До матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина України серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виданого Приморським РВ Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області 03.02.2010 року, з відміткою місця реєстрації: АДРЕСА_1 та копія пенсійного посвідчення на ім`я ОСОБА_4 (т.с.1,а.с.19-20)

Згідно наданої ксерокопії довідки-акта від 01.06.2016р., виданою секретарем КСН «Селище Слободка Гавань» визначено, що ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 , на даний час мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2010 року вела спільне господарство та доглядала за тяжко хворим ОСОБА_4 , який за станом здоров`я не міг мешкати один. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . (т.с.1,а.с.21) На вимогу суду , представником позивачки та позивачкою не було надано оригіналу документу.

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою О.А., встановлено, що ОСОБА_4 купив придатний для використання за призначенням житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Дані відомості були внесені до Державного реєстру правочинів від 04.07.2008 року за №6184156 (номер правочину 3000834), що підтверджено відповідним витягом . З зазначеного витягу вбачається,що ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу є набувачем права власності на будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.с.1, а.с.22-23)

Позивачкою також надано технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, на будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_4 (т.с.1, а.с.24-26)

Постановою Донецького апеляційного суду від 18.03.2020 року , по цивільній справі №266/5857/19, апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена частково. Скасовано рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10грудня 2019року,яким було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини однією сім`єю , заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини однією сім`єю - залишено без розгляду. (т.с.1,а.с.32-34)

Відповідно до довідки КЗ «Маріупольської міської лікарні №2» від 28.08.2013 року, виданої ОСОБА_4 , встановлено, що останній знаходився на стаціонарному лікуванні в геріатричному відділенні ГБ №2 з 19.08.2013 року. Діагноз атеросклеротичний кардіосклероз. СН ІІ ст. ФК ІІІ ст. ГБ ІІ ст. ІІ ст. ризик 3. Дисцркуляторна енцефалопатія ІІ ст. в ВББ на фоні АГ та церебрального атеросклерозу. Катаракта обох очей. (т.с.1,а.с.35)

Відповідно до виписки з КЗ «Маріупольська міська лікарня №2» №12384 від 04.10.13 року ,виданої ОСОБА_4 зазначено, що останній знаходився на стаціонарному лікуванні з 25.09.13 року з діагнозом змішана ІУ в глаукома, зріла ускладнена катаракта, підвивих хрусталика правового ока, змішана ІІІа глаукома, начальна катаракта правого ока. (т.с.1,а.с.35)

Відповідно до виписки із медичної карти 10753/324 стаціонарного хворого геріатричного відділення від 19.08.2013 року, виданої ОСОБА_4 , до етапного епікризу з медичної карти 10753/324 стаціонарного хворого геріатричного відділення, в тому, що він з 19.08.2013 року знаходився у геріатричному відділенні на стаціонарному лікуванні та виписаний 11.09.2013 року з діагнозом: церебральний атеросклероз. Хронічна дисциркуляторна енцефалопатія з вестибуло-атактичним синдромом, порушення конгнитивних функцій. Атеросклеротичний кардіосклероз. СН ІІ ст. ГБ ІІ ст. повільно прогресуюча течія. (т.с.1,а.с.37-38)

Також позивачкою надано копію ультразвукового дослідження від 26.03.2013 року проведено ультразвукове дослідження ОСОБА_4 (т.с.1,а.с.40)

Відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого «КЗ ММР «ЦПМСД №3 м. Маріуполя» зазначено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. (т.с.1,а.с.41)

Позивачем долучено до матеріалів справи товарні чеки та накладні за 2010 рік, 2013 рік, 2014 рік та 2015 рік на придбання будівельних матеріалів.(т.с.1,а.с.43-53)

До матеріалів справи долучені чеки та на придбання будівельних матеріалів за 2010, 2012, квитанції про сплату за житлово-комунальні послуги за 2010-2015 роки за адресою : АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 , а також чеки на придбання продуктів харчування за 2014-2015 роки.(т.с.1,а.с.78-139)/

Відповідачем до відзиву на позовну заяву були надані наступні документи.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 ,виданого Приморським ВДРАСЦ ММУЮ у Донецькій області від 06.01.2016 року - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 06.01.2016 року внесено відповідний актовий запис №25.(т.с.1,а.с.148)

Відповідно до квитанцій №163 від 06.01.2016 року, №162 від 06.01.2016 року, №164 від 06.01.2016 року, №165 від 06.01.2016 року ,виданої ФОП ОСОБА_16 ОСОБА_2 на підтвердження того,що останнім було понесені витрати на суми: 100,00 грн., 760,00 грн., 130,00 грн., 3371,00грн. за надані послуги з поховання. (т.с.1,а.с.149-150)

Відповідно до довідки про причину смерті форми №106/о №99 від 06.01.2016 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 від хронічної серцево-судинної недостатності, атеросклеротичної коронарохардіоскларозу.(т.с.1,а.с.151)

Відповідно до свідоцтва про поховання реєстраційний №017483 від 06.01.2016 року, ОСОБА_4 похований 06.01.2016 року на ділянці 19/13, ряд № НОМЕР_4 , місце №5 на Старокримському кладовищі.(т.с.1?f/c/152)

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.2020 року ,зареєстрованого в реєстрі за №84/2016, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Саховою М.А. ,та Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі - ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ОСОБА_4 , 1926 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з: житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Дані відомості були внесені до Спадкового реєстру(т.с.1,а.с.153-154)

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.04.2020 року житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.(т.с.1,а.с.155)

Судом оглянуті товарні чеки за 2011 рік на придбання будівельних матеріалів які були надані відповідачем.(т.с.1,а.с.156-157)

Відповідно до медичної карти на оформлення в будинок-інтернат для престарілих та інвалідів ОСОБА_4 проходив обстеження у лікарів.(т.с.1,а.с.158) Зазначений документ наданий суду у копії відповідачем, з поясненням,що зазначений документ був пред`явлений позивачкою при розгляді цивільної справи №266/5857/19, і який на думку сторони відповідача спростовує доводи позивачки про турботу за покійним,а навпроти підтверджує її корисне ставлення до покійного.

Відповідно до листа Приморського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області від 16.10.2020 року за №3644-Г/104/03-2020 - ОСОБА_17 повідомлено, що на його звернення щодо конфлікту з ОСОБА_1 , працівниками поліції проведено ретельну перевірку та в даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини. (т.с.1,а.с.159)

Відповідно до виписки №1511 з медичної карти стаціонарного хворого гр. ОСОБА_4 проходив лікування з 02.11.11 року по 09.11.11 року з діагнозом О/у ІІІа глаукома.(т.с.1,а.с.160)

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_2 зареєстрований з 23.01.2012 року за №12821497 як ФОП.(т.с.1,а.с.161)

Відповідно до листа Головного управління ДПС у Донецькій області державної податкової служби України від 22.10.2020 року за №79434/10/05-99-04-30 - ФОП ОСОБА_2 перебуває на обліку в Лівобережній ДПІ ГУ ДПС у Донецькій області ,як ФОП з 19.03.2008 року. (т.с.1, а.с.163)

На підставі заяви від 13.06.2016 року ОСОБА_2 , яка надійшла приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Саховій М.А. 13.06.2016 року за №169 о 12.54. спадкова справа 84/2016, ОСОБА_2 даною заявою приймає спадщину, яка залишилася після померлого батька ОСОБА_4 (т.с.1,а.с.217)

В матеріалах спадкової справи містяться інформаційні довідки з Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 13.06.2016 року,Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 13.06.2016 року, свідоцтво про народження ОСОБА_2 , запити приватного нотаріуса Сахової М.А., правовстановлюючі документи на нерухоме майно житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , заява ОСОБА_2 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.04.2020 року видане ОСОБА_2 , витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі від 02.04.2020 року.(т.с.1,а.с.218-252)

Листом Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області від 05.01.2021 року надано відомості про розмір пенсії ОСОБА_4 за період з січня 2010 року по січень 2016 року, середня сума пенсії складає 999,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст.1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.1259 ЦК України - фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно ст.1261 ЦК України - першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.1264 ЦК України - у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як зазначає ВСУ у п.21 постанови Пленуму №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст.1261 ЦК України.

Разом з тим, ст.1264 ЦК України визначає право особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, на спадкування в порядку четвертої черги спадкоємців за законом. Таким чином, жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, належать до спадкоємців четвертої черги за законом. Для отримання права на спадкування у такому випадку потрібне звернення зацікавленої особи до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю з спадкодавцем.

Варто звернути увагу, що відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Верховний Суд України у п.21 постанови Пленуму №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», зазначає, що при вирішенні спору про право на спадщину четвертої черги спадкоємців за законом, судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини.

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 695/1732/16-ц, провадження № 61-38901св18).

Таким чином, для набуття права власності на майно померлої особи у випадку перебування у фактичних шлюбних відносинах, доказуванню підлягає факт проживання жінки/чоловіка разом з померлим однією сім`єю, їх пов`язаність спільним побутом, взаємними правами та обов`язками.

Іншими доказами проживання однією сім`єю може бути спільне придбання рухомого та нерухомого майна; спільна участь у питаннях життєзабезпечення сім`ї, в оплаті комунальних послуг, купівлі продуктів харчування та інших необхідних товарів, техніки, здійснення ремонту; спільне проведення дозвілля; наявність спільних фотографій, догляд один за одним під час хвороб, в тому числі понесення витрат на лікування, на організацію та проведення похорон, догляду за місцем поховання, тощо.

Для обґрунтування позиції у даній категорії спорів часто використовують і показання свідків. Однак, як зазначає Верховний Суд, покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (постанова Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 129/2115/15-ц, провадження № 61-2080св18, постанова Верховного Суду від 24.09.2020 року у справі № 534/1318/17 провадження № 61-1821 св19).

У випадку наявності у спадкодавця інших спадкоємців першої, другої чи третьої черги, можливе додання до позовної заяви також вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування за законом, усунення особи від права на спадкування відповідно до ст.1224, 1258, 1259 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 року у справі № 308/12730/15-ц (провадження № 61-46522св18) вказує, що для правильного застосування положення ч.5 ст. 1224 ЦК України, суду необхідно установити чи був спадкодавець у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, чи знав відповідний спадкоємець про указаний стан спадкодавця та чи потребував останній допомоги саме від указаного спадкоємця. Крім того, підлягають урахуванню також обставини щодо існування у спадкоємця можливостей надавати необхідну допомогу спадкодавцю. Для правильного застосування положення ч.2 ст. 1259 ЦК України, суду необхідно установити чи відповідний спадкоємець протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, який був у безпорадному стані.

При цьому, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадний стан повинен бути підтверджений відповідними записами в медичних документах (постанова Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі № 346/1178/17 (провадження № 61-48393св18).

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин (постанова Верховного Суду від 24.06.2020 року у справі № 127/9778/17 (провадження № 61- 3706св19).

Виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи , заслухавши сторони, свідків суд приходить до висновку,що позивачка ОСОБА_1 не довела суду факт сумісного проживання з ОСОБА_4 в період з 2010року по час його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , також не доведено позивачкою наявності спільного бюджету з померлим, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги.

Допитані в судовому засіданні свідки з боку позивачки підтвердили,що бачили ОСОБА_1 за місцем проживання ОСОБА_4 , але не змогли підтвердити факту спільного проживання , ведення сумісного господарства , наявності сумісного бюджету. Всі доводи свідків, стосовно сумісних витрат та здійснення догляду, базувались лише на той інформації,що вони знали зі слів ОСОБА_1 .

Суд критично оцінює надані позивачкою товарні чеки на придбання продуктів харчування,ліків та будівельних матеріалів оскільки вони не підтверджують факту придбання даних товарів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на сумісні грошові кошти, не підтверджують факту сумісного використовування даних товарів.

Суд також критично оцінює надану стороною позивача довідку-акт про сумісне проживання. Зазначений акт не відповідає вимогам до складання зазначених документів, поданий до суду у копії без надання оригіналу.

Щодо вимог позивачки про зміну черговості одержання права на спадкування за законом - суд вважає,що позивачка не довела факту знаходження спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік або тяжку хворобу. Також позивачка не довела,що спадкоємець , відповідач по справі, не піклувався батьком, не надавав необхідної допомоги. Позивачка не довела судові,що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який на її думку був у безпорадному стані.

Позовні вимоги про визнання частково недійсними свідоцтва про право власності в порядку спадкування та скасування державної реєстрації, визнання права власності на частини спадщини є похідними та залежать від доведеності вищезазначених фактів, які не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, тому відповідно також задоволенню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог , суд на підставі ст.141 ЦПК України, з урахуванням матеріального стану позивачки, стягує з неї у дохід держави судовий збур у сумі 2000гривень.

Керуючись ст.ст. 3,12,13,76,89,141,206,263,265,268 ЦПК України, ст. ст. 1222,1258,1259,1261,1264,1268,1269ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвоката Царьова Олена Сергіївна до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Сахова Марина Андріївна про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем більш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини , зміну черговості одержання права на спадкування разом із спадкодавцем першої черги, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину в частині права власності на житловий будинок в цілому, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами,який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , визнання право власності на частину спадщини у вигляді частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами,який розташований за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ) в дохід держави судовий збір у сумі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду або через Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою:http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 .

третя особа: Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Сахова Марина Андріївна, місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Миру, буд. 43, оф.29.

Суддя Федотова В. М.»,

- ухвали Донецького апеляційного суду про відстрочення сплати судового збору та відкриття апеляційного провадження від 05.11.2021 року,

- ухвали Донецького апеляційного суду про призначення справи до розгляду у судовому засіданні від 22.11.2021 року,

- вступної та резолютивної частин постанови Донецького апеляційного суду від 01.12.2021 року,

- постанови Донецького апеляційного суду від 01.12.2021 року, згідно з текстом якої:

«

22-ц/804/3078/21

266/3644/20

Головуючий в І інстанції Федотова В.М. Єдиний унікальний номер 266/3644/20

Номер провадження 22-ц/804/3078/21

Доповідач Барков В.М.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Лопатіної М. Ю.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Вороніна М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Царьова Олена Сергіївна на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Сахова Марина Андріївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем більш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, зміну черговості одержання права на спадкування разом із спадкодавцем першої черги, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, визнання право власності на частину спадщини,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року представник позивачки звернулась до суду із позовом, в якому просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 більш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2010 року та до дня смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; змінити черговість одержання права на спадкування, визнавши позивачку спадкоємицею першої черги; визнати за нею право власності на ? частку житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими та побутовими спорудами. Під час розгляду справи представник позивачки доповнив позовні вимоги та ще просила визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 видане ОСОБА_2 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Саховою М. А. за №1268 в частині визнання права власності на житловий будинок в цілому; скасувати державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок, яка була проведена на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 квітня 2020 року.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що на початку 2010 року позивачка ОСОБА_1 познайомилась з ОСОБА_4 . Вони почали спілкуватися, а потім стали проживати разом у будинку останнього за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 був дуже самотньою людиною, так як його син ОСОБА_2 до нього не приходив, інших прямих родичів та людей, які б про нього піклувались, в нього не було. ОСОБА_1 доглядала ОСОБА_4 , оскільки він був хворий, мав низку тяжких захворювань: церебральний атеросклероз, хронічну дисциркуляторну енцефалопатію з вестибуло-атактичним синдромом, порушення когнітивних функцій, ішемічну хворобу серця: атеросклеротичний кардіосклероз. Внаслідок захворювань потребував стороннього догляду та піклування. Протягом спільного життя ОСОБА_1 з ОСОБА_4 вони вважали себе чоловіком та дружиною, мали спільні права та обов`язки, піклувались та підтримували один одного, вели спільне господарство, спільно утримували будинок, купували необхідні речі, робили ремонтні роботи у будинку. Позивачка прибирала у будинку, готувала їжу, тобто фізично та морально допомагала ОСОБА_4 . Єдиним джерелом доходу була пенсія обох, але фактично позивачка утримувала чоловіка, оскільки мала значно вищу від нього пенсію. На передодні смерті ОСОБА_4 взагалі не спілкувався з сином, жодних відносин не підтримував. Відповідач не згадував взагалі, що у нього є батько, який потребує допомоги, має низку тяжких захворювань, та не може самостійно про себе подбати. Оскільки, відповідач ніколи не дбав про батька, останній був дуже на нього ображений, та не раз наголошував, що в разі його смерті позивачка навіть не повідомляла про це сину.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. ОСОБА_1 повідомила відповідача про смерть батька та вони разом приймали участь у похованні. Вона не заперечувала щоб документи щодо ритуальних послуг були виписані на ім`я відповідача. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді зазначеного житлового будинку. Разом з відповідачем позивачка звернулася до приватного нотаріуса Сахової М.А. для подачі заяви та вступу у право на спадщину. Відповідач не заперечував, що позивачка також має право отримати спадок, оскільки на протязі шести років разом проживала та дбала про його батька. Факт того, що сторони домовились разом отримати спадок, підтверджується наявністю у позивачки документів на майно, разом вони отримували документи у нотаріуса на ім`я відповідача. Однак, з часом відповідач відмовився ділити спадок з позивачкою, тому остання вимушена звернутися до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 10 грудня 2019 року по справі № 266/5857/19 в задоволенні заяви позивачки про встановлення факту проживання із ОСОБА_4 , на час відкриття спадщини однією сім`єю було відмовлено. Постановою Донецького апеляційного суду від 18 березня 2020 року рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 10 грудня 2019 року скасовано, заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду. Також, роз`яснено ОСОБА_1 її право звернення до суду на загальних підставах у порядку позовного провадження.

Факт спільного проживання має для позивачки юридичне значення, оскільки дозволить використати право на прийняття спадщини шляхом зміни черговості на спадкування. У зв`язку з чим, просила суд задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Царьова О. С. подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, на неповне з`ясування судом усіх обставин по справі та вибіркове дослідження наданих доказів, просила зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв як доказ засвідчену належним чином копію довідки-акту про сумісне проживання. Вважає, що факт сумісного проживання, ведення спільного господарства та потреба ОСОБА_4 у сторонньому догляді підтверджено показаннями свідків.

23 листопада 2021 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відзив обґрунтований тим, що довідка-акт про спільне проживання, яка надана позивачем, не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ, оскільки вона не відповідає вимогам законодавства. Факт спільного проживання однією сім`єю та безпорадного стану ОСОБА_4 , на який посилається позивачка, вважає недоведеним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Царьової О. С., які просили скаргу задовольнити, пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Горбачової Г. М., які просили залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 , суд виходив з того, що позивачка не довела факт сумісного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю: наявність спільного бюджету з померлим, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги. Також суд вважав відсутніми підстави для зміни черговості держання права на спадкування за законом, а позовні вимоги про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності в порядку спадкування та скасування державної реєстрації і визнання права власності на частини спадщини не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи.

З таким висновком суду не можна не погодитись.

Судом встановлено, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 02 серпня 2018 року за №17-120-0, виданою відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 17).

Згідно наданої ксерокопії довідки-акта від 01 червня 2016 року, виданої секретарем КСН «Селище Слободка Гавань», ОСОБА_1 , на час її видачі мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2010 року вела спільне господарство та доглядала за тяжко хворим ОСОБА_4 , який за станом здоров`я не міг мешкати один (т. 1 а.с. 21).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 148).

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Отже, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином саме по собі надання позивачкою допомоги та догляд за ОСОБА_4 за його життя, придбання продуктів харчування, проведення ремонтних робіт в будинку спадкодавця не є безумовними підставами для встановлення факту проживання однією сім`єю

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Дослідивши надані позивачем докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі не підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю позивачки та померлого як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2010 року по час смерті ОСОБА_4 , адже свідчать лише про сумісне проживання позивачки із померлим.

Належних та допустимих доказів щодо ведення спільного господарства в зв`язку з наявністю сімейних стосунків та наявності спільного бюджету позивачка не надала.

При цьому наявні в матеріалах справи квитанції про купівлю будівельних матеріалів суд першої інстанції вважав неналежним доказом, який би свідчив про проживання однієї сім`єю позивачки та померлого, оскільки не доводять будь-яких обставин про сумісне проживання останніх як сім`ї та ведення спільного господарства, а показання свідків не містять інформації, яка б свідчила про усталені сімейні стосунки між позивачем та ОСОБА_4 з 2010 року до дня його смерті.

Таким чином, установивши, що позивачка не надала належних та достатніх доказів, які б підтверджували факт її проживання однією сім`ю зі спадкодавцем ОСОБА_4 не менш як п`ять років до дня відкриття спадщини, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відсутні підстави вважати, що вона набула право на спадкування майна після його смерті, у зв`язку з чим правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Оскільки позивачкою не доведено її право на спадкування після смерті ОСОБА_4 , позовні вимоги в частині зміни черговості спадкування, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок та визнання право власності на частину спадщини також не можуть бути задоволені.

Отже, вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доказів, які б спростували правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 листопада 2021 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

Розмір судового збору, який ОСОБА_1 необхідно було сплатити за подачу апеляційної скарги, згідно із ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становить 5 675 грн. 40 коп.

Між тим, до клопотання про відстрочення сплати судового збору позивачкою надано довідку про доходи з якої вбачається, що її річний дохід складає 36 606 грн. 21 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суду надано право зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, оскільки 5% розміру річного доходу ОСОБА_1 складає 1 830 грн. 31 коп. (36 606 грн. 21 коп. ? 5 / 100), апеляційний суд вважає за можливе зменшити розмір судового збору до цього розміру і стягнути його з позивачки у дохід держави.

Керуючись ст. 374, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Царьова Олена Сергіївна, залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1 830 (одну тисячу вісімсот тридцять) грн. 31 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2021 року.

Судді В. М. Барков

М. Ю. Лопатіна

Є. Є. Мальцева».

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасники справи, якому повний текст ухвали не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, у разі якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.Г. Остапенко