Справа № 669/172/22
Провадження № 2/669/8/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Бараболі Н.С.

за участю секретаря Бабоян А.С.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Білогір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення обов`язкової частки у праві на спадщину,

ВСТАНОВИВ :

21 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зменшити ОСОБА_2 , обов`язкову частку у праві на спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/32 частини.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 92 роки померла його баба ОСОБА_3 , після смерті баби відкрилась спадщина на належне її майно. Ще за життя ОСОБА_3 склала заповіт посвідчений секретарем Ільковецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області 12 грудня 2017 року, за яким все належне їй на день смерті майно вона заповіла позивачу ОСОБА_1 .

Вказав, що він є спадкоємцем за заповітом та звернувся із заявою до Теофіпольської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Однак, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 також звернувся син останньої відповідач - ОСОБА_2 , як непрацездатний спадкоємець за законом, що має право на обов`язкову частку у спадщині. Вказав, що відповідач зловживає правом оскільки не оформляє спадкових прав. З тих підстав нотаріус йому відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Зазначає, що відповідач є одним із чотирьох дітей померлої, що свідчить про розмір обовязкової частки у спадщині, який не може бути більшим 1/8 частини відповідно до ст. 1241 ЦК України, згідно якої розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Крім того, зазначає, що відповідач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з метою поліпшити свій майновий стан за рахунок позивача. Вважає, що відповідач не утримував матері і не доглядав за нею коли вона потребувала сторонньої допомоги у зв`язку із похилим віком та безпорадним станом. ОСОБА_2 з 1980 року не проживав у с. Колісець в господарстві матері. З 2002 року по день смерті ОСОБА_3 проживала одиноко. Позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_4 протягом дев`яти років до дня смерті доглядали за ОСОБА_3 і позивач здійснив її поховання.

06 травня 2022 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позов ОСОБА_1 , в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі за необгрунтованістю. Зазначив, що позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_4 не належним чином опікувалися його матір`ю, не забезпечували їй надання своєчасної медичної допомоги коли остання її потребувала у зв`язку із переломом руки. Вказав, що він приїжджав до матері по три, чотири рази на місяць та допомагав їй по господарству , облаштовував подвір`я, скошував бур`ян, носив воду, підтримував будинок.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона разом із чоловіком ОСОБА_1 доглядали за ОСОБА_5 , а відповідач ОСОБА_2 не приїжджав до матері, не надавав будь-якої допомоги.

Свідок ОСОБА_6 дала суду аналогічні пояснення.

Суд, заслухавши думку сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Колісець Теофіпольського району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Ільковецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області.

Відповідно до заповіту від 12 грудня 2017 року, який посвідчений секретарем Ільковецької сільської ради Андрійчук О.З. та зареєстрований в реєстрі за №22, ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 все своє майно. Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач у справі ОСОБА_2 є сином померлої ОСОБА_3 .

Відповідно до дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи, а саме Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі Теофіпольської державної нотаріальної контори від 20.12.2017 після смерті ОСОБА_3 державним нотаріусом заведено спадкову справу №61775213, із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2 син померлої та ОСОБА_1 - онук померлої за заповітом.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Теофіпольської державної нотаріальної контори №478/02-31 від 23 липня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цілу частку вищезазначеного спадкового майна, що належало ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з довідками Ільковецької сільради від 21.09.2020, 19.06.2020, 08.07.2020 ОСОБА_3 до дня смерті була зареєстрована та проживала одиноко за адресою АДРЕСА_1 , протягом 9 років до смерті доглядав її та поховав її внук ОСОБА_1 .

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України.

Статтею 1217 цього Кодексу визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно дост.1218ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті та згідно ч.2ст.1268цього Кодексу не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно статті 1261ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Частиною першою статті 1267цього Кодексу визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268ЦК України).

Закон закріплює право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розподілити спадкове майно, майнові права та обов`язки на свій розсуд.

Статтею 1241Цивільного кодексуУкраїни визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту і закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов`язковою часткою.

Перелік таких осіб, визначений вищевказаною статтею Цивільного кодексу України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону.

Обов`язкова частка у спадщині визначається в розмірі половини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мають право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту. Право на обов`язкову частку в спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців на її отримання, а також місця проживання спадкоємця.

Для визначення розміру обов`язкової частки у спадщині важливим є визначення кола осіб, які б могли спадкувати за законом у разі відсутності заповіту, та визначення складу майна, з якого складається спадщина.

Обов`язкова частка визначається шляхом визнання права за спадкоємцем на ідеальну частку спадщини чи виділенням йому при розділі визначених речей із спадкової маси. Якщо заповідається не все майно, обов`язкова частка виділяється, в першу чергу, за рахунок не заповіданої частини, а при її недостатності - за рахунок заповіданої.

З матеріалів справи вбачається, що право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 має син ОСОБА_2 , оскільки він є непрацездатним за віком.

Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Зменшення розміру обов`язкової частки в спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця.

Підставами для зменшення обов`язкової частки у спадщині вказують:

1) непідтримання спадкоємцем зв`язків зі спадкодавцем, незважаючи на потребу останнього в цьому;

2) погане поводження із ним;

3) нездійснення належного догляду;

4) надання заздалегідь неправдивих свідчень у суді проти спадкодавця;

5) звинувачення спадкодавця у вчиненні тяжкого злочину;

6) неповідомлення про те, що готується замах на життя спадкодавця;

7) не надання спадкодавцеві допомоги, коли той перебував у небезпеці;

8) аморальна поведінка обов`язкового спадкоємця не лише щодо спадкодавця, а й щодо інших спадкоємців, зокрема й тих, хто має право на обов`язкову частку;

9) виокремлення спадкоємцю певної частки майна ще за життя спадкодавця.

При вирішенні спорів про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині (абз. 2 ч. 1 ст. 1241ЦК) встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення.

Зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п. 19 постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» суд може зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 7 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» про те, що при вирішенні спорів про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині (абз. 2ч. 1 ст. 1241 ЦК) встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо.

Доказів на підтвердження того, що між спадкодавцем та спадкоємцем були неприязні стосунки чи відсутність спілкування; відповідач погано поводився з померлою та інше, позивачем не надано та матеріали справи не містять.

Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу ч. 2 ст.78ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Покази свідків не містять фактів, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність або відсутність спілкування спадкодавця з відповідачем ОСОБА_2 .

Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів наявності підстав для зменшення обов`язкової частки у праві на спадщину відповідача ОСОБА_2 , в зв`язку з чим вимоги його позовної заяви не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12,13, 79-81, 1414, 259-265,273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення обов`язкової частки у праві на спадщину відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 , паспортні дані невідомі.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий Білогірським РВ УМВС України у Хмельницькій області, 15 липня 2002 року.

Повний текст рішення складено 28 березня 2023 року.

Суддя Н. С. Бараболя