У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 184/1264/23

Номер провадження 2-з/184/3/23

23 червня 2023 рокум. Покров

Суддя Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області Томаш В.І., ознайомившись з заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову. Свою заяву обґрунтовує тим, що 17.02.2021 року, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною, було відкрито виконавче провадження № 64529688 на підставі виконавчого напису № 114368 від 15.12.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованості у розмірі 59952,00 грн. 26.02.2021 року, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною, було винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, в рамках виконавчого провадження № 64529688. Згідно із постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.02.2021 року у межах виконавчого провадження № 64529688 виконавцем звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , які він отримує у АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ "ПОКРОВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ". Питання щодо законності вчинення виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем є спірним і буде вирішуватися судом, так як Позивач оскаржує виконавчий напис, та проситиме суд визнати його таким, що не підлягає виконанню з врахуванням наступного: зазначена у виконавчому написі сума грошових вимог не є безспірною, відповідачем не було подано нотаріусу документи, визначені п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, також сума заборгованості, що вказана у виконавчому написі розрахована неправильно, а тому виконавчий напис має бути визнано таким, що не підлягає виконанню. Так, на даний момент за вказаним виконавчим провадженням є арешт коштів боржника та ймовірне звернення стягнення на доходи боржника та регулярне здійснення відрахування у рамках виконавчого провадження, яке відкрито на виконання виконавчого напису, що оскаржуватиме боржник у судовому порядку. Таким чином за даних обставин, коли питання чи підлягає виконавчий напис до виконання не вирішене судом, але паралельно з тим є звернення стягнення на заробітну платню боржника та регулярне здійснення відрахування у рамках виконавчого провадження, заявник непропорційно зазнає порушення своїх прав та інтересів, адже існують обґрунтовані підстави та висока ймовірність того, що дані стягнення та виконавчі дії відбуватимуться незаконно на підставі виконавчого напису, який не підлягає виконанню. В разі проведення примусової реалізації майна або звернення стягнення на заробітну плату Позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження. А у разі задоволення позову, Позивач буде вимушений докласти значні зусилля для відновлення своїх прав. Наведене стало підставою для звернення до суду.

Розглянувши подану заяву, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, до яких зокрема, належать: зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №922/4587/13.

Відповідно до Конвенції із захисту прав людини і основоположних свобод ефективний захист повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає міжнародній нормі.

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Вирішуючи питання про наявність підстав для забезпечення позову згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд враховує, що із поданої позивачем позовної заяви вбачається наявність реального спору між сторонами, оскільки позивачем заявлено вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який дійсно був вчинений приватним нотаріусом, а відтак на думку позивача, має місце порушення його цивільних прав.

Таким чином, зважаючи на наявність спору між сторонами, враховуючи вимоги співмірності виду забезпечення позову із характером спірних правовідносин, а також ті обставини, що в процесі виконання оспорюваного виконавчого напису на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. почнуть здійснюватися відповідні стягнення із заробітної плати позивача у позасудовому порядку, що у свою чергу у разі задоволення його позовних вимог унеможливить ефективний захист та призведе до надмірного тягаря у поновленні порушених прав позивача, а відтак наявні передбачені ст.149 ЦПК України підстави для забезпечення позову.

Крім того, зважаючи на відсутність обставин, визначених ч.3 ст.154 ЦПК України та враховуючи вид застосованого судом заходу забезпечення позову, суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.12, 149, 150, 153, 353-355 ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Зупинити стягнення у виконавчому провадженні № 64529688, відкритому на підставі виконавчого напису № 114368 від 15.12.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованості.

Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення до виконання ухвали - один рік.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання. Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Направити примірник ухвали учасникам справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України http://court.gov.ua/fair/sud0428/.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш