Ухвала

30 березня 2023 року

м. Київ

справа № 524/5586/16-ц

провадження № 61-5688св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

учасники справи:

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі - ОСОБА_1 ,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 грудня 2020 року у складі судді Кривич Ж. О. та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 березня 2021 року у складі колегії суддів: Лобова О. А.,Дорош А. І., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгоргованості.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору від 26 травня 2011 року № б/н ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, однак вимоги договору не виконує та кошти не повертає.

Просило стягнути заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31 травня 2016 року становить 11 284,71 грн, з яких 4 843,43 грн -заборгованість за кредитом; 5 427,72 грн - за процентами за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови та Правила): 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 513,56 грн - штраф (процентна складова).

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору невиконаним.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що відповідно до підписаної нею анкети-заяви від 26 травня 2011 року № б/н банк зобов`язався видати їй кредит, шляхом надання кредитного ліміту у розмірі 5 000,00 грн з базовою процентною ставкою 36,00 % річних, проте, порушивши умови укладеного кредитного договору, банк кошти в межах ліміту не видав. Отже, кошти за цим кредитним договором вона не отримала.

З урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати кредитний договір від 26 травня 2011 року № б/н невиконаним.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 вересня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_1 прийнято, об`єднано в одне провадження з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31 травня 2017 року зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду в частині визнання кредитного договору від 26 травня 2011 року № б/н недійсним.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 грудня 2020 року, яке залишене без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 03 березня 2021 року, позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31 травня 2016 року становить 11 284,71 грн, з яких: 4 843,43 грн -заборгованість за кредитом; 5 427,72 грн - за процентами за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 513,56 грн - штраф (процентна складова).

Зустрічний позов залишено без задоволення.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольнивши позов банку та відмовивши у зустрічному позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у матеріалах справи немає підтверджень, що саме надані банком Умови та Правила розуміла ОСОБА_1 , ознайомившись і погодившись з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що у вказаних документах на момент отримання нею кредитних коштів були умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі, зазначеному в них.

Проте, у підписаній ОСОБА_1 довідці про умови кредитування від 26 травня 2011 року, процентна ставка зазначена 3 %, а також визначений розмір штрафних санкцій, який становить 250,00 грн + 5% від суми заборгованості.

Відповідачка відповідно до статей 12, 81 ЦПК України не спростувала наданий банком розрахунок заборгованості щодо наявності непогашеної суми боргу, зокрема, за відсотками та штрафами, які передбачені у підписаній нею довідці.

Відмовивши у застосуванні позовної давності, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що згідно з довідкою банку на підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредитні картки НОМЕР_1 зі строком дії до 02/15, НОМЕР_2 - до 03/16, та НОМЕР_3 - до 09/16. Факт отримання та користування якими підтверджується також банківською випискою за картковими рахунками.

ОСОБА_1 з 26 травня 2011 року до 31 травня 2016 року користувалась кредитними картками (перевипущеними картками), а саме розраховувалася ними за придбання продуктів харчування та інших товарів в магазинах та аптеках, знімала готівку в банкоматах, поповнювала готівкою в терміналі самообслуговування, користувалася послугою «Оплата частинами», погашувала заборгованість з рахунку та частково сплачувала заборгованість за кредитним договором.

Останнє погашення за кредитом було 20 червня 2015 року у розмірі 247,00 грн шляхом поповнення готівкою карти в терміналі самообслуговування, отже, банк звернувся до суду з позовом 25 липня 2016 року в межах позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 грудня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 березня 2021 року, просила їх скасувати в частині первісного позову, ухвалити нове рішення про відмову в первісному позові.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

У анкеті-заяві від 26 травня 2011 року не зазначено процентну ставку, строк дії кредитного договору або кредитної лінії, умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Умови та Правила, розміщені на офіційному сайті банку, неодноразово змінювалися самим банком, тому не є договором приєднання. Довідку про умови кредитування вона не підписувала.

Суди не звернули уваги, що при укладенні договору з відповідачкою банк не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими.

У матеріалах справи немає доказів видачі їй кредитних карток чи меморіальних ордерів про видачу кредитних коштів. Суди не перевірили підстав стягнення з неї тіла кредиту.

Наданий банком розрахунок заборгованості є неналежним.

Суди помилково визнали належним доказом роздруківку із сайту позивача, оскільки цей доказ залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Суди не взяли до уваги та не надали правову оцінку висновку експерта судової економічної експертизи від 12 лютого 2020 року № 2

Суди не застосували правові висновки у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 524/1527/17, провадження № 61-14206св19, від 01 жовтня 2020 року у справі № 460/4070/18, провадження № 61-9156св20.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У травні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

ОСОБА_1 оскаржує в касаційному порядку рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 грудня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 березня 2021 року лише в частині первісного позову.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у справі за первісним позовом становить 11 284,71 грн, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час звернення з касаційною скаргою (станом на 01 січня 2021 року).

Касаційна скарга заявниці не містить посилання на випадки, визначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, як і посилання на докази на їх підтвердження.

Отже, Верховний Суд встановив, що провадження за касаційною скаргою у справі, що переглядається, відкрито помилково, оскільки скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову за первісним позовом, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, тому дійшов висновку про закриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги хоча і містять посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, проте зводяться до незгоди із встановленими обставинами та оцінкою доказів, не стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, потрібно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17, провадження № 14-53цс19, зазначила, якщо касаційна скарга прийнята до проваджена суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити.

Вказаний правовий висновок підлягає застосуванню до процесуальних правовідносин, які з огляду на викладене, виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Оскільки Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та не підлягають касаційному оскарженню, тому є підстави для закриття касаційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 грудня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 березня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору невиконаним закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

О. В. Ступак

В. В. Яремко