ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1670/22Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/416/23 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участі секретаря Дідух М.Є.

та представника ОСОБА_1 - адвоката Качмара І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 601/1670/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Качмара Івана Остаповича на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2023 року, ухваленого суддею Коротичем І.А., повний текст якого складено 07 лютого 2023 року, за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ Акціонерний комерційний промисловий-інвестиційний банк про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ТзОВ Кредитні ініціативи, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ Акціонерний комерційний промисловий-інвестиційний банк про стягнення зайво сплачених коштів за договором про іпотечний кредит № 03-538 від 05.10.2005 року у розмірі 8640 доларів США, що в еквіваленті становить 345600 гривень.

В обґрунтування позову посилається на те, що 05 жовтня 2005 року між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 03-538 від 05 жовтня 2005 року, згідно п. 2.1 якого, банк надає позичальнику кредит у сумі 31 500 доларів США.

Відповідно до п. 3.10. Договору, за надання та обслуговування кредиту Банк встановлює щомісячну комісійну винагороду в розмірі 0,12% від кредитної заборгованості.

17 грудня 2012 року між ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено Договір відступлення прав вимоги. Згідно даного договору відбулося відступлення Права вимоги за кредитним договором № 03-538 від 05.10.2005, укладеним між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». Таким чином, правонаступником прав та обов`язків за договором про іпотечний кредит № 03-538 від 05 жовтня 2005 року є ТзОВ «Кредитні ініціативи».

Позивач вважає п. 3.10. нікчемним, а нараховану плату за надання та обслуговування кредитної заборгованості незаконною та такою, що підлягає поверненню. Неправомірні дії відповідача, щодо безпідставного отримання та збереження майна дають підстави для застосування механізму кондикційного зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, за яким боржник відповідач має повернути кошти, сплачені на виконання позивачем зобов`язання за кредитним договором, підстави для виконання якого згодом відпали. З огляду на викладене, а також сформульовану у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19 висновки щодо нікчемності пунктів кредитного договору, позивач вважає за необхідне звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2023 року в позові ОСОБА_1 до ТзОВ Кредитні ініціативи, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ Акціонерний комерційний промисловий-інвестиційний банк про стягнення зайво сплачених коштів за договором про іпотечний кредит № 03-538 від 05.10.2005 року у розмірі 8640 доларів США, що в еквіваленті становить 345600 гривень відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Качмар І.О. просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2023 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги момент укладення договору про іпотечний кредит № 03-538 від 05 жовтня 2005 року та наявну практику Верховного суду щодо визнання пункту договору нікчемним в аналогічних справах. Тому пункт 3.10 кредитного договору № 03-538 від 05 жовтня 2005 року, яким встановлено плату за надання та обслуговування кредиту є нікчемним в силу Закону.

Оскільки пунктом 3.10 договору про іпотечний кредит № 03-538 від 05 жовтня 2005 року було встановлено плату за надання та обслуговування кредиту, який є нікчемний в силу закону, правова підстава по виконанню вказаного пункту Договору не виникла з самого початку укладення договору. Тобто, майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, а отже, судом першої інстанції безпідставно не застосовано до спірних правовідносин положення статті 1212 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Качмара І.О. до суду апеляційної інстанції не поступав.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Качмар І.О. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

Представник ТзОВ Кредитні ініціативи у судове засідання не з`явився і не повідомив про причин неявки, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить направлена на їх електронну адресу судова повістка.

Представник ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк у судове засідання не з`явився і не повідомив про причин неявки, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендована повідомлення про вручення поштового відправлення за штрих кодом 933.

Днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи (пункт 2частина 8 статті 128 ЦПК України).

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 05 жовтня 2005 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 03-538 від 05 жовтня 2005 року, згідно п. 2.1 якого, банк надав позичальнику кредит у сумі 31500 доларів США. Відповідно до п. 3.10. Договору, за надання та обслуговування кредиту Банк встановив щомісячну комісійну винагороду в розмірі 0,12% від кредитної заборгованості (а.с. 7-12).

10.08.2022 ОСОБА_1 надіслав на адресу ТзОВ «Кредитні ініціативи» вимогу про повернення коштів за кредитним договором № 03-538 від 05 жовтня 2005 року в розмірі 8640 доларів США, що в еквіваленті становить 345600 гривень (а.с. 13-14).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції вважав безпідставними твердження позивача, що п. 3.10 Кредитного договору є нікчемним в силу закону, оскільки згідно п. 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 справа № 363/1834/17 встановлено, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного до 13 січня 2006 року, щодо встановлення додаткової плати (комісії) за обслуговування споживчого кредиту є оспорюваною (частина перша статті 21 Закону № 1023-XII у редакції, чинній на час його укладення, частина третя статті 215 ЦК України). Таку умову суд може визнати недійсною, зокрема через невідповідність частині першій статті 203 ЦК України (пункту 6 частини першої статті 3, частині третій статті 509 ЦК України, частині першій статті 21 Закону № 1023-XII у вказаній редакції, частині третій статті 55 Закону № 2121-III). Однак позивач таких позовних вимог не заявляв.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя статті 6 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що 05 жовтня 2005 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 03-538 і у пункті 3.10. кредитного договору сторони погодили плату позичальником комісії за надання та обслуговування кредиту в розмірі 0,12% від кредитної заборгованості, яка підлягає сплаті позичальником на рахунок № НОМЕР_1 день сплати процентів за кредитом, в національній валюті за курсом НБУ, але не пізніше останнього робочого числа місяця.

Оскільки кредитним договором передбачена плата позичальником комісії за надання та обслуговування кредиту, тому банк правомірно нараховував таку комісію.

Колегія суддів зауважує, що зазначене положення кредитного договору не є недійсним в силу закону та не визнавалося судом недійсним, отже презумпцію правомірності цього положення спростовано не було.

У постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного до 13 січня 2006 року, щодо встановлення додаткової плати (комісії) за обслуговування споживчого кредиту є оспорюваною (частина перша статті 21 Закону № 1023-XII у редакції, чинній на час його укладення, частина третя статті 215 ЦК України). Таку умову суд може визнати недійсною, зокрема через невідповідність частині першій статті 203 ЦК України (пункту 6 частини першої статті 3, частині третій статті 509 ЦК України, частині першій статті 21 Закону № 1023-XII у вказаній редакції, частині третій статті 55 Закону № 2121-III).

16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України № 3795-VI від 22 вересня 2011 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг, яким частину четверту статті 11 Закону України Про захист прав споживачів доповнено нормою такого змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вини пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Оскільки між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір до 13 січня 2006 року, а саме 05 жовтня 2005 року і до внесення змін до частини четвертої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, а вимог про визнання недійсним пункту 3.10 договору про сплату комісії не заявлялося, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в стягненні в користь позивача плати за надання та обслуговування кредитної заборгованості в сумі 8640 доларів США.

В зв`язку з цим не заслуговують на увагу доводи заявника, що позивач не мав необхідності заявляти позовної вимоги про визнання пункту 3.10 кредитного договору недійсним, оскільки умова кредитного договору про встановлення плати за надання та обслуговування кредитної заборгованості є недійсною як оспорювана, і немає підстав вважати таку умову нікчемною ані з огляду на приписи статті 21 Закону № 1023-XII у редакції, чинній на час укладення договору, частини третьої статті 55 Закону № 2121-ІІІ, ані з огляду на приписи статті 228 ЦК України (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17).

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Качмара І.О. слід залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2023 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Качмар Івана Остаповича залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2023 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на позивача в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 23.06.2023 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома