П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2023 року

м. Рівне

Справа № 568/168/23

Провадження № 22-ц/4815/418/23

Головуючий у Радивилівському районному суді

Рівненської області: суддя Сільман А.О.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено

повним текстом поза межами судового засідання

07 лютого 2023 року в м. Радивилів Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Майданік В.В.

секретар судового засідання: Крижов В.С.

учасники справи:

позивач: Національна академія внутрішніх справ;

відповідач: ОСОБА_1 ;

за участі: учасники справи та їх представники не з`явилися в судове засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2023 року в цивільній справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року до Рівненського міського суду Рівненської області Національною академією внутрішніх справ (далі НАВС або академія) пред`явлено позов до ОСОБА_1 , в якому позивач просив стягнути на свою користь з нього вартість витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, в розмірі 17074, 34 грн., з урахуванням індексу інфляції в сумі 2883,90 грн. та 725, 17 грн. як 3% річних.

Мотивуючи вимоги, покликалась на те, що 24 вересня 2019 року між сторонами укладено договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у академії. Відповідно до договору відповідач зобов`язався протягом одного року з дня підписання договору сплатити 61 935,34 грн. Однак станом на 27 січня 2023 року з цієї суми сплачено 44 861 гривень, тобто залишок суми фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі становить 17 074,34 грн. Також, на думку позивача, у зв`язку з неналежним виконанням взятого на себе зобов`язання відповідач має відшкодувати інфляційні витрати та три відсотка річних від суми заборгованості.

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2023 року НАВС відмовлено у відкритті провадження та роз`яснено, що розгляд справи має здійснюватись в порядку адміністративного судочинства і відноситься до юрисдикції Рівненського окружного адміністративного суду.

На судове рішення академією подано апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в невідповідності викладених в ньому висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось, що суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, помилково послався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16., згідно з яким розгляд справ в порядку адміністративного судочинства здійснюється у разі невиконання договору підготовки фахівця особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби. На переконання автора апеляційної скарги, ця позиція не підлягає застосуванню до спорів щодо невиконання зобов`язання за договором розстрочення. Відповідач уклав договір про добровільну сплату суми витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС, протягом одного року відповідно до умов договору. Проте з огляду на порушення зазначених зобов`язань НАВС звернулася до суду про стягнення коштів у зв`язку з невиконанням саме договору розстрочення, а не у зв`язку з порушенням договору підготовки фахівця. Зважала й на те, що ч.3 ст.19 КАС України визначено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватноправовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду. Крім того, договір розстрочення укладено з НАВС, яка відповідно до статуту є державним вищим навчальним закладом із специфічними умовами навчання, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов`язану з наданням вищої освіти на різних ступенях вищої освіти за певними спеціальностями, є бюджетною неприбутковою установою та не є суб`єктом владних повноважень і не здійснює публічно-владних управлінських функцій. Тобто визначені Кодексом адміністративного судочинства ознаки публічно-правового спору відсутні у спорі про надання можливості розстрочення сплати суми відшкодування витрат. Виниклий спір пов`язаний з невиконанням умов договору розстрочення, який за своєю природою є цивільно-правовою угодою, тому така категорія спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів, а має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

З наведених підстав НАВС просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Радивилівського районного суду.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, хоча йому про це роз`яснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, перш за все цивільних, господарських та адміністративних між собою. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із ч. 1ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому частиною 1 ст. 4 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна зі сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Частиною 4 ст. 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Матеріалами справи з`ясовано, що 24 вересня 2019 року між НАВС та ОСОБА_1 укладено договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС.

Договір укладено на виконання вимог п. 6 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року №261.

Згідно із п. 1.1, 3.3 укладеного договору відповідач зобов`язався сплатити суму відшкодування витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в розмірі 61 953,34. грн. протягом одного року з дня підписання цього договору.

Відповідно до інформації (без номера і без дати), наданої Відділом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку НАВС, суму фактичних витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в повному обсязі не відшкодовано, а саме сплачено 44 861 грн., і, відповідно, заборгованість складає 17 074,34 грн.

Як видно із заяви ОСОБА_1 , яка передувала укладенню договору про розстрочення, він навчався у НАВС з 2017 року по 2019 рік до того як був відрахований за власним бажанням та відряджений для подальшого проходження служби в ГУНП в Рівненський області.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що навчаючись у вищому навчальному закладі - НАВС, особа, яка проходить службу, відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України вважається публічною службою. Спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Зазначив, що аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-699 апп 18) та від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563 цс18), у постановах Верховного Суду у справі № 357/7779/20 від 29.06.2021 року у справі №520/11992/19 від 01 жовтня 2021 року. При цьому зауважив, що природа коштів, а саме обов`язок відповідача їх сплати на підставі договору про розстрочення суми відшкодування витрат, не змінює тієї обставини, що такі кошти стягуються у зв`язку з проходженням публічної служби і укладений між сторонами договір лише визначає порядок та строки повернення коштів і не змінює природу правовідносин щодо цих коштів. Тому за наведених обставин справи спір виник з приводу проходження (публічної) служби, а саме з приводу невиконання відповідачем обов`язку зі сплати коштів, пов`язаних з утриманням його у НАВС, а тому розгляд цієї справи віднесений до компетенції адміністративного суду.

Отже, колегія суддів з висновками суду попередньої інстанції погоджується, оскільки вони ґрунтуються на засадах верховенства права, а оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував усталену судову практику щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

У частині 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із п. 17 ч. 1ст. 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про поліцію" національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ст. 59 Закону України "Про поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Поліцейські проходять службу в поліції під час навчання на денній формі навчання за державним замовленням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських.

За нормами ст. 60 цього Закону України "Про поліцію" відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України "Про поліцію" особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 ч. 1ст. 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 ч. 1ст. 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Оскільки відповідач не виконав свого обов`язку по сплаті коштів, пов`язаних з його утриманням у НАВС, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі, оскільки спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Природа коштів, а саме обов`язок відповідача їх сплати на підставі договору про розстрочення суми відшкодування витрат, не змінює тієї обставини, що такі кошти стягуються, у зв`язку з проходженням військової служби, яка у відповідності до вимог законодавства відноситься до публічної служби. Укладений між сторонами договір лише визначає порядок та строки повернення коштів і не змінює природу правовідносин щодо цих коштів.

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться до хибного розуміння вимог чинного процесуального законодавства та його власного тлумачення, вони були правильно оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження при перегляді справи.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32). Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом попередньої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ залишити без задоволення, а ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

В.В. Майданік