Справа № 201/7672/22
Провадження № 2/201/725/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 квітня 2023р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Алпенідзе К.Т.

за участю позивачки - ОСОБА_1

за участю представника позивачки - адвоката Карлаша І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради) про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

12.10.2022р. представник позивачки - адвокат Карлаш І.А. звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_2 (третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с. № 3-4).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 01.12.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання (а.с. № 24).

26.01.2023р. до суду від представника позивачки надійшла уточнена позовна заява із зменшенням розміру позовних вимог, а саме з позовних вимог були виключені позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки (а.с. №38-39).

В обґрунтування уточнених позовних вимог представник позивачки - адвокат Карлаш І.А. (діє за ордером серії АН №1071483 від 13.07.2022р. - а.с. №13) посилався на те, що від шлюбу з відповідачем у позивачки є двоє малолітніх дітей, а саме сини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З вересня 2019р. сторони не проживають однією сім`єю, діти проживають разом з позивачкою. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.09.2019р. шлюб між сторонами розірвано та судовим наказом від 09.07.2019р. стягнуто аліменти з відповідача на утримання двох його дітей. Від сплати аліментів на утримання дітей відповідач ухиляється, має значну заборгованість, також не займається вихованням дітей, не проявляє турботи, не виконує обов`язків по їх вихованню та утриманню, не цікавиться взагалі долею своїх дітей, таким чином не виконує батьківських обов`язків. Тривалий час відповідач страждає на алкогольну залежність. Позивачка самостійно займається вихованням та забезпеченням дітей. У зв`язку з військовим станом, починаючи з 08.04.2022р., позивачка разом з дітьми тимчасово проживала в Німеччині.

Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 150, 164 СК України, представник позивачки просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно двох малолітніх синів.

Підготовче засідання у справі відповідно до вимог ст. 197 та п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України проведено 14.03.2023р., під час якого було задоволено клопотання про допит свідків (а.с. № 68).

В судовому засіданні 05.04.2023р. позивачка та її представник - адвокат Карлаш І.А. позов підтримали, наполягали на його задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Позивачка також додатково зазначила, що відповідач після розірвання шлюбу не платив їй аліменти, бо працював нерегулярно, він працював періодами навіть, коли вони були у шлюбі, працював в переважній більшості охоронцем, втім його було звільнено за пияцтво. Бачила відповідача в останнє, коли він в середині березня 2022р. зайшов до неї в квартиру у м. Маріуполі Донецької області, розповів, що його квартира згоріла, в той день він навіть не спросив, а що з дітьми у такий складний період, який переживали мешканці окупованого міста. Стосовно свідка ОСОБА_6 , то вона сказала, що вони з ним зареєстрували шлюб 25.01.2023р., у них є спільна донька і він має намір усиновити і її синів від першого шлюбу.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовчі засідання, які були призначені на 26.01.2023р. та 14.03.2023р., та в судове засідання, яке було призначено на 05.04.2023р., тричі поспіль не з`явився. Згідно відповіді ДМС України інформацію про місце проживання відповідача не встановлено (а.с. №22), також, згідно відомостей Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради відповідач з заявою про взяття на облік як внутрішньо переміщена особа до управління не звертався (а.с. №27). Відправлення поштової кореспонденції за останньою відомою адресою відповідача (м. Маріуполь Донецької області) є неможливим у зв`язку з проведенням воєнних дій на території України, що підтверджується відповіддю наданою ДД АТ Укрпошта від 12.10.2022р. (а.с № 26, 42, 72). Про дату та час розгляду справи на 14.03.2023р. та 05.04.2023р. відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошень на сайті «Судова влада України» (а.с. № 53, 74).

Отже, у відповідності до положень ч.8,ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про дати розгляду справи судом, втім, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання відзиву на позов.

Представник третьої особи - Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради в судове засідання 05.04.2023р. також не з`явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином (а.с. № 73, 75). В наданій до суду 02.03.2023р. заяві представник - Голик О.І. (діє на підставі довіреності від 23.12.2022р. - а.с. № 60) просила розглядати справу за відсутності представника та задовольнити позовні вимоги (а.с. № 59). До заяви додала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх синів.

За таких обставин, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України та з урахуванням згоди позивачки та її представника, розглядати справу за відсутності відповідача та представника третьої особи та ухвалити по справі заочне рішення. З цього приводу постановлена ухвала від 05.04.2023р. (постановлена без видалення до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України - а.с. № 83, дія № 27).

В ході судового розгляду справи в судовому засіданні 05.04.2023р. здійснювалась повна фіксація судового процесу технічними засобами відповідно до положень ч.1 ст. 247 ЦПК України.

Суд, вислухавши позивачку, представника позивачки, допитавши свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги в редакції від 26.01.2013р. підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 14.02.2014р., який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.09.2019р. по справі № 263/9883/19, що підтверджується копією даного рішення, рішення набрало законної сили 21.10.2019р. (а.с. № 12).

Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких є відповідач, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. № 10, 11).

Представник позивачки по тексту уточненого позову, а в судовому засіданні і позивачка та її представник стверджували, що батько дітей не приділяє уваги вихованню, лікуванню, оздоровленню, освіті дітей, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не допомагає взагалі матеріально, не сплачує стягнуті аліменти, наявна велика заборгованість по аліментам.

Дані обставини знайшли своє підтвердження і в ході розгляду справи судом.

Згідно інформації, отриманої з автоматизованої системи документообігу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області, вбачається, що місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 (а.с. № 23).

Інших відомостей про місце знаходження відповідача у позивачки та суду немає.

Відповідно до довідок від 08.11.2022р., виданих Центральним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 разом з малолітніми синами фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

З тексту позовної заяви та зі слів позивачки вбачається, що внаслідок військового стану з 08.04.2022р. позивачка разом з дітьми тимчасово проживала у Німеччині, потім повернулася та з 02.11.2022р. стала проживати у м. Дніпрі (а.с. № 38-39).

25.01.2023р. позивачка ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 25.01.2023р. Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №66 (а.с. №45, 66).

Судовим наказом судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області Музики О.М. від 09.07.2019р. у цивільній справі № 263/9884/19 з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу, тобто з 14.07.2019р. і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.№ 81-82).

Судом встановлено, що відповідач не виконує своїх обов`язків щодо утримання дітей, через що виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 76 824 грн., що підтверджується копією розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на грудень 2022р., складеного старшим державним виконавцем (а.с.№36).

Довідкою №17 від 30.01.2023р. КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №54 Маріупольської міської ради Донецької області, виданої відносно учня 2-А класу, ОСОБА_4 , підтверджено, що батько останнього ( ОСОБА_2 ) за час навчання сина в школі, на зв`язок з класним керівником та адміністрацією школи не виходив, не спілкувався засобами телефонного зв`язку, шкільним життям сина та його успіхами не цікавився (а.с. № 58).

З характеристики КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №29 Маріупольської міської ради Донецької області від 31.01.2023р. №13, виданої відносно учня 1-А класу, ОСОБА_5 , вбачається, що батько останнього не приділяє сину уваги, нехтує вихованням сина, його успіхами не цікавиться, з класним керівником зв`язок не підтримує (а.с. №57).

Довідкою №3 від 19.12.2022р. КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР підтверджено, що 04.01.2023р. з ОСОБА_3 був укладений договір про надання соціально-психологічних послуг в режимі денного стаціонару, в ході якого було встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відчувають себе комфортно та захищено, проживаючи разом з матір`ю. Щодо батька дітей - ОСОБА_2 , то в цій довідці було зазначено, що у пам`яті дітей залишилися спогади про негативні події, пов`язані з його поведінкою.

Допитаний в судовому засіданні 05.04.2023р. свідок ОСОБА_6 (чоловік позивачки) дав суду свідчення, що знає позивачку з 2020р., коли вони ще мешкали у м. Маріуполь Донецької області. Свідок бачив і батька дітей ОСОБА_2 , з яким ОСОБА_3 розірвала шлюб в 2019р. Батько, хоч і жив поруч з квартирою, де він проживав з позивачкою та її синами, втім, навідувався не часто і завжди був нетверезий. Були випадки, коли він забирав дітей у своєї матері, яка брала на вихідні онуків до себе, та потім повертав їх вже ОСОБА_3 , завжди був на підпитку. Одного разу діти розповіли, що він був настільки п,яним, що саме діти йому вказали, як дістатися своєї квартири. Відповідач після захоплення м. Маріуполя Донецької області окупаційними військами, залишився проживати там. Свідок пам,ятає, що в останнє бачив ОСОБА_2 , коли той прибіг до них та просив дати сумку, бо хотів набрати безкоштовно собі спиртних напоїв в магазині, який грабували російські військові. Свідок також суду розповів, що діти його називають батьком, а також те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у них з ОСОБА_3 народилася спільна донька і вона наразі проживають у м. Дніпрі усі разом.

Допитана в судовому засіданні 05.04.2023р. свідок ОСОБА_8 дала суду свідчення, що знає ОСОБА_3 з 2018р., коли вони мешкали у м. Маріуполі Донецької області. Наразі вона так само переїхала жити до м. Дніпра, як і позивачка з сім,єю. У період з 2018р. по 2019р. вони разом з ОСОБА_3 працювали у фаст-фуді. ЇЇ чоловіка ОСОБА_2 вона бачила, коли він приходив до неї на роботу, він був нетверезим. Вона також часто чула від ОСОБА_3 , що їй важко матеріально самостійно виховувати та утримувати дітей.

Відповідно до висновку Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 02.03.2023р. про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вихованням та утриманням дітей займається мати - ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вважають за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. №61-63).

Суд зазначає, що відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання двох малолітніх дітей, а саме: матеріальну допомогу на їх утримання не надає, аліменти, які стягнуті судовим наказом не сплачує, наявна велика заборгованість за декілька років, долею синів не цікавиться, духовним, моральним та фізичним вихованням та розвитком синів не опікується, з дітьми не спілкується, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування та оздоровлення дітей, не поздоровляє зі святами, не купує одягу, не надає необхідного для дітей грошового забезпечення.

Двоє дітей знаходяться виключно на утриманні своєї матері, що є у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав відносно двох дітей.

Крім того, суд при прийнятті рішення дійшов висновку, що відповідач, поклавши виховання двох синів на позивачку, свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не бажає опікуватися над дітьми.

Доказів протилежного суду надано не було.

З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги позицію Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, яка викладена по тексту висновку від 02.03.2023р., суд вважає, що наявні передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже, вважає за необхідне позовні вимоги в редакції від 26.01.2023р. задовольнити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 992грн.40коп., що підтверджується квитанцією про оплату судового збору (а.с. № 2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 164, 165 СК України, п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч.4 ст. 223, ч.1 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, РНОКПП - НОМЕР_2 , батьківських прав відносно малолітніх дітей: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 992грн.40коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.