Номер провадження 2/756/1793/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді - Шролик І.С.

секретар судового засідання - Гаврилко Д.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2022 року позивач ОСОБА_3 через свого представника - адвоката Цимбал Н.В. звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_3 , та стягнути з ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 19464,40 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 31 травня 2019 року позивач уклала договір купівлі-продажу майнових прав № 231/1-75, за умовами якого придбала майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , І черга. На дату підписання договору вартість майнових прав на квартиру становила 940555,00 грн. Майнові права на квартиру сплачувалися згідно п. 3.2. договору. Останній платіж позивач сплатила 19 серпня 2019 року, а 31 березня 2020 року отримала оглядовий ордер на квартиру та допуск до виконання ремонтно-оздоблювальних робіт.

18 травня 2020 року позивач згідно акту прийому-передачі майнових прав на квартиру, договору купівлі-продажу майнових прав № 231/1-75 від 31 травня 2019 року прийняла в повному обсязі майнові права на спірну квартиру.

За розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 345 від 04 серпня 2020 року об`єкту будівництва багатофункціонального житлового кварталу І по АДРЕСА_1 (І черга будівництва) присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_4 .

31 серпня 2020 року позивач прийняла за актом прийому - передачі квартиру й 23 липня 2021 року зареєструвала право власності на спірну квартиру.

10 липня 2021 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб.

На час звернення до суду з позовом сторони припинили спільне проживання, не ведуть спільне господарство та не мають спільного бюджету, мають намір розірвати шлюб. Відповідач не визнає право особистої приватної власності позивача на спірну квартиру, не бажає добровільно надати згоду на відчуження (розпорядження) нею квартирою.

Позивач зазначає, що спірна квартира придбана нею до укладанню шлюбу, в період перебування відповідача в іншому зареєстрованому шлюбі, за її особисті кошти, і лише державна реєстрація права власності проведена у період перебування у шлюбі. Тому вважає, що сам по собі факт державної реєстрації права власності на спірну квартиру, саме в період шлюбу не є підставою для віднесення такого майна до об`єкті вправа сумісної власності подружжя, а тому спірна квартира є її особистою власністю. У зв`язку із наведеним, просить визнати за нею право власності на спірну квартиру.

Рух справи

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 грудня 2022 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 грудня 2022 року позовну заяву залишено без руху, оскільки у позовній заяві не наведено обставин, які б вказували на те, що між сторонами дійсно існує спір про право та в чому саме полягає наявність такого спору, якими обставинами доводиться невизнання відповідачем права позивача на спірну квартиру.

13 січня 2023 року на виконання вимог ухвали суду представник позивача надала позовну заяву в новій редакції, в якій зазначає, що позивач неодноразово усно зверталася до відповідача з проханням надати їй нотаріально посвідчену заяву про визнання спірної квартири її особистою приватною власністю та на право відчуження спірної квартири. Відповідач прохання позивача ігнорує, на дзвінки не відповідає, заблокував позивача у соціальних мережах Viber та WhatsApp. Таким чином, відповідач не визнає право особистої приватної власності позивача на спірну квартиру, у зв?язку з чим позивач вимушена звернутися до суду.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року справу прийнято до провадження, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого розгляду на 27 лютого 2023 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Безрука А.В. про проведення судового засідання, призначеного на 27 лютого 2023 року в режимі відеоконференції.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Безрука А.В. про проведення судового засідання, призначеного на 30 березня 2023 року в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції визнав позов та не заперечував проти його задоволення. Заперечував щодо стягнення судових витрат. Пояснив, що відповідач не заперечував що майно є власністю позивача, але сторони не досягли згоди стосовно витрат за заяву.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд його приймає.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Встановлені судом обставини справи

Згідно дослідженого судом договору купівлі - продажу майнових прав № 231/1-75 від 31 травня 2019 року, укладеного між ТОВ «ДБК - ПАРТНЕР» (продавець), в особі директора ТОВ «Агенція «ДБК ІНВЕСТ» Роне А.П. та ОСОБА_3 (покупець), покупець придбала майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , І черга (а.с. 8-11).

Відповідно до п. 3.1 договору, вартість майнових прав на квартиру складає 940555,00 грн, в т.ч. ПДВ, виходячи з вартості майнових прав за 1 кв.м. 19250,00 грн, в т.ч. ПДВ.

Згідно п. 3.2 договору здійснює оплату першого платежу на суму 282205,00 грн, який відповідає загальній площі 14,66 кв.м., протягом 3 (трьох) банківських днів після підписання цього договору. Решта вартості майнових прав на квартиру у обсязі 34,20 кв.м. загальної площі квартири, покупець оплачує за поточною ціною майнових прав в перерахунку на 1 кв.м., яка буде встановлена згідно з Протоколом загальних зборів учасників продавця на день внесення покупцем оплати наступним чином: 3 (три) щомісячних платежів по 11,40 кв.м. загальної площі квартири до 20 числа кожного місяця з липня 2019 року по вересень 2019 року. Покупець має право оплатити вартість майнових прав достроково.

На підтвердження повної оплати вартості квартири ТОВ «ІНВЕСТ ДБК», видано довідку, з якої вбачається, що ОСОБА_3 згідно з Договором купівлі-продажу майнових прав № 231/1-75 від 31 травня 2019 року сплатила за майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , І черга, кошти в обсязі 945764,30 грн., в т.ч. ПДВ, що становить 100 % вартості майнових прав (а.с. 20).

31 березня 2020 року позивач ОСОБА_3 отримала оглядовий ордер на квартиру АДРЕСА_1 в оболонському районі м. Києва, І черга (а.с. 21).

Окрім того, 31 березня 2020 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Домобудівний комбінат № 4» в особі заступника голови з комерційних, загальних і соціальних питань Чкадуа А.Ч. складено акт допуску до виконання ремонтно-оздоблювальних робіт в квартирі (а.с. 22-23).

18 травня 2020 року позивач згідно акту прийому-передачі майнових прав на квартиру до договору купівлі-продажу майнових прав № 231/1-75 від 31 травня 2019 року прийняла в повному обсязі майнові права на квартиру.

На підставі розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 345 від 04 серпня 2020 року об`єкту нерухомого майна - багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 (І черга будівництва) присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_4 (а.с. 25).

31 серпня 2020 року позивач ОСОБА_3 на підставі акту прийому - передачі квартири покупцю прийняла квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 28-29).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 23 липня 2021 року квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 (а.с. 30).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 10 липня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб (а.с. 35).

Також суду надано копії квитанцій про оплату майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , І черга, що підтверджують ту обставину, що розрахунок за спірну квартиру здійснено ОСОБА_3 до реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 (а.с. 12-19).

Мотиви, з яких виходив суд та застосовані норми права

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК Крим або органу місцевого самоврядування, посадових в службових осіб.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Зібрані по справі докази вказують на те, що ОСОБА_3 придбала спірну квартиру ще до укладання шлюбу з ОСОБА_4 , за свої власні кошти, а саме до 10 липня 2021 року. Окрім того, на момент укладання позивачем договору купівлі - продажу майнових прав на спірну квартиру, відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 .

Таким чином, надавши належну правову оцінку поданим доказам, та враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що спірна квартира придбана позивачем ОСОБА_3 до укладання шлюбу з відповідачем ОСОБА_4 , за особисті кошти, а тому є її особистою приватною власністю.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Вищевказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24 січня 2019 року у справі № 922/15944/17, яка на підставі положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України має ураховуватися судом при застосуванні відповідних норм.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано договір № 07-12/22 про надання правничої допомоги від 12 грудня 2022 року, акт наданих послуг ОСОБА_3 відповідно до договору про надання правничої допомоги № 07-12/22 від 12 грудня 2022 року станом на 15 грудня 2022 року та квитанцію від 13 грудня 2022 року про оплату послуг правничої допомоги на суму 10000,00 грн.

Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07 серпня 2018 року у справі № 916/1283/17, від 30 липня 2019 року у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених вимогами процесуального законодавства. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно керуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10 жовтня 2018 року у справі № 910/21570/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11 грудня 2018 року у справі № 910/2170/18, від 10 жовтня 2019 року у справі № 909/116/19, від 18 березня 2021 року у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Враховуючи категорію справи, яка не відноситься до категорії важких, обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсягу наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність, враховуючи визнання відповідачем позову, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості, вважаю необхідним стягнути з відповідача на користь позивача частину понесених витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи положення ст. 142 ЦПК України та те, що відповідач визнав позов, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 4732,20 грн, а з державного бюджету підлягає поверненню позивачу судовий збір в розмірі 4732,20 грн.

Керуючись статтями 2-5, 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в 4732,20 грн.

Повернути ОСОБА_3 з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору в розмірі 4732,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 04 квітня 2023 року.

Суддя І.С. Шролик