КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/26018/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7406/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Українця В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні майном шляхом зобов`язання відповідача звільнити гаражний бокс № НОМЕР_1 , розташований на території ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що у вересні 2008 року за власний рахунок побудував гаражний бокс № НОМЕР_1 на території ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до протоколу № 6 від 22 червня 2015 року засідання правління ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» та довідки № 57 від 06 листопада 2015 року позивачу надано дозвіл на приватизацію гаражного боксу № НОМЕР_1 . На підставі зазначених документів позивач зареєстрував право власності на гаражний бокс № НОМЕР_1 та отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 травня 2019 року.

У 2016 році відповідач зі своїм чоловіком ОСОБА_3 виявили намір придбати зазначений гаражний бокс та сплатили частину коштів за нього. У зв`язку з цим, позивач звернувся до правління ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» із заявою від 16 травня 2017 року про переоформлення гаражного боксу № НОМЕР_1 на відповідача. Починаючи з 2016 року по теперішній час відповідач безкоштовно користується гаражним боксом № НОМЕР_1 , що не дає змоги законному власнику отримати доходи від користування своїм майном.

Крім того, позивач поніс витрати на оформлення в БТІ технічної документації на гаражний бокс № НОМЕР_1 та сплачував експлуатаційні внески на розрахунковий рахунок ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1». Станом на день подання позову відповідач має заборгованість перед ним у розмірі більше 90 000 грн.

19 липня 2021 року позивач направив відповідачу досудову вимогу з проханням укласти договір купівлі-продажу гаражного боксу № НОМЕР_1 та сплатити борг у сумі 90 371,00 грн. Разом з тим, відповідач не вжила жодних заходів для врегулювання спору та продовжила безкоштовно користуватися гаражним боксом.

12 серпня 2021 року позивач направив відповідачу другу досудову вимогу та під час переговорів остання відмовилась звільнити гаражний бокс та передати його власникові, чим порушила право приватної власності (а.с. 1-3).

У лютому 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Косянчук В.В. подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказував, що 16 травня 2017 року позивач продав відповідачу гаражний бокс за 12 000 доларів США. Отримавши кошти, позивач написав розписку про отримання повної суми коштів. Крім того, позивач звернувся до голови правління ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» з проханням переоформити гаражний бокс № НОМЕР_1 на ім`я відповідача. Протокольним рішенням засідання правління ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» № 5 від 26 вересня 2017 року задоволено заяву позивача від 16 травня 2017 року та переоформлено гараж на відповідача. Після цього відповідач внесла кооперативу пайовий внесок в повному обсязі та стала членом ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» та отримала право користування та розпорядження гаражним боксом № НОМЕР_1 . Таким чином, з 26 вересня 2017 року власником гаражного боксу № НОМЕР_1 є відповідач. Вважає, що позивач при реєстрації права власності гаражного боксу використав документи, інформація в яких не відповідає фактичним обставинам. Статутом ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» передбачено, що користуватися гаражем може виключно член кооперативу на весь термін його членства в кооперативі. Разом з тим, позивач вже не був членом кооперативу ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1», оскільки він продав свій гаражний бокс відповідачу (а.с. 31-34).

У жовтні 2022 року позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що твердження сторони відповідача з приводу того, що позивач продав гараж відповідачу,не відповідають дійсності. Позивач договір купівлі-продажу з відповідачем не укладав та розписку про отримання від неї коштів не надавав. Протоколом № 4 засідання правління ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 19 вересня 2017 року позивачу не дали згоду на переоформлення гаражного боксу на відповідача, оскільки цей бокс належить ОСОБА_4 , з якою позивач не знайомий. Вважає, що протокол № 5 від 26 вересня 2017 року є сфальсифікованим, оскільки його складено до направлення вимоги позивача від 19 жовтня 2017 року про оформлення гаражного боксу на відповідача та отримання копії протоколу № 4 від 19 вересня 2017 року про відмову у переоформленні боксу. Крім того, стороною відповідача доказів на підтвердження сплати пайового внеску суду не надала (а.с. 68-70).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні власністю шляхом зобов`язання ОСОБА_1 звільнити гаражний бокс № НОМЕР_1 в Обслуговуючому авторагажному кооперативі «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1.Стягуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908 грн. судового збору(а.с. 83, 85-87).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 09 березня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ярмак О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні вказаного позову відмовити повністю (а.с. 95-110).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що рішення суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, та за неповного з`ясування обставин. Вказувала, що судом першої інстанції порушено строки розгляду справи в порядку спрощеного провадження.

Посилалась на те, що при дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Так, позивач на підтвердження права власності на спірний гаражний бокс надав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 травня 2019 року, в якому вказано, що підставою виникнення права власності є довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі від 06 листопада 2015 року № 57 та інформаційна довідка від 11 квітня 2015 року № 1405. Разом з тим, вказані документи не підтверджують введення гаражного боксу в експлуатацію. У відзиві на позовну заяву відповідач звертала увагу на неправомірні дії державного реєстратора, що проводив державну реєстрацію права власності позивача на гаражний бокс № НОМЕР_1 .

При цьому, позивач написав розписку про отримання повної суми коштів у розмірі 12 000 доларів США з продажу гаражного боксу. Оригінал розписки зберігався у відповідача, проте, у зв`язку з війною був вивезений за кордон під час евакуації. Згідно розписки відповідач сплачувала позивачу грошові кошти за гаражний бокс частинами протягом певного періоду часу. Також підтвердженням визнання позивачем факту повного виконання договору купівлі-продажу гаражного боксу відповідачем є звернення позивача до голови правління ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» з проханням переоформити гаражний бокс на відповідача, у зв`язку з чим протокольним рішенням засідання правління ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 26 вересня 2017 року заява позивача була задоволена та переоформлено гаражний бокс на відповідача. Враховуючи, що позовна заява не містить вимог про сплату боргу за договором купівлі-продажу, вказані докази підтверджують виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу гаражного боксу № НОМЕР_1 у повному обсязі.

У квітні 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Волін К.Є. подав відзив в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду залишити без змін (а.с. 128-130).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 березня 2023 року дану справу було призначено головуючому судді Савченко С.І., судді, які входять до складу колегії: Ігнатченко Н.В., Мережко М.В. (а.с. 113).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року (а.с. 123-124).

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду № 642/06.1-01/23 від 12 травня 2023 року у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють продовження суддею-доповідачем Савченком С.І. розгляд судової справи № 760/26018/21 (22-ц/824/7406/2023) призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи (а.с. 135).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 травня 2023 року дану справу було призначено головуючому судді - Левенцю Б.Б., судді, входять до складу колегії: Борисова О.В., Ратнікова В.М. (а.с. 136).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 травня 2023 року справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 137).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Ярмак О.В підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси, у т.ч. адреси електронної пошти та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення позивача ОСОБА_2 , його представника - адвоката Воліна К.Є., відповідачки ОСОБА_1 повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаних осіб не надходили. Факт належного сповіщення апелянта ОСОБА_1 підтвердила в суді апеляційної інстанції її представник - адвокат Ярмак О.В. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 138-147).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130,ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволеннюз наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 травня 2019 року ОСОБА_2 є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 (загальна площа 57 кв.м) на території ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності зазначено: довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі від 06 листопада 2015 року № 57, інформаційна довідка КМБТІ від 11 квітня 2015 року № 1405 (а.с. 5).

Відповідно до довідки № 57 від 06 листопада 2015 року позивач ОСОБА_2 є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 площею 28 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . Сума пайового внеску за гаражний бокс в розмірі 1 000,00 грн. сплачена в повному обсязі. Гаражний бокс № НОМЕР_1 в ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» побудований господарським способом та введений в експлуатацію 10 вересня 2008 року. Вказаний гараж не проданий, під забороною чи арештом не знаходиться (а.с. 13).

16 травня 2017 року ОСОБА_2 подав заяву, в якій просив переоформити гаражний бокс № НОМЕР_1 згідно довідки рішення загальних зборів ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 25 лютого 2012 року зареєстрованого 06 листопада 2015 року № 57 на члена ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_1 (а.с. 40).

Згідно з протоколом ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» № 5 від 26 вересня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_2 щодо переоформлення гаража № НОМЕР_1 на ОСОБА_1 згідно поданій заяві (а.с. 41).

19 липня 2021 року позивач направив відповідачу досудову вимогу з проханням укласти договір купівлі-продажу гаражного боксу № НОМЕР_1 та сплатити борг у сумі 90 371,00 грн. (а.с. 16).

12 серпня 2021 року позивач направив відповідачу другу досудову вимогу з пропозицією звільнити гаражний бокс № НОМЕР_1 на території ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 та передати позивачу (а.с. 18).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном має бути застосовано принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в ч. 1 ст. 317 ЦК України, у тому числі й право володіння. Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (ч. 1 ст. 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Тоді як право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67)).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 у справі № 917/733/14 наведеною нормою передбачено, що власник майна має право шляхом подання негаторного позову вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном. Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Ця норма регулює захист права власності не в будь-якому випадку, а в разі його порушення шляхом вчинення перешкод у здійсненні власником його правомочностей з користування та/або розпорядження майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушення прав власника, які не пов`язані з позбавленням володіння майном. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Статтею 15 ЦК передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Разом із тим усунення перешкод власнику у користуванні своїм майном, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу, фактично передбачає покладення на відповідача обов`язку припинити дію, яка порушує право, та можливе лише щодо триваючого правопорушення.

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном, позивач ОСОБА_2 посилався на те, що він є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 на території ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 , який відповідач мала намір придбати, проте, не сплатила повну суму коштів за договором купівлі-продажу гаражного боксу, при цьому, починаючи з 2016 року по теперішній час безкоштовно користується ним, не виконуючи зобов`язання.

Такі доводи позивача стосовно набуття прав на гаражний бокс підтверджуються доданою до позовної заяви довідкою № 57 від 06 листопада 2015 року за якою позивач ОСОБА_2 є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 площею 28 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.13).

При цьому, встановлено, що за витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 травня 2019 року ОСОБА_2 є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 (загальна площа 57 кв.м) на території ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджує державну реєстрацію права власності позивача на нерухоме майно (а.с. 5).

У свою чергу відповідач ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 на території ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки 16 травня 2017 року позивач продав їй гаражний бокс за 12 000 доларів США. Отримавши кошти, позивач написав розписку про отримання повної суми коштів. Крім того, позивач звернувся до голови правління ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» з проханням переоформити гаражний бокс № НОМЕР_1 на ім`я відповідача. Протокольним рішенням засідання правління ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» № 5 від 26 вересня 2017 року задоволено заяву позивача від 16 травня 2017 року та переоформлено гараж на відповідача. Після цього відповідач внесла кооперативу пайовий внесок в повному обсязі та стала членом ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» та отримала право користування та розпорядження гаражним боксом № НОМЕР_1 . Таким чином, вважає, що вона з 26 вересня 2017 року є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 .

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Додана до апеляційної скарги фотокопія розписки, з огляду на положення ст.ст. 655, 657 ЦК України, не може бути визнана доказом укладення між сторонами договору купівлі-продажу вищевказаного гаражного боксу, тому, суд апеляційної інстанції відхилив відповідні доводи апелянта (а.с. 105).

До суду не надано нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна (гаражного боксу № НОМЕР_1 на території ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 ), укладеного між сторонами.

Таким чином, відповідач не довела належними та допустимими доказами, що вона є власником або особою, яка володіє спірним гаражним боксом (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором.

Встановивши, що власником гаражного боксу № НОМЕР_1 на території ОАК «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 єпозивач, право власності за яким зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а відповідач чинить перешкоди у користуванні власником своєю власністю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимога позивача як власника майна, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

Посилання відповідача на незаконність дій державного реєстратора під час реєстрації права власності позивача на гаражний бокс колегія суддів не прийняла до уваги, оскільки такі доводи виходять за межі предмету позову у цій справі.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 23 червня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова