Справа № 357/1301/23
Провадження № 2/357/942/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04 квітня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Орєхова О. І. ,
за участю секретаря Сокур О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних, -
В лютому 2023 року позивач Національна академія внутрішніх справ звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних, посилаючись на наступні обставини.
Національна академія внутрішніх справ (далі - НАВС) та ОСОБА_1 ( далі Відповідач ), 25.09.2020 уклали Договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ (далі - Договір).
Договір укладено за заявою відповідача та на виконання вимог п. 6 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261 (далі - Порядок відшкодування) та наказу МВС України від 17.07.2017 № 593 «Про затвердження Примірної форми договору про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року".
Відповідно п. 1.1. та п. 3.3. Договору, відповідач зобов`язалася протягом одного року з дня підписання Договору сплатити НАВС 76 211,42 грн. витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.
Згідно довідки відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку, від відповідача на рахунок НАВС коштів на виконання договору не надходило. Залишок заборгованості за Договором становить 76 211,42 грн.
Відповідач не сплатив коштів у передбачений п. 1.1. Договору строк, чим порушив взяті на себе зобов`язання.
Згідно п. 8 Порядку відшкодування та п. 4.1. Договору, у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до п. 6 Порядку відшкодування коштів здійснюється в судовому порядку.
Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. За правилами встановленими ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.
З огляду на те, що відповідно до умов Договору, відповідач зобов`язався сплатити заборгованість протягом одного року з дня підписання договору, перебіг строку прострочення починається з 25.09.2021 р.
Так як відповідач не виконує своїх зобов`язань за Договором, ЦК України зобов`язує його відшкодувати НАВС витрати пов`язані з утриманням у навчальному закладі, а також 3 % річних та інфляційну складову від суми заборгованості.
Враховуючи заборгованість відповідача, та розрахунок 3 % річних від суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції за невиконання грошового зобов`язання за період з 25.09.2021 року по 26.01.2023 року, відповідач зобов`язаний сплатити на користь НАВС 104 368,90 грн., з яких: 76 211,42 грн. заборгованість пов`язана з утриманням у навчальному закладі; 24 994,18 грн. інфляційне збільшення боргу; 3 163,30 грн. 3 % річних від несплаченої заборгованості.
Тому, просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь НАВС 104 368,90 грн., з яких: 76 211,42 грн. заборгованість пов`язана з утриманням у навчальному закладі; 24 994,18 грн. інфляційне збільшення боргу; 3 163,30 грн. 3 % річних від несплаченої заборгованості. Судові витрати покласти на відповідача ( а. с. 1-4 ).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2023 року (а. с. 44 ), головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.
У разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи ( ч. 6 ст. 187 ЦПК України ).
03 лютого 2023 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 49 ).
02 березня 2023 року за вх. № 9176 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 50 ).
Згідно отриманої відповіді вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстровапний за адресою: АДРЕСА_1 , але знятий з реєстрації 11.07.2019 року м. Київ.
Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України ( ч. 10 ст. 187 ЦПК України ).
Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Ухвалою судді від 06 березня 2023 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі та постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 04 квітня 2023 року ( а. с. 51-52 ).
В судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення, з якого вбачається, що позивач отримав судову повістку про розгляд справи в Білоцерківському міськрайонному суді 04.04.2023 року о 10 годині 30 хвилин - 27.03.2023 року, тобто у відповідності до вимог ч. 5 ст. 128 ЦПК України.
Звертаючись з позовною заявою до суду, представником позивача Романенко О.С. надано заяву, в якій просив справу розглядати без його участі за наявними в справі доказами. Зазначені у позовній заяві вимоги підтримує в повному обсязі та у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення ( а. с. 7 ).
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України, засобами оголошення ( а. с. 55 ).
Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи ( ч. 11 ст. 128 ЦПК України ).
Зазначене оголошення про виклик ОСОБА_1 у судове засідання на 04.04.2023 року здійснено 09.03.2023 року.
Отже, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України судом відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце слухання справи.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.
В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзив на позовну заяву позивача.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки, належним чином повідомлений відповідач ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзиву і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд.
Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Ухвалою суду від 04.04.2023 року постановлено провести розгляд даної цивільної справи в заочному порядку.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших
Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що Національна академія внутрішніх справ та ОСОБА_1 , 25.09.2020 уклали Договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ.
Договір укладено за заявою відповідача, яка була спрямована ректору Національної академії внутрішніх справ від 25.09.2020 року, в якій останній визнає у повному обсязі витрати пов`язані з утриманням у навчальному закладі в розмірі 76 211 грн., бажає їх сплатити добровільно, але у зв`язку з скрутним матеріальним становищем сплати всю суму одразу не в змозі, просив надати можливість сплачувати заборгованість частинами, а саме 6 361 грн. кожного місця. Зобов`язувався погасити суму витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі до 01.11.2020 року ( а. с. 10 ) та на виконання вимог п. 6 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261 (далі - Порядок відшкодування) та наказу МВС України від 17.07.2017 № 593 «Про затвердження Примірної форми договору про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року".
Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку відшкодування, відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.
Пунктами 5 і 6 Порядку передбачено, що після видання наказу про звільнення особі надається 30-денний строк для відшкодування витрат у добровільному порядку. Особа має право на розстрочення платежу до одного року з укладенням з вищим начальним закладом, у якому вона навчалася, договору із зазначенням строків та розмірів платежів.
Відповідно п. 1.1. Договору, навчальний заклад надає Особі розстрочку сплати суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, у розмірі 76 211, 42 грн., а Особа зобов`язується сплатити заборгованість протягом одного року з дня підписання цього Договору.
Особа погашає суму заборгованості не пізніше 10-го числа кожного місяця рівними частинами починаючи з місяця, наступного за місяцем в якому укладено даний Договір ( п. 2.1. Договору ).
Згідно п.п. 3.3.1., п. 3.3. цього Договору, Особа зобов`язується своєчасно сплачувати розстрочену суму заборгованості у строки, визначені п.п. 1.1. та 2.1 Договору.
Згідно п. 8 Порядку відшкодування та п. 4.1. Договору, у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до п. 6 Порядку відшкодування коштів здійснюється в судовому порядку.
Згідно довідки відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку від 23.01.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 не відшкодував суму фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до постанови КМУ від 12.04.2017 року № 261. Загальна сума заборгованості становить 76 211,42 грн. ( а. с. 6 ).
Отже, відповідач не сплатив коштів у передбачений п. 1.1. Договору строк, чим порушив взяті на себе зобов`язання.
Звертаючись до суду в вказаним позовом, позивач зазначає, що відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, а також 3% річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
За змістом частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої-другої статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Так, Договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ, укладений 25.09.2020 року між Національною академією внутрішніх справ та ОСОБА_1 містить підписи сторін.
Отже, підписання вказаного Договору, свідчить про те, що відповідачу всі умови даного договору цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього.
Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами.
Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладені договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.
Оскільки умови вищевказаного договору відповідачем не виконуються, позивач правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі у розмірі 76 211,42 грн., вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, звертаючись із позовною заявою, позивач вказав, що відповідач неналежним чином не виконував умови договору, позивачем також було здійснено нарахування інфляційних втрат, розмір яких складає 24 994,18 грн. та 3% річних, розмір яких склав в сумі 3 163,30 грн.
У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦКУ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до частин 1, 5 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Отже, системний аналіз положень статей 11, 509, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати інфляційні втрати за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням у розумінні статті 509 цього Кодексу.
У постанові об`єднаної плати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 зазначено, що відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, щодо неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами. Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.
Верховний суд (в рамках цієї справи) наголошує, що положення статей 3, 509, 625 ЦК України, передбачають нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3% річних, нараховані за попередній період, таким чином помилковим є твердження, що під час нарахування інфляційних втрат урахуванню (обчисленню) підлягає не тільки основний борг, а й сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів.
Наведену правову позицію також викладено у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №916/2889/13.
Між тим, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 (ЄДРСРУ № 82887781), з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.
Судом враховано, що відповідач дійсно має заборгованість за невиконання грошового зобов`язання, тому позивач має право вимагати від відповідача сплати інфляційних втрат та 3% річних.
Період за який проводиться нарахування інфляційних втрат та 3% річних, позивачем зазначено у позовній заяві з 25.09.2021 року по 26.01.2023 року.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних, наданий позивачем ( а. с. 11-12 ), судом встановлено, що в ньому період вказано з 09.09.2021 року по 26.01.2023 року.
Як зазначено вище, Договір від 25.09.2020 року був укладений між позивачем та відповідачем за заявою останнього та на виконання вимог п. 6 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261 (далі - Порядок відшкодування) та наказу МВС України від 17.07.2017 № 593 «Про затвердження Примірної форми договору про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року".
Отже, відповідач з дня укладення вищевказаного Договору, зобов`язувався сплатити заборгованість протягом одного року з дня підписання цього Договору ( укладено 25.09.2020 року ), кінцевий строк виконання зобов`язання 25.09.2021 року.
Тому, судом проведено розрахунок інфляційних нарахувань та 3% річних, з урахуванням вищенаведеного.
Судом розраховано період інфляційних втрат з 25.09.2021 року до 26.01.2023 року ( вимоги позивача у відповідності до ст. 13 ЦПК України ).
Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).
Інфляційні: Розраховується за формулою:
[Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] * [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]
Де:[Сума боргу] сума простроченого боргу.
[Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період.
У період з 25.09.2021 року по 26.01.2023 року індексація на суму 76 211,42 грн.
[Сукупний індекс інфляції] = 100,90% * 100,80% * 100,60% * 101,30% *101,60% * 104,50% * 103,10% * 102,70% * 103,10% * 100,70% * 101,10% * 101,90% * 102,50% * 100,70% * 100,70% * 100,80% = 130,574% (за період Жовтень 2021 - Січень 2023)
[Інфляційні нарахування] = 76 211,42 грн. (сума боргу) * 130,574% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 76 211,42 грн. (сума боргу) = 23 300,50 грн.
Сума збитків від інфляції: 23 300,50 грн.
Процентна ставка: 3% річних, згідно ст. 625 ЦК України.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Розраховується за формулою:
[Проценти] = [Сума боргу] * [Процентна ставка (%)] / 100% * [Кількість днів] / [Кількість днів у році] Де:[Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] проценти річних; [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році.
Період розрахунку: з 25.09.2021 року до 26.01.2023 року ( вимоги позивача у відповідності до ст. 13 ЦПК України ).
Період розрахунку: з 25.09.2021 року по 31.12.2021 року - 98 днів
[Проценти] = 76 211,42 грн. (сума боргу)* 3,000% (процентна ставка) / 100% * 98 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 613,87 грн.
Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року - 365 днів
[Проценти] = 76 211,42 грн. (сума боргу) * 3,000% (процентна ставка) / 100% * 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 2 286,34 грн.
Період розрахунку: з 01.01.2023 року по 26.01.2023 року - 26 днів
[Проценти] = 76 211,42 грн. (сума боргу) * 3,000% (процентна ставка) / 100% * 26 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 162,86 грн.
Сума нарахованих процентів: 3 063,07 грн.
Тому, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних є такими, що підлягають частковому задоволенню, відповідно до вказаного розрахунку суду, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
Поняття «судовий збір» надане у Законі України «Про судовий збір», відповідно до ст. 1 якого під судовим збором розуміється - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
При зверненні до суду з вищевказаними позовними вимогами, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 684 грн., про що свідчить наявне в матеріалах справи платіжне доручення № 172 від 26 січня 2023 року ( а. с. 14 ).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 98,28 % ( 102 574,99 грн. х 100 : 104 368,90 грн. ), судовий збір слід стягнути в розмірі 2 637,83 грн. ( 2 684 грн. х 98,28 % : 100 ).
Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 207, 509, 530, 525, 526, 610, 611, 612, 625, 627, 629, 639 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 6-13, 19, 76, 77, 81, 89, 128, 133, 141, 187, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 279, 280-289 ЦПК України, п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", Законом України «Про судовий збір», суд, -
Позовні вимоги Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії внутрішніх справ заборгованість в розмірі 76 211,42 гривень, 3% річних в розмірі 3 063,07 гривень, інфляційні втрати в розмірі 23 300,50 гривень та судовий збір у сумі 2 637,83 гривень, загалом 105 212,82 гривень ( сто п`ять тисяч двісті дванадцять гривень вісімдесят дві копійки ).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення ( виклику ) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( остання відома адреса проживання: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 3210 09.09.2016 року, РНОКПП: НОМЕР_2 ).
Повний текст заочного судового рішення виготовлено 04 квітня 2023 року.
Заочне рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Суддя О. І. Орєхов