22.06.2023 Справа № 758/3604/23
Справа №758/3604/23
Провадження №2-з/756/95/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київськго міського нотаріального округу Тоцька Ольга Володимирівна, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання майна особистою приватною власністю,

УСТАНОВИВ:

Позивач, в особі її представника - адвоката Бережної Я.С., звернулася до Подільського районного суду у м. Києва з вищезазначеним позовом, в якому просила: 1) встановити факт окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з 1993 року по 24.04.2007; 2) визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на: квартиру АДРЕСА_1 ; гаражний бокс № НОМЕР_1 , розташований у підземно-наземному паркінгу 12-М за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,100 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Одночасно з пред`явленням позову від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на: квартиру АДРЕСА_1 ; гаражний бокс № НОМЕР_1 , розташований у підземно-наземному паркінгу 12-М за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,100 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та квартиру АДРЕСА_4 , а також заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії з вказаним майном.

Необхідність забезпечення позову обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_3 , який за життя склав заповіт, відповідно до якого все своє майно він заповідав позивачу ОСОБА_1 , їх дітям: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також його дітям від інших шлюбів: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Разом з тим, позивачу стало відомо, що перша дружина померлого - ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтв на право власності на частину у спільному майні, яке складається з: квартири АДРЕСА_1 ; гаражного боксу № НОМЕР_1 , розташованого у підземно-наземному паркінгу 12-М за адресою: АДРЕСА_2 ; земельної ділянки площею 0,100 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_4 . При цьому, як вважає позивач, ОСОБА_2 права на вказане майно не має, оскільки її шлюбні відносини з померлим ОСОБА_3 припинились ще у 1993 році, тобто задовго до набуття права власності на вказане вище майно.

Представник позивача зазначає, що виходячи з того, що відповідач фактично користується квартирою АДРЕСА_4 та має доступ до документів, які стосуються вищепереліченого майна, остання має можливість вчинити дії, які можуть у майбутньому істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у разі задоволення позову, у зв`язку з чим просила вжити заходи забезпечення позову.

Ухвалою Подільського районного суду від 10.04.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тоцька Ольга Володимирівна, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання майна особистою приватною власністю разом з заявою про забезпечення позову передано на розгляд до Оболонського районного суду м. Києва за підсудністю.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, ознайомившись з матеріалами справи, суд приходить до наступного.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п. 1 та 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено можливість забезпечення позову накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Положеннями ч. 3 ст. 153 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 13.01.2020 у справі №922/2163/17 Верховний Суд зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, судом враховано, що відповідно до усталеної прецедентної практики ЄСПЛ, напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reason ablerelationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, дослідивши матеріали заяви, оцінивши обґрунтованість та співмірність вимог заявника щодо забезпечення позову з обсягом позовних вимог, а також наведені обставини для вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на предмет позову, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає, у зв`язку з тим, що заявником не обґрунтована неможливість виконання судового рішення у майбутньому, у разі задоволення позову, без вжиття таких заходів забезпечення позову, а накладення арешту на перелічене у заяві нерухоме майно може призвести до порушення прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб - спадкоємців після смерті ОСОБА_3 .

Крім того, рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 10.10.2016, яке набрало законної сили 21.10.2016, за ОСОБА_2 , відповідачем у даній справі, в порядку поділу майна подружжя визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , проте незважаючи на це, заявник в порядку забезпечення позову просить накласти арешт на квартиру в цілому (відомості з ЄДРСР за посиланням https://www.reestr.court.gov.ua/Review/62190696).

За наведених обставин заява про забезпечення позову не підлягає задоводенню.

Керуючись ст. 149, 150, 153, 353 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київськго міського нотаріального округу Тоцька Ольга Володимирівна, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання майна особистою приватною власністю - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О.Тиха