ПОСТАНОВА

Іменем України

06 квітня 2023 року м. Кропивницький

справа № 401/1284/22

провадження № 22-ц/4809/459/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Мурашка С. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2023 року у складі головуючого судді Макарової Ю. І

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

17.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Світловодської міської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управлення Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому просив стягнути матеріальну шкоду у розмірі 29834 грн та моральну шкоду розміром 3000 грн., що загалом становить суму 32834 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач у період часу з 16 січня 2015 року по 20 листопада 2020 року працював секретарем Світловодської міської ради,та у зв`язку з достроковим припинення повноважень Світловодського міського голови Козярчука В.В., з листопада 2019 року виконував обов`язки міського голови.

На початку червня 2020 року при отриманні заробітної плати він з`ясував, що з його заробітної плати проведено відрахування на підставі постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату на виконання ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду про накладення штрафу за невиконання рішення суду на керівника Світловодської міської ради Сапянова Ю.О.

Всього з його заробітної плати було відраховано 23293,75 грн. У зв`язку з чим, позивачем було організовано та проведено службове розслідування, за результатами якого комісією не встановлено будь-яких порушень чинного законодавства з його боку під час виконання посадових обов`язків. Крім того, рішенням робочої наради було вирішено звернутись до виконавчого комітету з метою повернення безпідставно стягнутих з позивача коштів.

Після припинення повноважень секретаря міської ради, позивач намагався в позасудовому порядку повернути безпідставно стягнуту виконавчим комітетом частину заробітної плати, разом з тим, його дії не призвели до позитивного результату.

Вважає, що відповідачем спричинено йому майнову шкоду, яка складається з: 23293, 75 грн суми примусово стягнутих коштів, інфляційних втрат станом на червень 2022 року 6521, 14 грн, 120 грн витрат на виготовлення копій позовної заяви та додатків.

Крім того, діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у постійному дискомфорті через необхідність доведення своєї невинуватості, наявності душевних страждань на нервовому підґрунті, яке спричинило розлад здоров`я, розмір шкоди позивач оцінює в суму 3000 грн.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2023 року відмовлено у задоволені позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щоухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року на ОСОБА_1 як керівника суб`єкта владних повноважень накладено штраф за невиконання рішення суду. Вказаним судовим рішенням доведено вину позивача як керівника суб`єкта владних повноважень Світловодської міської ради у невиконанні рішення суду.

За вказаного суд дійшов висновку про відсутність вини Виконавчого комітету Світловодської міської ради у завданні майнової шкоди позивачу у виді стягнутого із заробітної плати на виконання ухвали суду розміру штрафу, що є наслідком відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. Враховуючи відсутність вини відповідача у заподіянні позивачу шкоди, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що подавав клопотання про розгляд справи в загальному позовному проваджені проте суд постановив ухвалу про відкриття провадження у спрощеному проваджені, яка не оскаржується, вважає такі дії порушенням прав на доступ до справедливого судового захисту.

Висловлює незгоду щодо долучення судом до матеріалів справи копії постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 25.03.2020 (справа№340/1979/19).

Зазначає, що оскільки Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управлення Міністерства юстиції (м. Дніпро) не подавав відзив із запереченнями на позовну заяву та просив справу розглянути за відсутності його представника, то погодився з позовом.

Також вказує, що суд, розглянувши справу у спрощеному проваджені, позбавив позивача права поставити питання до відповідача та третьої особи.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою досліджених судом доказів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ОСОБА_1 з 16 січня 2015 року по 20 листопада 2020 року перебував на посаді секретаря Світловодської міської ради, та у зв`язку з достроковим припинення повноважень Світловодського міського голови Козярчука В.В., з листопада 2019 року виконував обов`язки Світловодського міського голови.

Згідно інформації бухгалтерського відділу виконавчого комітету Світловодської міської ради від 09.06.2020, із заробітної плати позивача за травень 2020 року відраховано частину заробітної плати на виконання постанови державного виконавця від 23.04.2020 (ВП № 60967646) (а.с. 7).

Всього із заробітної плати секретаря міської ради Сапянова Ю. О. здійснено відрахування в сумі 23293,75 грн, на виконання ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року, якою на керівника Світловодської міської ради Сапянова Ю. О. як керівника суб`єкта владних повноважень накладено штраф в розмірі 42040 грн (а.с. 10 зв., 93-94).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 23.04.2020 на виконання зазначеної ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.01.2020 відкрито виконавче провадження № 62642478. Вказане виконавче провадження постановою державного виконавця від 19 серпня 2020 року закінчено в зв`язку з фактичним виконанням (а.с. 97).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2020 року апеляційну скаргу секретаря Світловодської міської ради Сапянова Ю.О. залишено без задоволення, ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року залишено без змін (а.с. 104-108).

Відповідно до протоколу робочої наради виконавчого комітету Світловодської міської ради з розгляду заяви ОСОБА_1 від 07 серпня 2020 року робочою групою надано висновок про відсутність фактів порушення законодавства та присяги з боку ОСОБА_1 та вирішено винести питання щодо повернення коштів, утриманих із заробітної плати ОСОБА_1 в сумі 23293, 75 грн на розгляд виконавчого комітету Світловодської міської ради. 13 серпня 2020 року на засіданні виконавчого комітету Світловодської міської ради таке рішення не набрало потрібної кількості голосів (а.с. 8-10, 11, 12, 44-45).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

За змістом статті 19 ЦПК України, як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Згідно із частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади. Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

За змістом пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У пункті 17 частини першої статті 4 КАС України закріплено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

Відтак, зміст поняття «публічна служба» охоплює поняття служби в органах місцевого самоврядування.

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога про стягнення майнової шкоди в сумі 29834 грн та моральної шкоди у розмірі 3000 грн, завданої позивачу внаслідок безпідставного відрахування коштів із заробітної плати, яку він отримував, перебуваючи на посаді секретаря Світловодської міської ради.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі.

Проходження публічної служби це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов`язані з нарахуваннями, виплатами, утриманнями, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов`язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби одним з елементів припинення такої служби.

Оскільки публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За змістом пункту 25 Методичних роз`яснень щодо застосування Класифікатора категорій адміністративних справ, затверджених рішенням Ради суддів адміністративних судів України від 31 жовтня 2013 року № 114, категорія справ зі спорів з відносин публічної служби включає, зокрема, спори щодо стягнення на користь особи несплачених коштів, які належало їй виплатити при звільненні зі служби (військової служби).

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Правова позиція щодо юрисдикції спорів, що виникають у зв`язку проходженням особою публічної служби та її звільненням з цієї служби, неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 11 квітня 2018 року у справі №333/298/16-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі №661/3699/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц, та у постановах від 27 лютого 2019 року у справі №405/4179/18, від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17.

Згідно з частиною статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини та зазначені приписи закону колегія суддів доходить висновку, що на час виникнення спірних правовідносин позивач обіймав посаду в органі місцевого самоврядування, тобто проходив публічну службу.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 є пов`язаними із проходженням ним публічної служби та стосуються законності відрахування частини заробітної плати під час її проходження, такі вимоги мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Указане залишилося поза увагою суду першої інстанції, який, не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норму процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З урахуванням вимог вказаної норми ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасування, оскільки порушені норми процесуального права щодо юрисдикційності спору.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19?22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (ч. 1 ст. 256 ЦПК).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2023 року підлягає скасуванню, а провадження у цивільній справі - закриттю.

У зв`язку з цим, необхідно повідомити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись ст. 255, 256, 367, 368, 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2023 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Світловодської міської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управлення Міністерства юстиції (м. Дніпро), про відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Роз`яснити ОСОБА_1 право протягом десяти днів з дня отримання даної постанови звернутися до Кропивницького апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко