Справа № 405/1459/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2023 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря : Мишевець Т.І.

представника позивача : адвоката Петренко К.О.

представника відповідача : адвоката Поліщук Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати його особистою приватною власністю земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер :46:39360016, площею 0,0997 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, укладений 25.04.2017 року та житловий будинок загальною площею 190,20 кв.м, житловою 90,3 кв.м за вказаною адресою, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позов обґрунтовує тим, що в грудні 2014 року на початку 2015 року, він вирішив придбати земельну ділянку на якій, в подальшому, збудувати житловий будинок. Він з дружиною ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 2013 року народження, проживали у двокімнатній квартирі, що розташована в АДРЕСА_2 . 1/3 частка квартири належала йому, 1/3 - матері ОСОБА_5 та 1/3 - брату ОСОБА_6 .

Оскільки на придбання земельної ділянки необхідної суми грошових коштів він не мав, то звернувся за допомогою до батьків - ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Батьки спочатку намагались відмовити від придбання земельної ділянки та будівництва, оскільки він не мав достатньо грошових коштів для будівництва та утримання будинку в подальшому. Батьків непокоїло те, що він має на утриманні дружину та малолітню доньку, є єдиним годувальником в родині, хоча і зареєстрований приватним підприємцем, однак отримує незначні заробітки та мінливий дохід, а він постійно турбувався, через те що не може забезпечити родину власним житлом та перебував у пригніченому стані.

У березні 2015 року під час святкування дня народження, батько від всієї родини подарував йому 30 000,00 грн. на придбання земельної ділянки. Батьки переймались, що він витратить кошти не за призначенням, а тому запропонували написати письмове зобов`язання.

Приблизно на початку квітня 2015 року він знайшов земельну ділянку у гарному місці по АДРЕСА_3 . Вартість земельної ділянки становила майже 52 954,00 грн. На придбання земельної ділянки він використав 30 000,00 грн. подарованих батьками, решту 22 954,00 грн. грошові кошти отримані ним від здійснення підприємницької діяльності. 30.04.2015 року він придбав земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер :46:393:0016 площею 0,0997 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка придбана на підставі договору купівлі-продажу від 30.04.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу.

Після набуття у власність земельної ділянки будівництво він так і не розпочав через брак коштів, заощаджень для початку будівництва не мав, дружина не працювала, родина перебувала на його утриманні. Грошових коштів, які він заробляв від підприємницької діяльності вистачало на утримання родини, придбання продуктів харчування, одягу, речей першої необхідності, сплату комунальних послуг. Дружина любила подорожувати на відпочивати.

У довідці Кропивницького управління ГУ ДПС у Кіровоградській області зазначено дохід згідно поданої звітності за період з 01.01.2015 року по 31.12.2019 року. Проте, зазначені суми у довідці не є чистим прибутком, а є загальним обсягом коштів, які надійшли на рахунок ФОП ОСОБА_1 . Із зазначеної суми чистий прибуток є значно меншим та становить приблизно 25% і лише 60% становлять витрати на закупівлю товару (металоконструкцій) також наявні витрати на оренду приміщення, виплату заробітної плати, сплату податків та інших обов`язкових платежів.

Дружина не підтримувала бажання будувати будинок та в подальшому проживати в ньому, категорично відмовилась працювати на земельній ділянці. Оскільки, він працював та забезпечував родину, не мав вільного часу ще і для роботи на земельній ділянці.

Його батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були занепокоєні тим, що з часу придбання земельної ділянки він та дружина не цікавились, не доглядали за земельною ділянкою, будівництвом не розпочинали. Земельна ділянка знаходилась у занедбаному стані. Приблизно на початку 2017 року батьки повідомили, що побудують на належній йому земельній ділянці житловий будинок власними силами.

Батьки працюють та отримують достатню заробітну плату, якої вистачає на проживання та деякі заощадження. Крім того, мати ОСОБА_5 має земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,86 га, що знаходиться на території Олексіївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. Батьку ОСОБА_7 належить земельна ділянка площею 2,6728 та, що знаходиться за межами населеного пункту Глинянської сільської ради, Добровеличківського району, Кіровоградської області. Земельні ділянки передано в довгострокову оренду, щороку батьки отримують орендну плату. Батьки народились та виросли в сільській місцевості, а тому хотіли проживати в приватному будинку і робота на земельній ділянці була для них своєрідним відпочинком. Батьки, за спільною домовленістю всіх членів родини, вирішили, що для проживання його родини подарують його родині 2/3 частки квартири АДРЕСА_4 . При цьому, замість 1/3 частки цієї квартири, що належить братові ОСОБА_6 , батьки пообіцяли придбати йому інше житло.

На виконання домовленості, 24.04.2017 року укладено договір дарування квартири АДРЕСА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Драною І.В., зареєстрований в реєстрі за № 1209. Обдарованою за договором є малолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені та інтересах якої діяла ОСОБА_2 . Квартиру подарували доньці за наполяганням відповідача.

Надалі його батьки почали планувати будівництво та придбання будівельних матеріалів, вони постійно працювали на земельній ділянці, висаджували дерева та квіти доглядали за насадженнями. Також було підготовлено земельну ділянку до будівництва, розмічено межі майбутнього будинку. Інколи, при наявності вільного часу, він разом з братом ОСОБА_9 , допомагав батькам фізичною працею.

Відповідач категорично відмовлялась працювати на земельній ділянці, аргументуючи це тим, що будинок їм не належить.

Приблизно з весни 2018 року батьки розпочали будівництво. Спочатку вони власними силами побудували фундамент. Проект будівництва батьки розробляли та погоджували між собою. Деталі будівництва йому не відомі.

Для того, щоб будинок не рахувався самочинним будівництвом ним, як власником земельної ділянки, в середині 2019 року до Державної архітектурно-будівельної інстанції подано декларацію про початок будівельних робіт. Станом на початок осені 2019 року батьками збудовано житловий будинок (лише стіни з газобетону та покрівля) загальною площею 190,2 м.кв. Внутрішні роботи на даний час не проведені, будинок не придатний до проживання. До будинку підведено водопостачання, інші комунікації (світло, газопостачання) на даний час не під`єднано.

Будинок побудовано батьками власними силами та за їх кошти, у будівництві інколи допомагали він та брат ОСОБА_9 . При виконанні складних робіт, які потребують знань, кваліфікації та певного досвіду батьки запрошували знайомих будівельників. На будівництво стін та покрівлі будинку батьками витрачено біля 250 000 грн. Витрати батьків на придбання будівельних матеріалів, що були використані для будівництва спірного житлового будинку, підтверджуються відповідними товарними видатковими накладними та фіскальними чеками, квитанціями, а також показаннями свідків. Він та відповідач жодного відношення до будівництва будинку та придбання будівельних матеріалів не мали.

В подальшому батьки вирішили подарувати йому збудований ними житловий будинок без внутрішніх та зовнішніх робіт. Оскільки, подати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації на ім`я одного з батьків було неможливо, через те що право власності на земельну ділянку було зареєстровано на його ім`я. Відповідач перешкоджала нотаріальному посвідченню договору дарування земельної ділянки на одного з батьків, хоча батьки виконали свою обіцянку щодо дарування 2/3 квартири по АДРЕСА_5 .

У вересні 2019 року він подав декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта та зареєстрував право власності на своє ім`я.

Посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов, зазначаючи, що більша частина коштів у будівництво вказаного будинку внесена його батьками, відповідач не працювала, в період шлюбу ними було придбано автомобіль, відчуження якого відповідач здійснила без його згоди, забрала речі з квартири, а тому спірна земельна ділянка та будинок не є об`єктом спільної сумісної власності.

Ухвалою суду від 11.03.2020 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

20.10.2020 року відповідачем подано відзив на позов.

04.11.2020 року позивачем подано відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 15.07.2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю залишити без розгляду в частині визнання його особистою приватною власністю земельної ділянки АДРЕСА_1 , кадастровий номер :46:393:001, площею 0,0997 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, укладений 25.04.2017 року.

В свою чергу, 15.07.2021 року відповідач у справі ОСОБА_2 звернулась в суд із зустрічним позовом про розподіл спільного майна подружжя, в якому просила визнати земельну ділянку № НОМЕР_1 кадастровий номер :46:393:0016 загальною площею 0,0997 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати житловий будинок АДРЕСА_1 (літ.А - житловий будинок, літ.Б - альтанка, літ.В - погріб, літ.Г - сарай, літ.Є- басейн, літ.кр, крі, кр2, крЗ, кр4, кр5- ганок, літ.М-ЛЗ - огорожа) об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та провести розподіл спільного майна подружжя, визнавши за нею право власності на вказані об`єкти нерухомості.

Зазначає, що вказані об`єкти нерухомого майна були придбані та збудовані за час її з відповідачем перебування у шлюбних відносинах, за спільні кошти та з метою подальшого проживання, тому воно є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, та підлягають поділу відповідно до вимог сімейного та цивільного законодавства.

Обгрунтовує позов тим, що за час перебування у шлюбі вона працювала, 01.12.2008 її прийнято на посаду бухгалтера до ПП «НІКОЛАС - К», де вона працювала навіть після народження доньки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та з грудня 2016 року почала працювати бухгалтером у ФОП « ОСОБА_1 ». У зв`язку з будівництвом будинку і необхідністю коштів на будівельні матеріали вона вимушена була працювати, а її мати ОСОБА_10 , доглядала за їх донькою та офіційно перебувала у декретній відпустці. Всі хатні обов`язки, догляд за дитиною у після робочий час, приготування їжі та побутові проблеми виконувала та вирішувала за час шлюбу саме вона. Всі необхідні документи на будівництво оформлював чоловік, його вимога про визнання будинку його особистою власністю в мотивів того, що будинок будували його батьки є незнаною та не має правових підстав.

Ухвалою суду від 04.10.2021 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

30.11.2021 року відповідачем за зустрічним позовом подано відзив на позов.

Ухвалою суду від 20.07.2022 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити, виходячи з підстав, які в ньому викладені, у задоволенні вимог зустрічного позову просили відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Представник відповідача позов не визнала, та просила задовольнити зустрічний позов, посилаючись на викладені в ньому обставини.

Заслухавши пояснення учасників процесу, допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.09.2012 року, шлюб зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 633. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.02.2020 року шлюб між сторонами розірвано.

В період зареєстрованого шлюбу, 30.04.2015 року, ОСОБА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу, придбав земельну ділянку АДРЕСА_3 , кадастровий номер :46:393:0016 загальною площею 0,0997 га, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер 37043194, для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Відповідно до п.5.5. вказаного договору купівлі-продажу від 30.04.2015 року, що укладений між ОСОБА_14 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С., предметом якого є спірна земельна ділянка, дружина покупця - ОСОБА_2 , у своїй заяві, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. 30.04.2015 року за реєстром № 1576, дала згоду на укладання її чоловіком договору про купівлю вказаної в договорі земельної ділянки та підтвердила той факт, що гроші, які витрачаються на придбання цього об`єкту нерухомості, є їх спільною сумісною власністю, а придбана земельна ділянка також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними за час шлюбу.

Як вбачається з будівельного паспорта Управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради від 22.06.2015 року, планувалося будівництво двоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_6 . Замовником, відповідно до будівельного паспорту, є ОСОБА_1 .

Відповідно до повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, що зареєстроване в Управлінні державного архітектурно-будівельного контролю Міської ради міста Кропивницького 22.05.2019 року, замовником нового будівництва сараю є ОСОБА_1 . Генеральним підрядником, відповідно до цього повідомлення також є ОСОБА_1 .

Відповідно до будівельного паспорта про будівництво сараю від 11.05.2019 року реєстраційний номер 19-1374, реєстраційний номер містобудівного кадастру 63, житловий будинок, що позначений цифрою № 2 на схемі забудови земельної ділянки позначений як вже існуючий, що підтверджується Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта.

Згідно з Декларацією від 18.09.2019 року про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснюється на підставі будівельного паспорта на об`єкті виконані всі передбачені будівельним паспортом обсяги робіт із дотриманням відповідних державних будівельних норм, стандартів і правил. Обладнання встановлене згідно з актами про його прийняття після випробування у визначеному порядку. Заходи з охорони праці, забезпечення вибухобезпеки, пожежної безпеки, охорони навколишнього природного середовища і антисейсмічні заходи проведені в повному обсязі. На час інвентаризації нерухомого майна до будинку та до сараю вже було проведено електроенергію, що підтверджується технічним паспортом № НОМЕР_2 виготовленим 13.09.2019 року.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Статтею 15 ЦК України кожній особі надане право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Згідно ч. 1 п.3 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Пунктом п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто та майно набуте за договором дарування.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час спільного проживання, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й гой факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач за первісним позовом посилається на договір позики, при цьому, ним не зазначено, що вказаний правочин укладений не в інтересах сім`ї, отримані в дар грошові кошти витрачені на придбання земельної ділянки та будівництва спільно будинку для сумісного проживання де велись господарські роботи спільно, як родина.

В судовому засіданні посилання позивача на те, що дружина ОСОБА_2 за весь час перебування у шлюбі не працювала спростовується наданими відповідачем документами з яких вбачається, що 01.12.2008 року ОСОБА_2 прийнято на посаду бухгалтера до ПП «НІКОЛАС - К», де вона працювала навіть після народження доньки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та з грудня 2015 року розпочала офіційно працювати бухгалтером у ФОП « ОСОБА_1 », отримувала заробітну плату, а мати ОСОБА_2 - ОСОБА_10 , доглядала за їх спільною донькою та офіційно перебувала у декретній відпустці, що підтверджується довідою Департаменту соціальної політики Кропивницької міської ради № 427 від 13.07.2021 року.

Фіскальні чеки та накладні долучені до позовної заяви позивачем про придбання його батьками будівельних матеріалів не мають відомостей про застосування будівельних матеріалів для будівництва будинку подружжям ОСОБА_15 .

Твердження позивача про те, що він, його мати ОСОБА_5 та брат ОСОБА_6 подарували його родині 2/3 частки квартири АДРЕСА_4 взамін права ОСОБА_2 на земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер :46:393:0016, площею 0,0997 га. та житловий будинок АДРЕСА_1 , спростовуються самим договором дарування.

Договір дарування укладений 24.04.2017 року на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , договір не містить жодних умов про уступлення кому-небудь права власності на земельну ділянку. Договір укладений не на користь відповідача, а на користь дитини сторін. Відповідно до п.2.1 вказаного договору право власності на відчужувану квартиру у обдарованої виникає з моменту прийняття. Прийняттям дарунка вважається одержання обдарованою примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. Згідно з п.3.2 вищезазначеного договору, сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Дарувальники стверджують, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , підтвердили, що родина сина не мала значних доходів, зароблених коштів не вистачало на прожиття. Фінансово родині ОСОБА_16 вони постійно допомагали, маючи земельні паї та господарство. Усі вартісні покупки на будівництво фінансували вони. Батьки ОСОБА_3 фінансово родині не допомагали, ОСОБА_3 працювала разом із сином. Також пояснили, що син купив автомобіль і подарував його ОСОБА_3 .

Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , допитані в судовому засіданні, пояснили, що будівництво здійснював ОСОБА_18 , йому допомагав батько також допомагали хлопці, ОСОБА_3 вони на будівництві не бачили, батьки ОСОБА_18 весь час щось робили. ОСОБА_11 пояснив також, що батько ОСОБА_18 привозив матеріали і розраховувався за певні роботи.

Суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання будинку його особистою приватною власністю з мотивів того, що будинок будували його батьки не має правових підстав, є необґрунтованим, а його пояснення спростовані в судовому засіданні матеріалами справи та показами свідків.

Як передбачено ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Згідно з вимогами ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

У відповідності до норм ч.1 ст. 372 ЦК України, ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК Україникожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу майна, що є у спільній сумісній власності.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно відповідачем за зустрічним позовом не спростована. ОСОБА_1 не зазначено доводів, які б спростовували факт того, що земельна ділянка та двоповерховий житловий будинок за адресою АДРЕСА_6 набуті подружжям ОСОБА_15 під час перебування у шлюбі, а тому вони є об`єктами спільної сумісної власності подружжя і підлягають поділу між сторонами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача за зустрічним позовом в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому стягненню з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 3 029,54грн., понесені нею при зверненні в суд та підтверджені квитанцією (а.с. 1 т.2).

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю - відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Зустрічний позовОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати земельну ділянку № НОМЕР_1 кадастровий номер :46:393:0016 загальною площею 0,0997 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки № НОМЕР_1 кадастровий номер :46:393:0016 загальною площею 0,0997 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_7 , загальною площею 190,2 кв.м., житловою площею 90,3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в сумі 3 029,54 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення в повному обсязі виготовлене 07.04.2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , прож. АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , прож. АДРЕСА_2 .

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко