РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткова)

05 квітня 2023 року

м. Рівне

Справа № 564/163/22

Провадження № 22-з/4815/23/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач): Вейтас І.В.,

суддів: Боймиструка С.В.,

Ковальчук Н.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про захист прав споживача, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про захист прав споживача, стягнення коштівзадоволено. Стягнуто з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 16 липня 2019 року по 30 вересня 2021 року в сумі 5076,00 гривень, три відсотки річних - за період з 16 липня 2019 року по 30 вересня 2021 року у сумі 2399,00 гривень. Стягнуто з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 2000 гривень в рахунок компенсації витрат на правничу допомогу. Стягнуто з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 гривні.

З апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернувся Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Постановою Рівненського апеляційного суду від 09 березня 2023 року апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)залишено без задоволення, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2022 року залишено без змін.

У березні 2023 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі.

Заява обґрунтована тим, що ухвалюючи постанову про залишення апеляційної скарги відповідачабез задоволення, апеляційний суд не вирішив питання про стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 гривень, понесених ним у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Посилаючись на положення статті 270 ЦПК України, ОСОБА_1 просить суд ухвалити додаткову постанову, якою вирішити питання про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення цієї заяви.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року).

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 просив стягнути з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на його користь судові витрати, понесені ним при розгляді справи судом апеляційної інстанції.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 надав: 1) копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 03 лютого 2023 року (а.с. 81); 2) ордер від 03 лютого 2023 року (а.с. 80); 3) копію акту прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 03 лютого 2023 року на суму 4000 гривень (а.с. 79); 4) копію розрахунку витрат на надання правничої допомоги адвокатом від 03 лютого 2023 року на суму 4000 гривень (а.с. 82).

Так, витрати позивача на правничу допомогу складаються із: 500 гривень - вивчення та аналіз документів, проведення консультації клієнта щодо обрання правової позиції, вивчення судової практики; 3500 гривень - підготовка та відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 82).

Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що позивач направляв на поштову адресу відповідача відзив на апеляційну скаргу, до якого були долучені вищезазначені документи щодо понесених ОСОБА_1 судових витрат, що підтверджується долученими до відзиву поштовими квитанціями (а.с. 83-а, 83-б).

Крім того, після надходження від позивача до суду заяви про ухвалення додаткового судового рішення, апеляційним судом було направлено вказану заяву та документи щодо понесених ОСОБА_1 судових витрат на поштову та електронну адреси відповідача, які зазначені ним в апеляційній скарзі.

При цьому Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)не звертався до суду з клопотанням про зменшення заявлених ОСОБА_1 до відшкодування витрат на правничу допомогу, не спростував їх розмір та не довів неспівмірність цих витрат критеріям, встановленим у частині четвертій статті 137 ЦПК України, що унеможливлює вирішення судом з власної ініціативи питання про зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Під час ухвалення 09 березня 2023 року постанови апеляційним судом не було вирішене питання розподілу витрат на правову допомогу.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 4000 гривень та їх співмірність складності справи та виконаним адвокатом обсягу роботам, часу, виплаченого гонорару.

Враховуючи, що постановою Рівненського апеляційного суду від 09 березня 2023 року апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)залишено без задоволення, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2022 року залишено без змін, проте питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції не вирішено, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 та ухвалення додаткового судового рішення.

Керуючись ст. 141, 270,389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 квітня 2023 року.

Головуючий І. В. Вейтас

Судді С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук