Справа № 457/566/23
провадження №2/457/140/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Василюк Т.В.,

секретар судового засідання Кушнір М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Свій позов мотивує тим, що 18.03.2010 року вони з відповідачем уклали шлюб. У шлюбі вони прожили більше 10 років. Під час шлюбу та ведення спільного господарства, за взаємною згодою та в інтересах сім`ї, подружжям ОСОБА_3 було придбано: на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 21.01.2019 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Кенц-Березюк І.М. (реєстраційний № 46), ОСОБА_1 , за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_2 , було придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат та кухні, загальною площею 57,7 кв.м., житловою площею 37, 6 кв.м. За взаємною згодою подружжя ОСОБА_3 , право власності на дану квартиру було зареєстровано за позивачкою ОСОБА_1 . Перебуваючи в шлюбі, на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого 08.07.2013 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д. (реєстраційний №737), та договору дарування земельної ділянки, посвідченого 08.07.2013 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д. (реєстраційний №734), ОСОБА_1 набула право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0, 1048 га в селі Станиля Дрогобицького району Львівської області (кадастровий №:01:001:0263) вартістю згідно п.2.1. договору 106 686 грн. та на земельну ділянку площею 0, 1203 га в селі Станиля Дрогобицького району Львівської області (кадастровий №:01:001:0261) вартістю згідно п.2.1. договору 153 082 грн., а всього набула права особистої приватної власності на нерухоме майно на загальну суму 259 768 грн. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 03.09.2021 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д. (реєстраційний №926), та договору купівлі- продажу земельної ділянки, посвідченого 16.02.2022 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д. (реєстраційний №212), ОСОБА_1 продала належні їй на праві особистої приватної власності зазначені вище земельні ділянки за 152287, 45 грн. (п.2.1. договору) та за 12060 грн. (п.2.1. договору), а всього на загальну суму 164347, 45 грн. Саме за рахунок цих коштів, які перебували у особистій приватній власності ОСОБА_1 , та коштів, які також перебували у особистій приватній власності ОСОБА_1 на суму 175 136, 89 грн. у вигляді страхової виплати, які отримала ОСОБА_1 у зв`язку із настанням страхового випадку - смертю її брата ОСОБА_4 , а також за рахунок доходів, які вона одержала впродовж 2021- 2022 років в ПАТ СГК «Дніпро-Бескид» на загальну суму 204 426 грн. та доходів ОСОБА_1 , як фізичної особи-приватного підприємця, за надання впродовж березня 2021 року лютого 2022 року послуг ТЗОВ «Старлайф №1» на загальну суму 271 190, 7 грн. подружжям Богуцьких було придбано автомобіль марки «KIA SPORTAGE», 2017 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 . За згодою подружжя право власності на зазначений автомобіль 31.03.2022 року було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 . При цьому, відповідач ОСОБА_2 впродовж 2021-2022 років доходів не мав, участі в утриманні малолітніх дітей не приймав. А тому просить суд поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності, набуте ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за час шлюбу із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), наступним чином: визнати право власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з трьох житлових кімнат та кухні, загальною площею 57, 7 кв.м; житловою площею 37, 6 кв.м.; визнати право власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на автомобіль марки «KIA SPORTAGE», 2017 року випуску, д.р.н. НОМЕР_4 , припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на дане майно. Усі судові витрати в повному обсязі після розгляду зазначеної цивільної справи стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 .

15.05.2023 року від представника відповідача на адресу Трускавецького міського суду Львівської області надійшов відзив на позовну заяву про поділ майна подружжя, мотивований тим, що починаючи з 2006 по 2012 роки відповідач, постійно офіційно працював в Україні у приватній фірмі «Ріксос» в охороні безпеки. 18.03.2010 року сторони зареєстрували шлюб, у якому народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Всю заробітну плату відповідача витрачав на сім`ю, на момент одруження позивачка не була працевлаштована, весь тягар забезпечення сім`ї ніс на собі відповідач. Власних коштів на купівлю житла сім`я ОСОБА_3 не мала. Тому, під час перебування в шлюбі позивачка з відповідачем прийняли рішення про придбання у спільну власність квартири, у зв`язку з чим, останніми було прийнято рішення про виїзд відповідача за межі України для заробітку коштів. У цей період починаючи з 18.01.2013 року позивачка перебувала у декретній відпусті по догляду за другою дитиною. Протягом роботи в російській федерації, республіці білорусь (2013-2015 роки), та Республіці Польща зароблені кошти відповідач витрачав на утримання сім`ї, оплату комунальних послуг, харчування, повсякденні витрати на побутові потреби, медичне обслуговування вагітної дружини, придбання одягу, та на усе необхідне для життя дружини та дітей. Так як інших доходів, крім заробітної плати відповідача родина не мала (дружина перебувала у декретній відпустці по догляду за дітьми, займалася вихованням дітей), всі кошти, які заробляв відповідач закордоном витрачалися на поточне життя сім`ї ОСОБА_3 . Більше того, відповідач у періоди, коли приїздив додому в Україну з робочих рейсів самостійно робив ремонт даної квартири АДРЕСА_1 за зароблені кошти закордоном, купував побутову техніку до квартири. Відтак, відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_2 . Також, не можна погодитися з твердженнями щодо купівлі автомобіля лише за кошти позивачки, так як такі є неправдивими, що вводять суд в оману. Як зазначено в позовній заяві «саме за рахунок коштів (164347,45 грн.), які перебували у особистій приватній власності позивачки та коштів, які перебували у особистій приватній власності ОСОБА_1 на суму 175 136,89 грн. у вигляді страхової виплати, які отримала ОСОБА_1 у зв`язку із настанням страхового випадку смерті брата, за рахунок доходів, які вона одержала впродовж 2021-2022 років в ПАТ СГК «Дніпро-Бескид» на загальну суму 204 426 грн., та доходів ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця, за надання впродовж березня 2021- лютого 2022 років послуг ТЗОВ «Старлайф №1» на суму 271 190,7 грн. Сторонами було придбано автомобіль марки «KIA SPORTAGE». Разом з тим, даний автомобіль також був куплений за спільні кошти позивачки та відповідача. Сторони вели спільний бюджет. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктами права спільної сумісної власності, набуті ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за час шлюбу, зокрема: визнати право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з трьох житлових кімнат та кухні, загальною площею 57,7 кв.м., житловою площею 37.6 кв.м.; визнати право власності за ОСОБА_2 на автомобіль марки «KIA SPORTAGE», 2017 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 . припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на дане майно задовольнити в повному обсязі. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо стягнення судових витрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - відмовити повністю. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( НОМЕР_3 ) понесені судові витрати, розмір яких буде уточнено в подальшому.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, проте подали на адресу суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримали, просили суд проводити розгляд даної справи у їх відсутності.

Відповідач та його представник в судове засідання, не з`явилися, проте подали на адресу суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд проводити розгляд даної справи у їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі 18.03.2010 року уклали між собою шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції Львівської області складено відповідний актовий запис № 51 / арк.справи 43/.

За час перебування у шлюбі сторони придбали: на підставі договору купівлі-продажу квартиру, посвідченого 21.01.2019 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Кенц-Березюк І.М. (реєстраційний № 46); ОСОБА_1 , за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_2 , було придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат та кухні, загальною площею 57,7 кв.м., житловою площею 37, 6 кв.м., за взаємною згодою подружжя ОСОБА_3 , право власності на дану квартиру було зареєстровано за позивачкою ОСОБА_1 ; подружжям Богуцьких також було придбано автомобіль марки «KIA SPORTAGE», 2017 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 , за згодою подружжя право власності на зазначений автомобіль 31.03.2022 року було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 .

Згідно з статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Крім того, судом враховано, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток та керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній, власності подружжя, підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Крім того, судом взято до уваги той факт, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуте сторонами за час шлюбу та об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а також те, що відповідач визнав позовні вимоги позивачки, не заперечує проти їх задоволення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 141, 206, 259, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя:

-визнати за ОСОБА_1 право власності (РНОКПП НОМЕР_2 ) на квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з трьох житлових кімнат та кухні, загальною площею 57, 7 кв.м; житловою площею 37, 6 кв.м.;

-визнати за ОСОБА_2 право власності (РНОКПП НОМЕР_3 ) на автомобіль марки «KIA SPORTAGE», 2017 року випуску, д.р.н. НОМЕР_4 , припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на дане майно.

Повернути позивачці ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків сплачено судового збору, що становить 3250 (три тисячі двісті п`ятдесят) грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3250 (три тисячі двісті п`ятдесят) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: с. Гординя Самбірського району Львівської області та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: Т. В. Василюк