ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1660/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ПОСТАНОГОВІЙ І.О.

за участю сторін

позивача ОСОБА_1 ;

представника позивача ОСОБА_2 ;

відповідача ОСОБА_3 ;

представника третьої особи - Міністерства оборони України Богданової Я.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чепусової Наталії Володимирівни та Міністерства оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю, як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу в фактичних шлюбних відносинах, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права на частку у спільному сумісному майні, виключення майна зі спадщини

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з вказаним позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 , відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чепусової Наталії Володимирівни та Міністерства оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю, як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу в фактичних шлюбних відносинах, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права на частку у спільному сумісному майні, виключення майна зі спадщини.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в грудні 2016 року ОСОБА_1 познайомилась з ОСОБА_4 (далі по тексту - ОСОБА_4 ) після чого у них зав`язались стосунки. Так, починаючи з травня 2017 року вони стали проживати однією сім`єю, як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу. Також, у позивача від першого шлюбу є син ОСОБА_5 , який проживав разом з подружжям в квартирі останньої, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі окрім зазначених осіб проживала зі своєю сім`єю сестра позивача, а також їх мати.

Позивач зазначає, що у неї та ОСОБА_4 був спільний бюджет, вони завжди купували спільні речі, проводили разом свій дозвільний час та їздили на відпочинок. У 2018 році вони відвідали разом Туреччину, в 2019 році Туніс, а в 2020 відпочивали в Україні на турбазі «Плай».

Так, 15.05.2017 року ОСОБА_4 був прийнятий на роботу на посаду техніка відділу експлуатації департаменту інженерно - технічного забезпечення Державного підприємства «Українські спеціальні системи», де в особову картку з його слів була внесена інформація про наявність цивільної дружини та зміну фактичного місця проживання з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 . За період спільного проживання, подружжям було придбано автомобіль «MITSUBISHI OUTLANDER», державний номерний знак НОМЕР_1 , який вони оформили на ОСОБА_4 , у зв`язку із чим вони отримали місце для його зберігання у авто кооперативі «Мостицький». 25 грудня 2019 року ОСОБА_4 подав заявку та отримав кредит задля придбання ігрової платформи для сина позивача ОСОБА_5 , у якій вказав, що він є одруженим та має дружину ОСОБА_1 , що в свою чергу свідчить про те, що він вважав ОСОБА_1 та ОСОБА_5 своєю сім`єю.

Відповідно до вимог мобілізаційної директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » м42т від 08.05.2022 ОСОБА_4 проходив військову службу у Збройних Силах України, був навідником у військовій частині НОМЕР_2 з військовим званням солдат. Бойовим розпорядженням командира особового складу ОСОБА_4 було направлено на бойове завдання, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер. У довідці про причину смерті зазначено, що причиною смерті стали проникаючі вогнепальні поранення тазової ділянки та грудної клітини. 01.06.2022 позивачу було направлено сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) про смерть ОСОБА_4 . Після смерті його позивач та відповідач звернулись до приватного нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, однак позивач вказує, що з огляду на відсутність належних документів, які підтверджують право на спадкування їй буде відмовлено.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю, як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу в фактичних шлюбних відносинах та враховуючи те, що останній помер, позивачу необхідно в судовому порядку встановити факт такого проживання задля того щоб в подальшому отримати грошову допомогу та вступити у спадщину. Окрім цього, враховуючи те, що автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», державний номерний знак НОМЕР_1 , був придбаний позивачем та ОСОБА_4 за спільні кошти, а відтак вважається об`єктом спільної сумісної власності подружжя в рівних частинах, у зв`язку із чим позивач прохає виключити її частину зі спадщини.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.10.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

03.11.2022 від відповідача засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований наступним.

Відповідач зазначає, що є рідною сестрою загиблого ОСОБА_4 .

Так, позивачем до позовної заяви додано скріншоти її з загиблим переписок, як доказ того, що вони перебували у гарних відносинах та мали сімейні стосунки. Однак, відповідач категорично заперечує щодо даного доказу та у відзиві вказує про те, що з даних переписок не вбачається факту того, що позивач мала наміри будувати спільне життя з ОСОБА_4 , оскільки вона постійно принижувала його та маніпулювала ним. Крім того, з інших переписок вбачається, що ОСОБА_4 мав наміри заїхати в гості до позивача, що в свою чергу спростовує доводи останньої про її спільне проживання з загиблим як чоловіка та дружини. Також відповідач зазначає про надані позивачем окремі фото з екрану мобільного телефону про приватне спілкування з яких вбачається, що у них відсутній цілісний контекст розмов, відсутні будь-які підтвердження про спільне планування та придбання майна на користь сім`ї та побутових потреб.

Стосовно наданих позивачем фотокарток, відповідач наголошує, що вони свідчать лише про спільний відпочинок позивача та ОСОБА_4 , а не про сімейні відносини. Крім того, у договорі №23 від 23.06.2020 про надання послуг на проживання на базі відпочинку Плай в Россейці, ОСОБА_4 зазначає адресу фактичного місця проживання і адресу зареєстрованого місця проживання, що в свою чергу свідчить про окреме проживання в різних сім`ях позивача та померлого. У відзиві відповідач звертає увагу на те, що позивач та померлий ОСОБА_4 дійсно відпочивали, проте оплату спільного відпочинку здійснювали навпіл, а відтак мали окремі бюджети.

Також, з доданих позивачем до позовної заяви квитанцій та платіжних доручень вбачається, що остання та ОСОБА_4 надавали один одному грошові позики як друзі, а не як сім`я зі спільним бюджетом, оскільки при перерахуванні певної суми коштів, один з них в те й же день чи наступний одразу цю суму повертав.

Виписане сповіщення про смерть ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 не є підставою щоб вважати її дружиною загиблого, а ось вказана у ньому адреса: АДРЕСА_2 , підтверджує місце його проживання.

Починаючи з 24.05.1988 року ОСОБА_4 по день своєї смерті проживав разом з відповідачем в АДРЕСА_2 . На підтвердження своїх доводів надає фото з вайбера, довідки, витяги, декларацію з лікарем, а також квитанції про придбання спільного в квартиру майна.

На підтвердження того, що померлий не мав наміру будувати сім`ю з позивачем, відповідач до відзиву долучила скріншот з головної сторінки померлого з соціальної мережі, а саме з Facebook, де в графі ним було зазначено «без пари».

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про визнання об`єктом права спільної сумісної власності автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», державний номерний знак НОМЕР_1 , та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 його частину, як обов`язкову частку майна, яка належить на праві власності чоловіку та дружині, а також про виключення його зі складу спадкового майна померлого ОСОБА_4 зазначає наступне.

У договорі купівлі - продажу транспортного засобу від 14.05.2021 чітко зазначено, що покупець ОСОБА_4 особисто придбав транспортний засіб, а саме вказаний вище автомобіль за 179 000,00 грн. Крім того, в даному договорі зазначена адреса місця проживання останнього, а саме: АДРЕСА_3 , а також будь-яких пунктів, що автомобіль придбавається двома покупцями не містить. Наявність у позивача копії техпаспорта на автомобіль, який був придбаний померлим, не може бути підставою вважати його спільним. Даний автомобіль ОСОБА_4 купував самостійно за власні кошти, половина з яких у нього була в наявності, а половину яких йому надала мати за проданий будинок в селі. Окрім цього, ОСОБА_4 будь-яких довіреностей на право користування автомобілем іншим особам не надавав.

Також у відзиві відповідач звертає увагу на те, що позивач за останні п`ять років займала посади держслужбовця і подавала податкові декларації про майновий стан і доходи, де в графі «склад сім`ї» не вказувала, що має чоловіка, чи про факт придбання автомобіля.

На підставі вище викладеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

14.11.2022 від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерства оборони України надійшли письмові пояснення.

Ухвалою суду від 28.02.2023 витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чепусової Наталії Володимирівни належним чином завірену копію спадкової справи, яка на виконання вимог вказаної ухвали 20.03.2023 засобами поштового зв`язку надіслала копію спадкової справи №4/2022 щодо спадкового майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

06.04.2023 від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерства оборони України через електронну пошту суду надійшла заява про закриття провадження у справі, яка розглянута судом під час судового засідання та у задоволенні якої відмовлено, про що винесено відповідну ухвалу суду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.04.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання, яке відбулося 22.06.2023, з`явились позивач, представник позивача, відповідач та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерства оборони України - ОСОБА_7 .

Позивач та її представник надали пояснення по суті заявлених позовних вимог, які підтримали та прохали суд їх задовольнити в повному обсязі. Крім того, на запитання відповідача позивач вказала, що вона та померлий ОСОБА_4 проживали разом за місцем її реєстрації в трьохкімнатній квартирі, де мали свою окрему кімнату в якій спільно робили ремонт. Також вказала, що кошти на придбання автомобіля вони брали в борг у її рідної сестри, які вона самостійно їй в подальшому віддала. Під час того, коли ОСОБА_4 від`їздив на бойові завдання, усі свої особисті речі він залишав у її квартирі, де вони спільно проживали, а після його смерті мобільний телефон їй передали побратими. Також вказала, що похованням ОСОБА_4 займалась вона, а саме винаймала кафе для обіду та оплачувала його.

Відповідач надала свої заперечення проти заявлених позовних вимог та прохала суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, вказала, що похованням ОСОБА_4 займалась саме вона, а позивач будь-якого відношення до його поховання не має. Окрім цього, після того коли її брат ОСОБА_4 помер, вона була змушена їхати до м. Дніпро задля того щоб забрати його тіло та поховати.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерства оборони України - ОСОБА_7 надала свої пояснення у яких зазначила, що позивач звернулась з даним позовом до суду про встановлення факту її проживання однією сім`єю, як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 задля отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю останнього під час виконання бойового завдання в Збройних Силах України, а оскільки рішення про таку виплату приймає Міністерство оборони України, то даний спір має вирішуватись в порядку адміністративного судочинства, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Також в судовому засіданні були допитані свідки з боку позивача, зокрема ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які у своїх показах зазначили, що померлий ОСОБА_4 називав позивача свою дружиною та мав намір з нею одружитись, а також любив її сина ОСОБА_5 від першого шлюбу. Зазначили, що позивач та ОСОБА_4 проживали разом за зареєстрованою адресою місця проживання позивача, а саме на Виноградарі . Крім того, зазначили, що померлий займався матеріальним забезпеченням позивача та її сина.

Свідок ОСОБА_10 окремо від вказаних вище фактів, спочатку зазначив, що автомобіль ОСОБА_4 придбав у 2018 році, який він бачив постійно за адресою місця проживання позивача, оскільки він є її сусідом, а в подальшому змінив покази та зазначив, що спірний автомобіль був придбаний в 2021 році, а в 2018 році він все ж таки бачив службовий автомобіль ОСОБА_4 .

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки з боку відповідача, зокрема ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які у своїх показах зазначили, що ОСОБА_4 проживав за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю сестрою та її сином. Крім того, вказали, що у вказаній квартирі перебували його речі, які вони бачили коли приходили в гості. Про те, що у померлого є дівчина ОСОБА_1 їм було відомо, проте про те, що він мав намір одружитись разом з нею вони ніколи не чули. Також вказали, що коли розпочалось повномасштабне вторгнення Російської Федерації проти держави України, ОСОБА_4 перебував в ТРО в Подільському районі, оскільки там проживала його дівчина ОСОБА_1 , однак в її квартирі вони ніколи не були, а також ніколи під час зустрічей не бачили їх разом.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думки учасників процесу, заслухавши покази свідків, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Бахмут Донецької області у віці 34 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , копія якого наявна в матеріалах справи.

В матеріалах справи наявна копія спадкової справи №4/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , з якої вбачається, що 10.08.2022 ОСОБА_1 , а 13.06.2022 ОСОБА_3 звернулись з заявами до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чепусової Н.В. про прийняття спадщини.

В прохальній частині позовної заяви позивач просить суд:

- встановити факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу з 03 травня 2017 року по 27 травня 2022 року;

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER», державний номерний знак НОМЕР_1 , як обов`язкову частку майна, яка належить на праві спільної сумісної власності чоловіку та дружині, при цьому, виключивши її зі складу спадкового майна померлого ОСОБА_4 .

До позовної заяви позивачем у якості доказів їх спільного з померлим ОСОБА_4 проживання однією сім`єю, як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу та придбання спільного майна до матеріалів справи долучено:

- копію товарного чеку №7/05 від 08.05.2017 та паспорт виробу про придбання матрацу;

- копію закордонних паспортів ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_4 з відмітками про спільне відвідування країн Анталії та Тунісу;

- копію договору №23 від 13.06.2020, який було укладено між ФОП ОСОБА_17 та ОСОБА_4 про надання послуг, які полягають у підготовці та організації подорожі на курорт « Рассейка », який розташований в Татарбунарському районі Одеської області; копію ваучера (путівки); копію квитанції до прибуткового касового ордеру №44 від 13.06.2020 на загальну суму 5 000,00 грн.;

- копію договору №74970285 на туристичне обслуговування від 12.02.2019, який було укладено між ФОП ОСОБА_18 та ОСОБА_1 у якому зазначено, що туристична подорож до країни Туніс здійснюється у складі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; копію квитанції до прибуткового касового ордера №177 від 12.02.2019 на загальну суму 10 700,00 грн.; копію квитанції до прибуткового касового ордера №178 від 20.03.2019 на загальну суму 25 000,00 грн.;

- копію договору про надання туристичних послуг №16 від 12.05.2018, який було укладено між ФОП ОСОБА_19 та ОСОБА_1 ; копію листа бронювання туристичних послуг ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до договору №16, у якому зазначено маршрут Київ - Анталія - Київ та вартість туристичного продукту 23 900,00 грн.; копію квитанції до прибуткового касового ордера №102 від 12.05.2018 на загальну суму 11 000,00 грн.;

- копії квитанцій про переказ власних коштів відправником яких зазначено ОСОБА_4 , а одержувачем ОСОБА_1 , а також копії квитанцій про переказ власних коштів платником яких зазначено ОСОБА_1 , а отримувачем ОСОБА_4 ;

- копію особового листка ОСОБА_4 з обліку кадрів у якому цивільною дружиною записано ОСОБА_1 , а також зазначено адресу фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ;

- копію доповнення до особового листка ОСОБА_4 з обліку кадрів у якому в пункті 2.3. в графі «інші зміни в облікових ознаках працівника» зі слів останнього зазначено: 22.05.2017- цивільний шлюб та зміна фактичного місця проживання;

- копію акту №54 від 10.08.2022 про фактичне місце проживання особи без реєстрації у якому мешканці будинку за адресою: АДРЕСА_1 , своїми підписами підтвердили, що в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_4 фактично проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 з травня 2017 року;

- фотокартки на яких зафіксований факт спільного відпочинку;

- скріншоти переписок;

- копію акцепту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту №483020926 та графік платежів на загальну суму 10 783,65 грн.; копію анкети у якій ОСОБА_4 зазначив, що є одруженим з ОСОБА_1 ; копію розрахункової накладної №КЛ000172661 від 25.12.2019 на придбання товару: ігрова консоль Sony PS4 Slim 1 Tb BLACK GTA 5 + Days Gone + Horizon + Zero Dawn + PSPlus 3M та джойстик DualShock 4 для Sony PS4 V2 (синій); копію квитанції про оплату вказаного товару на загальну суму 9 380,00 грн. Вказані документи на думку позивача свідчать про те, що померлий ОСОБА_4 турбувався та матеріально забезпечував її сина від першого шлюбу ОСОБА_20 ;

- копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_4 ;

- копію пропуску №192 в кооператив;

- копію договору купівлі продажу транспортного засобу марки «MITSUBISHI OUTLANDER» від 14.05.2021;

- копію заяви ОСОБА_1 про прийняття до кооперативу «Мостицький» та надання місця для зберігання автомобіля від 19.02.2022;

- копію сповіщення сім`ї померлого.

Відповідно до ст. 4 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) правовий інститут шлюбу визнається як одне з найважливіших фундаментальних людських прав. Відповідно до законодавства України, реалізуючи право на особисту свободу, кожна людина має право на створення сім`ї та проживання в ній.

За змістом частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Частиною другою статті 21 СК України встановлено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

При цьому, має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки), оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (№ 61-3071св21), та інших.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 587/302/16 (провадження № 61-18522св18) Верховний Суд зазначив, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Юридичний факт установлюється у тому випадку, якщо від нього виникають, змінюються чи припиняються правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що надані позивачем докази, які долучені до матеріалів справи, підтверджують факт спільного відпочинку, спільної присутності на святкуванні свят, перебування у близьких стосунках позивача та померлого ОСОБА_4 , однак ніяк не доводять факту ведення спільного господарства, наявності спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя.

Крім того, надаючи оцінку показанням свідків, суд дійшов висновку, що їх показання носять загальний характер та стосуються здебільшого констатації факту того, що померлий ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у стосунках, іноді проживали разом за адресою місця проживання ОСОБА_1 , оскільки він був військовозобов`язаним та здебільшого знаходився у відрядженнях, мали спільний відпочинок. Будь - яких інших свідчень ними надано не було.

Окрім того, зі скріншотів переписок вбачається, що ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_4 не об`єднували свої бюджети та не витрачали їх як спільні кошти для забезпечення себе всім необхідним для життя. Ними підтверджується, зокрема факт спільного відпочинку за кордоном, суму якого вони оплачували порівну, що в свою чергу також підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів.

Також, суд критично ставиться до наданого позивачем акту №54 від 10.08.2022 про фактичне місце проживання особи без реєстрації у якому мешканці будинку за адресою: АДРЕСА_1 , своїми підписами підтвердили, що в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_4 фактично проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 з травня 2017 року, оскільки даний акт був складений після смерті ОСОБА_4 , а особи, які його підписували, перебувають у сусідських відносинах з позивачем.

Щодо сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого), яке надійшло за адресою місця проживання позивача та у тексті якого зазначено «Сповіщаю Вас зі скорботою про те, що Ваш чоловік, солдат ОСОБА_4 - загинув», суд враховує пояснення представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерства оборони України - ОСОБА_7 , яка під час судового засідання пояснила, що військовозобов`язані особи при заповненні своїх військових карток самостійно вказують особу та іменують її, а також самостійно зазначають адресу її проживання, якій у разі їх смерті направити таке сповіщення, проте інформація на підтвердження родинних зв`язків Міністерством оборони України не перевіряється, а відтак вказане сповіщення не свідчить про проживання позивача та ОСОБА_4 однією сім`єю як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу.

Отже, враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання з померлим ОСОБА_4 у вказаний у позові період, а відтак суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю, як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу в фактичних шлюбних відносинах.

За приписом ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (чч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).

За нормою ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом

Відповідно до частини 1 статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Встановлення факту спільного проживання має значення для захисту матеріальних інтересів осіб, які спільно проживають, оскільки статтею 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказав, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні наступні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно до правової позиції, яка викладена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у пп. 21, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (стст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК, чч. 2, 3 ст. 325 ЦК) можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

З матеріалів справи вбачається, що 14.05.2021 між ОСОБА_21 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі - продажу транспортного засобу, відповідно до якого останній придбав автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», загальною вартістю 179 000,00 грн.

Позивач в судовому засіданні зазначила, що вказаний автомобіль був придбаний за особисті кошти ОСОБА_4 та за кошти надані її сестрою в борг, які остання надавала їх позивачу та померлому.

Допитана у якості свідка сестра позивача ОСОБА_11 зазначила, що померлий ОСОБА_4 мав намір купити собі автомобіль, однак у нього не вистачало коштів, у зв`язку із чим до неї звернулась ОСОБА_1 з проханням надати певну суму коштів в борг. Враховуючи те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю у неї не виникло сумнівів щодо надання коштів в борг, що було нею і зроблено, а їй через певний час повернуто ОСОБА_1 .

Однак, в матеріалах справи будь-які розписки чи договір позики, які в даному випадку можуть слугувати доказами передання - отримання коштів в борг - відсутні. При цьому, свідки зі сторони позивача, такі як ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які на одному підприємстві працювали з ОСОБА_4 вказали, що будь - яких затримок у виплаті заробітної плати у них не було. Окрім того, у договорі купівлі - продажу транспортного засобу в графі «покупець» зазначено: ОСОБА_4 , що в свою чергу дає суду підстави дійти висновку того, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти саме ОСОБА_4 .

Отже, надаючи оцінку джерелу походження коштів, за які було набуто спірний автомобіль, суд не знаходить доведеною обставину того, що він придбавався за спільні кошти сестри позивача, які вона надавала в борг ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як одній сім`ї, які були повернуті їй особисто ОСОБА_1 , та померлого ОСОБА_4 .

Враховуючи те, що позивачем не доведено факт її проживання разом з ОСОБА_4 однією сім`єю як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу з 03 травня 2017 року по 27 травня 2022 року, як і не доведено факту придбання спірного автомобіля за спільні їх кошти, а відтак суд не знаходить правових підстав для задоволення інших позовних вимог, які є похідними, таких як: визнання об`єктом права спільної сумісної власності автомобіля марки «MITSUBISHI OUTLANDER» та визнання права власності на 1/2 його частину за позивачем та виключення її зі складу спадкового майна померлого ОСОБА_4 .

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи та заперечення учасників процесу, допитавши свідків, оцінивши наявні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат позивачу не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись стст. 3-13, 141, 193, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чепусової Наталії Володимирівни та Міністерства оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю, як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу в фактичних шлюбних відносинах, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права на частку у спільному сумісному майні, виключення майна зі спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.

Дата складення та підписання повного тексту рішення 14.08.2023 року.