Справа № 191/331/22
Провадження № 2/191/114/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Твердохліб А.В.

за участю секретаря Яришевої Н.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області в спрощеному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до неповнолітнього ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , треті особи: виконавчий комітет Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

08.02.2022 року позивач звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач ОСОБА_3 є його колишньою дружиною, шлюб між ними розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2016 року. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином колишнього подружжя, який з 2017 року проживає з відповідачкою в іншій сім`ї та не спілкується з позивачем ОСОБА_1 . Малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - є дитиною відповідача ОСОБА_3 від іншого шлюбу. В період шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було придбано 2 квартири: 3-кімнатна квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_1 , та 2-кімнатна квартира АДРЕСА_2 , право власності на яку було зареєстровано на ОСОБА_7 .

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.07.2020 року, яке набрало чинності 29.06.2021 року, було поділено спільно нажите майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 наступним чином: виділено ОСОБА_1 та визнано за ним право власності на квартиру АДРЕСА_3 ; виділено ОСОБА_8 на праві власності квартиру АДРЕСА_4 .

На момент набрання вказаним рішенням суду чинності позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_9 , 2007 р.н., були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_5 . Місце реєстрації малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2018 р.н., позивачу відомо не було. Але фактично в квартирі ОСОБА_3 з дітьми не проживала, а проживали вони за місцем проживання чоловіка відповідача ОСОБА_3 .

В квартирі АДРЕСА_2 були зареєстровані та проживали батьки відповідачки ОСОБА_3 , які відмовлялися в добровільному порядку виселятися з квартири, але в жовтні 2021 року виселилися зі спірної квартири.

За позивачем право власності на спірну квартиру було зареєстровано 16.11.2021 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

23.12.2021 року Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради ОСОБА_1 була надана довідка про склад осіб, зареєстрованих в належній йому квартирі.

Згідно довідки №3674 від 23.12.2021 року за адресою: АДРЕСА_6 , зареєстровані відповідач ОСОБА_3 та діти: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10.09.2021 року.

На момент реєстрації відповідачки та дітей в спірній квартирі, ОСОБА_3 фактично не була власником квартири. Судом за нею було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в якій вона була зареєстрована з їх спільним сином ОСОБА_10 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (довідка 296969231 від 28.01.2022 року) ..право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 16.09.2021 року зареєстровано за ОСОБА_11 , яка є матір`ю відповідачки ОСОБА_12 .

Таким чином, відповідачка ОСОБА_3 після реєстрації свого права власності на квартиру АДРЕСА_1 , набутого на підставі рішення суду, подарувала її своїй матері для того, щоб неможливо було виконати рішення суду в примусовому порядку про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача грошових коштів на загальну суму 101249,04 грн.

В зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_3 втратила право власності на квартиру АДРЕСА_2 з моменту набрання рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.07.2020 року, тобто з 29.06.2021 року, то вона втратила право користування житловим приміщенням в цій квартирі. Також втратили право користування житловим приміщенням і діти: ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , як члени сім`ї відповідачки ОСОБА_3 , які ніколи у даній квартирі не проживали.

Так, малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з моменту народження проживала з відповідачкою та її чоловіком. В спірній квартирі дитина ніколи не проживала.

Син позивача та відповідача - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає з відповідачкою ОСОБА_3 , з позивачем, який є його батьком, відмовляється навіть спілкуватися, ніколи не проживав в спірній квартирі.

В зв`язку із викладеними обставинами, посилаючись на ст.ст. 29, 316, 383, 391 ЦК України, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач ОСОБА_1 просить суд усунути перешкоди в здійсненні ним права власності шляхом визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2023 року, провадження у даній справі, в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_13 , яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , закрито на підставі п.1.ч 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Наразі здійснюється розгляд позовних вимог ОСОБА_1 до неповнолітнього ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , про усунення перешкод, шляхом визнання такими, що втратив право користування житловим приміщенням.

До початку проведення судового засідання представник позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , надала суду заяву про підтримання позовних вимог в частині визнання ОСОБА_2 , 2007 року народження таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згоди на проведення заочного розгляду справи не висловила.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її присутності, відзиву на позов не надала, хоча була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання.

Третя особа - орган опіки та піклування Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, але в матеріалах наявна заява представника ОСОБА_15 про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги в частині визнання неповнолітніх дітей ОСОБА_16 та ОСОБА_10 такими, що втратили право користування житлом, не підтримала.

Представник третьої особи - виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, у судове засідання не з`явився.

Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року у цивільній справі №206/2378/16-ц, що набрало законної сили 29 червня 2021 року, підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_17 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2003 року, який розірвано на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2016 року (а.с.8-13).

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивачу ОСОБА_1 належить з 16 листопада 2021 року на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 , на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року у цивільній справі №206/2378/16-ц, що набрало законної сили 29 червня 2021 року (а.с.7).

За довідкою, виданою Центром надання адміністративних послуг від 22.12.2021 року, підтверджувалося, що за адресою: АДРЕСА_6 , є зареєстрованими: ОСОБА_3 , 1981 року народження, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

В довідці Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 05.10.2022 року, зазначено, що ОСОБА_3 , 1981 року народження, ОСОБА_2 , 2007 року народження, з 01 березня 2004 року та по 03.09.2021 року були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач ОСОБА_3 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_7 , перебуває на обліку з 01.01.2021 року і по цей час в Слобожанській АЗПМС, та її діти ОСОБА_2 , 2007 року народження, ОСОБА_5 , 2018 року народження, також знаходяться на обліку у вказаному закладі.

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 23.05.2023 року ОСОБА_3 з 20.04.2023 року є зареєстрованою у АДРЕСА_5 , тому в цій частині позовних вимоги провадження було закрито.

В сою чергу син позивача та відповідача - ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не змінював реєстрації свого місця проживання, і з Довідки №83984 від 23.05.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру, вбачається, що він є зареєстрованим з 10.09.2021 року за адресою: АДРЕСА_6 .

За ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

З огляду на викладе, суд зазначає про те, що відповідач ОСОБА_3 , разом із дитиною від іншого шлюбу ОСОБА_5 , 2018 року народження, впродовж розгляду даної справи змінила місце їх реєстрації, тому спір в цій частині було закрито провадженням, але продовжує існувати щодо дитини позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , 2007 року народження, який є зареєстрованими у квартирі, належній позивачу, але фактично у ній ніколи не проживав.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Звертаючись до суду з позовом, його фактичними підставами позивач визначив, що реєстрація ОСОБА_2 , 2007 року народження, відбулася у належній йому квартири, без його згоди.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

За положеннями ч.1 ст. 71, ст.72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад установлені строки, провадиться в судовому порядку.

Вичерпного переліку поважності причин не проживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Згідно з ч.2 ст.29 ЦК, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Суд встановив належність позивачу на праві власності квартири.

Розглядаючи позовну вимогу ОСОБА_1 відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , 2007 року народження, суд зазначає про те, що неповнолітня дитина може самостійно обирати місце проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом.

Позивач не надав доказів на підтвердження того, що син набув право власності або право постійного користування іншим житлом, окрім того, в якому він на даний час зареєстрований, встановивши, що через свій вік він має можливість вирішувати в якому житловому приміщенні може проживати.

З огляду на зазначене, в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з того, що факт непроживання дитини позивача у спірній квартирі, не може бути підставою для зняття з реєстрації у вказаній квартирі його дитини, а право користування жилим приміщенням за неповнолітньою дитиною надасть їй можливість визначити своє місце проживання самостійно відповідно до положень частини другої статті 29 ЦК України.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 189, 259, 263-268 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до неповнолітнього ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , треті особи: виконавчий комітет Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 26 червня 2023 року.

Суддя А. В. Твердохліб