ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3363/23 Справа № 204/5294/22 Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.,

секретар судового засідання Заворотний К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління Покровське на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління Покровське про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, та просив суд стягнути з відповідача грошову компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000 гривень без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що з відповідачем він перебував у трудових відносинах в періоди з 10 грудня 1996 року по 07 жовтня 1997 року, з 07 липня 2000 року по 08 липня 2005 року, з 06 березня 2006 року по 02 листопада 2007 року, з 01 лютого 2011 року по 22 листопада 2016 року, працюючи на різних посадах в шкідливих умовах праці. Під час виконання трудових обов`язків ОСОБА_1 отримав професійне захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з початковими явищами зниження слуху 1 ст. та пневмоконіоз. Хронічне професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - пил, шум. Згідно висновку МСЕК від 07 липня 2022 року позивачу було первинно встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням, безстроково, 20% втрати професійної працездатності по пневмоконіозу, встановлено потребу в медикаментозному лікуванні. Як зазначає позивач, стан його здоров`я залишається досить тяжким, у зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт, і надалі потребує лікування. Вважає, що внаслідок професійного захворювання йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати фізичний біль і страждання, як до так і після одержання інвалідності та часткової втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на образ життя ОСОБА_1 , на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання позивач втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. ОСОБА_1 відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану здоров`я. У позивача критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Заподіяну моральну шкоду оцінює у 200000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, позивач виходить з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безліччю негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійного захворювання, а також незворотності значного погіршення стану його здоров`я.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням, суму у розмірі 50 000 грн. з відрахування з цієї суми передбачених законом обов`язкових податків та зборів при виплаті; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи обставини отримання професійних захворювань, ступінь їх тяжкості, характер та глибину пов`язаних з ними моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу життя позивача та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль. Враховуючи, що внаслідок професійного захворювання змінилися умови життя, що тягне за собою зниження життєвої активності через потребу лікування, у зв`язку з чим позивачу доводиться докладати додаткові зусилля для організації життя, профзахворювання вимагає реабілітаційних і адаптаційних заходів, у позивача змінився звичайний уклад життя, та виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок професійних захворювань у розмірі 50 000 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» просить рішення суду змінити, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди до 13580 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вина відповідача в настанні у позивача професійного захворювання жодним документом не встановлена та не визнана, в Акті розслідування причин виникнення у позивача професійного захворювання конкретних посадових осіб, відповідальних за виникнення професійного захворювання, не зазначено, а моральна шкода відшкодовується особою лише за наявності її вини. Вважають, що достатнім, пропорційним та логічним розміром компенсації шкоди позивачу є сума 13580 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в періоди з 10 грудня 1996 року по 07 жовтня 1997 року, з 07 липня 2000 року по 08 липня 2005 року, з 06 березня 2006 року по 02 листопада 2007 року, з 01 лютого 2011 року по 22 листопада 2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на різних посадах в шкідливих умовах праці. (а.с. 7-16).

Згідно Медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) від 02 червня 2022 року №18/416 та Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 16 червня 2022 року, затвердженого 17 червня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, ОСОБА_1 встановлено діагноз: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з початковими явищами зниження слуху І ст. (перший ст.) за класифікацією пневмоконіоз (s/t, 1/1), ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.). Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): пил переважно фібро генної дії фактична величина 3-102,5 мг/м3, при нормативному значенні 2-4 мг/м3; виробничий шум фактична величина 82-85 дБА, при нормативному значенні 80 дБА (а.с. 17-21).

Встановлено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми.

Згідно довідки МСЕК, серії 12 ААА №106806 від 07 липня 2022 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, при первинному огляді ОСОБА_1 встановлено 20% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, безстроково, встановлено потребу у медикаментозному лікуванні ( а.с. 22).

Згідно первинно-повторної довідки МСЕК № 120086 від 15 грудня 2022 року позивачу встановлено 60 % втрати професійної працездатності з 15 грудня 2022 року, безстроково та третю групу інвалідності (а.с. 36-37).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з обставин виникнення професійного захворювання, ступінь його тяжкості, характер та глибину пов`язаних з ними моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу життя позивача та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль, що внаслідок захворювання змінилися умови життя позивача, що тягне за собою зниження життєвої активності через потребу лікування, у зв`язку з чим позивачу доводиться докладати додаткові зусилля для організації життя, профзахворювання вимагає реабілітаційних і адаптаційних заходів, у позивача змінився звичайний уклад його життя, та, виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково та стягнув з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, внаслідок професійного захворювання 50 000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснення, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, відсоток втрати професійної працездатності, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 50 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Правова позиція з приводу застосування принципів розумності, виваженості та справедливості при визначені розміру моральної шкоди викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року, у справі 197/42/20.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди, оскільки висновком МСЕК від 15 грудня 2022 року позивачу було встановлено 60 % втрати професійної працездатності.

Доводи апеляційної скарги про те, що вина відповідача в настанні у позивача професійного захворювання жодним документом не встановлена та не визнана, в Акті розслідування причин виникнення у позивача професійного захворювання конкретних посадових осіб, відповідальних за виникнення професійного захворювання, не зазначено, а моральна шкода відшкодовується особою лише за наявності її вини, колегія суддів не бере до уваги з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я в майбутньому, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, ступінь вини відповідача в спричиненні шкоди, та характер немайнових витрат, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідач у сумі 50 000 гривень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління Покровське - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2023 року.

Головуючий суддя А.П. Барильська

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко