Провадження № 22-ц/4808/76/23
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Баркова В.М.,

за участю секретаря Працун В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Жука Ростислава Стефановича на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Пастернак І.А. 13 вересня 2022 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого складено 16 вересня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінський Віталій Данилович, Відділ державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поновлення запису про державну реєстрацію права власності,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінський Віталій Данилович, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поновлення запису про державну реєстрацію права власності.

В обґрунтування позову посилався на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 є предметом договору іпотеки, який забезпечує належне виконання Кредитного договору №02/748к від 09.08.2007 року.

24.10.2017 року постановою державного виконавця Івано-Франківського міського ГТУЮ в Івано-Франківській області на підставі виконавчого листа №344/6773/2015 року було відкрито виконавче провадження №54414250 про стягнення із ОСОБА_1 в користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за Кредитним договором №02/748к від 09.08.2007 року в сумі 42225,55 доларів США. В рамках даного виконавчого провадження проводились електронні торги з реалізації квартири.

Постановою головного державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Гнатюка В.Я. від 27.11.2018 року в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №344/6773/2015 від 23.10.2015 року передано ПАТ «Універсал Банк» квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . А 30.11.2018 року приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Павлінським В.Д. видано свідоцтво про придбання ПАТ «Універсал Банк» майна та зареєстровано право власності на дану квартиру.

Однак, на час передачі даної квартири на реалізацію право користування з 2011 року мала малолітня дитина позивача ОСОБА_2 2011 року народження, що передбачає обов`язкове попереднє отримання дозволу органу опіки та піклування, проте державний виконавець такого дозволу не отримав. Тому вважає, що квартиру незаконно передано у власність відповідача.

Також вказує, що постановою №19.14-10/7 від 05.03.2021 року в.о. начальника Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби підтверджена незаконність дій державного виконавця, а саме вчинення їх з порушенням вимог ст. 18, ч. 8 ст. 48, ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 4 ст. 47, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку».

З огляду на викладене вважає, що державним виконавцем Гнатюком В.Д. не дотримано вимог законодавства, що регулюють порядок реалізації арештованого майна, і квартира за адресою АДРЕСА_1 передана у власність ПАТ «Універсал Банк» як іпотекодержателю незаконно.

Просив скасувати рішення приватного нотаріуса Павлінського В.Д. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.11.2018 року за індексним номером 44354130; поновити запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Максимчин Т.В.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13 грудня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Відділ державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13.12.2021 року щодо заборони будь-яким службам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Жук Р.С. подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного дослідження обставин справи.

Зазначає, що судом при розгляді справи не було враховано доводи позивача про те, що органами державної виконавчої служби при вчиненні дій щодо реалізації іпотечної квартири було грубо порушено вимоги чинного законодавства, що призвело до незаконного набуття банком права власності, а саме державним виконавцем при передачі на реалізацію спірної квартири не отримано попередньої згоди органу опіки та піклування, що є обов`язком державного виконавця у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти. Посилається на практику Верховного Суду в постановах від 18.12.2019 року у справі №755/10564/18, від 25.11.2019 року у справі №718/482/15-ц, від 10.10.2019 року у справі №751/15667/15-ц.

Вказує, що на час передачі квартири на реалізацію право користування житлом мала малолітня донька позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була зареєстрована за вказаною адресою з 20.07.2011 року, що підтверджується наданими позивачем доказами, які суд залишив поза увагою.

Стверджує, що суд не звернув уваги і на той факт, що незаконність дій державного виконавця при передачі на реалізацію спірної квартири визнана самим відділом Державної виконавчої служби (у постанові від 05.03.2021 року в.о. начальника Івано-Франківського міського відділу ДВС Люкляна О.).

Звертає увагу на те, що 28.11.2018 року заступником начальника управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Французом І.Г. постановлено скасувати постанову державного виконавця від 27.11.2018 року про передачу майна стягувачу. Тобто на момент вчинення реєстраційних дій та видачі свідоцтва про право власності на квартиру постанова від 27.11.2018 року та акт про передачу майна стягувачу від 27.11.2018 року вже були скасовані. Тому вважає, що всі подальші дії, зокрема, видача свідоцтва про право власності ПАТ «Універсал Банк» на спірну квартиру були проведені незаконно на підставі скасованих раніше документів.

Щодо висновку суду про те, що позивач звернувся з позовом у власних інтересах, зазначаючи однією з підстав порушені права малолітньої дитини, то вважає такий висновок помилковим, оскільки порушення житлових прав малолітньої дочки позивача не вказувалося які підстава для задоволення позову, а такими зазначено цілу низку порушень норм чинного законодавства органами Державної виконавчої служби, які призвели до незаконного позбавлення позивача права власності на предмет іпотеки (квартиру).

Вважає, що суд у рішенні безпідставно послався на постанову Верховного Суду від 02.12.2019 року у справі №754/15589/14-ц, оскільки така не стосується правовідносин, які є предметом розгляду у цій справі. Відповідно, безпідставний висновок суду про те, що згода органу опіки та піклування на реалізацію квартири потрібна лише при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки).

Вказує, що зважаючи на те, що у цій справі мало місце виконання рішення суду про стягнення грошових коштів, а не звернення стягнення на предмет іпотеки, тому згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №755/12052/19 державний виконавець повинен був звернутися до органу опіки та піклування за дозволом перед передачею квартири на реалізацію.

Також зазначає, що судом порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, зокрема ст.ст. 76, 77, 81 ЦПК України, оскільки суд неналежно дослідив докази та безпідставно відхилив пояснення та клопотання, подані позивачем.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

АТ «Універсал Банк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що твердження представника апелянта про те, що постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 27.11.2018 року була скасована 28.11.2018 року постановою заступника начальника управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Французом І.Г., що свідчить про відсутність будь-яких підстав для реєстрації права власності на спірну квартиру, не відповідає дійсності, і будь-яких судових рішень та/або обмежень, які б унеможливлювали реєстрацію права власності на квартиру не існувало та не існує.

Щодо доводів апелянта про те, що судом залишено поза увагою, що незаконність дій державного виконавця при передачі на реалізацію спірної квартири визнана самим відділом Державної виконавчої служби (у постанові від 05.03.2021 року в.о. начальника Івано-Франківського міського відділу ДВС Люкляна О.), то вважає такі безпідставними, оскільки суд дав належну оцінку вказаній постанові, яка є незаконною і не може впливати на розгляд даної справи. Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено такого способу як визнання дій державного виконавця такими, що вчинені з порушенням Закону.

Крім того, вважає, що позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та поновлення запису про державну реєстрацію права власності є неналежним способом захисту порушеного права. Замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про реєстрацію права власності позивача, який вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову (п. 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі №466/8649/16-ц).

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник апелянта адвокат Жук Р.С. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача адвокат Мурончик В.О. щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності третіх осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09.08.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (пізніше перейменовано в АТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №02/748к, відповідно до якого позичальник отримав кредит в сумі 55000,00 доларів США на умовах, вказаних договором, строком до 08.08.2037 року (т. 1, а.с. 14-16).

Того ж дня між сторонами укладено Договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №02/748к від 09.08.2007 року трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , та належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 09.08.2007 року приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Максимчин Т.В. за реєстром №1254, право власності на яку зареєстроване Івано-Франківським ОБТІ 09.08.2007 року за реєстраційним №19746552, № запису 4818 в книзі 68 (Витяг про реєстрацію права власності №15532077, виданий Івано-Франківським ОБТІ 09.08.2007 року) (т. 1, а.с. 17-20).

Встановлено також, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.10.2015 року у справі №344/6773/2015 задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 42225,55 доларів США та судові витрати.

24.10.2017 року постановою державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Капущаком І.М. відкрито виконавче провадження №54414250 про примусове виконання виконавчого листа №344/6773/2015, виданого 23.12.2015 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 42225,55 доларів США (т. 1, а.с. 24-25).

В рамках даного виконавчого провадження 30.05.2018 року головним державним виконавцем Гнатюком В.Я. описано та накладено арешт на майно боржника, а саме: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 26-27), а 27.11.2018 року винесено постанову та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, оскільки електронні торги вищевказаного майна не відбулися по причині відсутності допущених учасників торгів, а банк заявив своє бажання залишити за собою нереалізоване майно (т. 1, а.с. 28-33, т. 2, а.с. 3-9).

30.11.2018 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. на підставі Акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, затвердженого Івано-Франківським МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області 21.11.2018 року, посвідчено право власності ПАТ «Універсал Банк» на квартиру АДРЕСА_3 та видано відповідне свідоцтво, в реєстрі №4125 (т. 1, а.с. 34, т. 2, а.с. 10).

Того ж дня о 15:53:17 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44354130 від 30.11.2018 року 16:03:20 приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського В.Д. зареєстровано право власності на спірну квартиру за ПАТ «Універсал Банк». Номер запису про право власності: 29205130, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №147635428 від 30.11.2018 року (т. 2, а.с. 11-12).

Як вбачається з копії Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №27 ОСББ «Механізатор» від 16.10.2018 року, Будинкової книги, Довідки №8535 Центру надання адміністративних послуг м. Івано-Франківськ від 10.12.2019 року у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10.11.2010 року, ОСОБА_3 з 15.07.2011 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 з 15.07.2011 року та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20.07.2011 року (т. 1, а.с. 35, 37-39, 41).

Ухвалою Івано-Франківський міський суду від 02.12.2020 року скасовано постанову головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області Гнатюка В.Я. від 13.12.2018 року, винесену в ході виконання виконавчого провадження №54414250, якою було скасовано заявку на реалізацію арештованого майна від 06.09.2018 року проведення електронних торгів з реалізації квартири, вимогу державного виконавця від 19.10.2018 року та постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 27.11.2018 року (т. 1, а.с. 173-176).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.02.2021 року скасовано постанову заступника начальника управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області Француза І.Г. №04-25 від 28 листопада 2018 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №54414250. В решті ухвалу Івано-Франківського міського суду від 02.12.2020 року залишено без змін (т. 1, а.с. 177-182).

Постановою №19.14-10/7 в.о. начальника Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) О. Люкляном про результати перевірки законності виконавчого провадження від 05.03.2021 року з примусового виконання виконавчого листа №344/6773/2015 від 23.12.2015 року визнано дії головного державного виконавця В. Гнатюка такими, що вчинені з порушенням ст. 18, ч. 8 ст. 48, ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження», ч. 4 ст. 47, ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» (т. 1, а.с. 43-49).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом у власних інтересах, зазначаючи однією із підстав свого позову порушення прав малолітньої дитини. При цьому факт реєстрації неповнолітньої дитини у переданій в іпотеку квартирі після укладення договору іпотеки не має юридичного значення для виконавця при примусовому виконанні рішення суду про стягнення заборгованості з боржника та вчиненні дій щодо реалізації арештованого майна через електронні торги. Має значення лише факт відсутності у дітей права власності чи права користування цією квартирою на момент укладення вище вказаного договору іпотеки. Тому виконавець не повинен був отримувати жодних дозволів органу опіки та піклування на реалізацію спірного майна. Крім того, судом встановлено, що ДП «СЕТАМ» (організатор торгів) оприлюднило на веб-сайті відомості щодо реалізації нерухомого майна шляхом проведення електронних торгів, реєстраційний номер лота 304077, де в розділі характеристика лоту вказано: Згідно з довідкою Муніципальної інвестиційної управляючої компанії від 31.08.2018 року №849 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованих неповнолітніх дітей немає (а.с. 170-171). Таким чином під час здійснення приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. реєстрації права власності за АТ «Універсал Банк» на спірну квартиру, жодних суперечностей у реєстрі не існувало. Оскаржуване рішення приватного нотаріуса прийнято відповідно до норм чинного законодавства в межах компетенції. Відтак, відсутні підстави для його скасування. А враховуючи, що інша позовна вимога про поновлення запису про державну реєстрацію права власності попереднього власника є похідною від вимог про скасування рішення про право власності, то така також не підлягає до задоволення. Крім того така вимога є передчасною, оскільки законодавством у сфері державної реєстрації речових прав передбачене автоматичне поновлення записів про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасовані, не зважаючи на те чи були такі записи в Державному реєстрі прав, чи ні.

Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Отже, і в разі залишення стягувачем за собою нереалізованого майна оформлення та підписання договору купівлі-продажу майна як окремого документа законодавством не передбачено. Натомість такий договір укладається шляхом звернення виконавця до стягувача з пропозицією вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна з одночасним припиненням права вимоги стягувача до боржника в межах вартості нереалізованого майна (оферта) та виявлення стягувачем волі залишити за собою це майно (акцепт). Виконання договору з боку покупця (стягувача) полягає у внесенні на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на користь стягувача, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. На підтвердження виконання договору з боку покупця виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Подальші дії покупця (стягувача) та виконавця спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця. З цією метою виконавець складає акт та видає або надсилає його покупцю, покупець отримує свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо вони не відбулися (стаття 72 Закону України «Про нотаріат»), звертається до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.

Отже, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, не є правовстановлюючим документом, а лише підтверджує вчинення сторонами дій, спрямованих на передання нерухомого майна у володіння покупцю. Видача свідоцтва не тягне переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Абзацом 2 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у чинній редакції встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. За змістом цих положень вони застосовуються в разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування не будь-яких, а правовстановлюючих документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі №910/3907/18 (провадження №12-46гс19) та багатьох інших.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження №14-125цс20) зазначено, що за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (провадження №14-208цс18, пункти 115, 116), від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц (провадження №14-256цс18, п.98), від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18 (провадження №12-135гс19, п. 80) та багатьох інших.

Схожих висновків дійшов і Верховний Суд в постанові від 01 березня 2023 року у справі №161/15019/19 (провадження №61-15975св21).

Разом з тим, правило частини другої статті 388 ЦК України виключає будь-яку можливість витребування власником свого майна від особи, яка придбала майно в порядку, встановленому для виконання судового рішення, а також від особи, якій таке майно згодом було відчужено.

Отже, позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних (публічних) торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Наведене відповідає висновку, який викладено у постановах Верховного Суду від 17 травня 2022 року у справі №640/14276/17, від 08 грудня 2022 року у справі №352/1960/16-ц, від 15 лютого 2023 року у справі №592/19484/19 (провадження №61-19686св20).

Природа правовідносин, які виникли у цій справі, передбачає що відповідно до змісту вищевказаних норм ЦК України, спосіб захисту порушеного права позивачів, який відповідає вимогам закону і є одночасно ефективним, передбачає визнання електронних (прилюдних) торгів недійсними та витребування майна від останнього її власника (віндикація). У ситуації, яка виникла у цій справі, щодо вибуття належного позивачу на праві власності майна, недостатнім є витребування такого від останнього власника, оскільки є умова її набуття особою - відповідачем в порядку виконання судового рішення.

Однак електронні торги, в результаті яких було реалізовано спірне майно, не оскаржувалися та не були визнані недійсними. Вимог про визнання таких торгів недійсними та витребування спірного майна в даному позові позивач не заявляв.

При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16 (провадження №12-158гс18, п. 5.6).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (висновок у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20, п. 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження №12-52гс20, п. 52)).

Крім того, що стосується висновків місцевого суду про те, що факт реєстрації неповнолітньої дитини у переданій в іпотеку квартирі після укладення договору іпотеки не має юридичного значення для виконавця при примусовому виконанні рішення суду про стягнення заборгованості з боржника та вчиненні дій щодо реалізації арештованого майна через електронні торги; має значення лише факт відсутності у дітей права власності чи права користування цією квартирою на момент укладення вище вказаного договору іпотеки; тому виконавець не повинен був отримувати дозвіл органу опіки та піклування на реалізацію спірного майна, також судом встановлено, що ДП «СЕТАМ» (організатор торгів) оприлюднило на веб-сайті відомості щодо реалізації нерухомого майна шляхом проведення електронних торгів, де в розділі характеристика лоту вказано: Згідно з довідкою Муніципальної інвестиційної управляючої компанії від 31.08.2018 року №849 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованих неповнолітніх дітей немає; та наведених апелянтом спростувань таких, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, станом на 09.08.2007 року малолітня дочка позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у спірній квартирі не була зареєстрована, вона народилася після укладення кредитного договору та договору іпотеки та зареєстрована у цій квартирі з 20.07.2011 року (т. 1, а.с. 35, 37-39, 41).

Пунктом 3.1.9 Договору іпотеки від 09.08.2007 року встановлена заборона під час дії даного Договору реєструвати як місце проживання у предметі іпотеки неповнолітніх осіб та осіб пенсійного віку.

Таким чином боржник, зареєструвавши у спірному будинку неповнолітніх дітей, діяв всупереч умов укладеного договору іпотеки, а матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт звернення боржника до іпотекодержателя з відповідною заявою. Реєстрація у будинку дітей відбулася пізніше моменту укладення самого договору іпотеки. Тому боржник, діючи недобросовісно та порушуючи умови договору іпотеки, після його укладення, без згоди іпотекодержателя, зареєстрував в іпотечному будинку неповнолітніх дітей.

Схожі висновки викладено в постанові Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі №161/4965/20 (провадження №61-16922св21).

Таким чином, хоча суд першої інстанції прийшов до правильного по суті висновку, враховуючи зазначене ним в мотивувальній частині рішення обґрунтування відмови в задоволенні позову, дане рішення слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Жука Ростислава Стефановича задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 13 вересня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Барков

Повний текст постанови складено 7 квітня 2023 року.