КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/491/2023 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

за участю секретаря - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, Першої Київської обласної державної нотаріальної контори, Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області", Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, треті особи: Головне управління юстиції у Київській області, Горенська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Київський обласний державний нотаріальний архів, про визнання недійсним дублікату договору дарування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зобов`язання скасувати його державну реєстрацію, зобов`язання скасувати реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності нерухомого майна і визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

В Києво-Святошинський районний суд Київської області звернулись ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі - позивачі) з позовом до ОСОБА_4 , Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, Першої Київської обласної державної нотаріальної контори, Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області", Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, треті особи: Головне управління юстиції у Київській області, Горенська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Київський обласний державний нотаріальний архів, про визнання недійсним дублікату договору дарування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зобов`язання скасувати його державну реєстрацію, зобов`язання скасувати реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності нерухомого майна і визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що між ними та ОСОБА_4 (далі - відповідач) тривалий час існує спір щодо права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 . Вказали, що ОСОБА_4 зверталася до суду з різними позовами щодо спірного майна, проте у їх задоволенні їй відмовлено.

Звернули увагу суду на те, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2012 року, ухваленим у справи № 2-88/12 за позовом ОСОБА_4 до них, треті особи: Горенська сільська рада, Головне управління юстиції у Київській області, Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» про визнання недійсним договорів дарування будинку, визнання права власності на частку будинку, визнання права власності на земельну ділянку, зобов`язання вчинити дії, не чинити перешкод у користуванні майном установлено, що ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 23 квітня 1960 року належала 1/2 частина спірного домоволодіння, яку ОСОБА_5 потім заповів ОСОБА_4 . Вказаний договір дарування не був зареєстрований, а з моменту його укладення і до дати смерті ОСОБА_5 будинковолодіння значно змінилося (зокрема шляхом самочинного будівництва). Фактично було відсутнє майно у цьому домоволодінні, яке ОСОБА_5 міг би заповісти ОСОБА_4 .

Водночас, у грудні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області, як адміністративного суду (справа № 2-а-6848/11) із позовом до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», без залучення до участі у справі заінтересованих осіб, зокрема, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . За наслідками вирішення справи № 2-а-6848/11 та на підставі постанови суду, прийнятій у цій справі, ОСОБА_4 спочатку отримала дублікат договору дарування частки домоволодіння від 23 квітня1960 року, зареєструвала його у встановленому законом порядку та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на частку житлового будинку після смерті ОСОБА_5 , яке зареєструвала у першій Київській обласній державній нотаріальній конторі у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В подальшому, вказане судове рішення суду у справі № 2-а-6848/11було скасовано.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивачі просили визнати недійсним дублікат договору дарування 1/2 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідченого 23 квітня 1960 року Боярською державною нотаріальною конторою Києво-Святошинського району Київської області, реєстровий № 1092, виданий Київським обласним державним нотаріальним архівом 01 березня 2005 року, реєстровий номер № 66; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку жилого будинку по АДРЕСА_1 (наданий час - АДРЕСА_1 , виданого 27 квітня 2013 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою Київської області, реєстровий номер № 1-231, на ім`я ОСОБА_4 ; зобов`язати Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» скасувати державну реєстрацію 1/2 частини жилого будинку по АДРЕСА_1 під літ. «А», квартира АДРЕСА_2 , зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав власності 20 червня 2012 року за № 282 у реєстровій книзі під № 1, за реєстраційним номером майна згідно з витягом із реєстру про державну реєстрацію прав № 10493969 на ім`я ОСОБА_5 , зареєстрованого на підставі постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2012 року у адміністративній справі № 2-а-6848/11; зобов`язати Першу Київську обласну державну нотаріальну контору скасувати реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності нерухомого майна - 1/2 частини жилого будинку по АДРЕСА_1 під літ. «А», квартира АДРЕСА_2 , за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна від 27 квітня 2013 року № 4, індексний номер № 30400084, номер запису про право власності № 827208, здійсненої за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 2032340 від 27 квітня 2013 року, на ім`я ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 7/50 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 під літ. «А», квартира АДРЕСА_2 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року, позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 квітня 2013 року на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Грисюк О. В., за реєстровим № 1-231 від 27 квітня 2013 року, на ім`я ОСОБА_4 .

Зобов`язано Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» скасувати державну реєстрацію 1/2 частини жилого будинку по АДРЕСА_1 , під літ. «А», квартира АДРЕСА_2 , зареєстрованого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» у Державному реєстрі речових прав від 20 червня 2012 року за № 282 у книзі 1, за реєстраційним номером майна, згідно з витягом про державну реєстрацію прав № 10493969 на ім`я ОСОБА_5 , зареєстрованого на підставі постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2012 року у справі № 2-а-6848/11.

У задоволенні іншої частини вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року в частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу як особа, яка не брала участі у розгляді справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у цій справі оскаржувалися свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_4 у зв`язку із прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_5 та державна реєстрація нерухомого майна за ОСОБА_5 . Таким чином, вимоги позову стосувалися виключно прав ОСОБА_5 та його спадкоємиці ОСОБА_4 на спірне майно, а підстави позову обґрунтовані посиланням на правовідносини і події, які передували набуттю ОСОБА_1 права власності на спірне майно. Отже, судом ухвалено рішення у спорі, що існував виключно між сторонами, які брали участь у справі. Тому, ОСОБА_1 не може вважатися належним відповідачем за вимогами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, оскільки таке видано ОСОБА_4 . Також, ОСОБА_1 не може вважатися належним відповідачем за вимогами про скасування державної реєстрації майна за ОСОБА_5 , оскільки від цього юридичного факту залежить виникнення спадкових прав виключно у ОСОБА_4 .

Постановою Верховного Суду від 01 червня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Київського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Отже, предметом апеляційного перегляду у даній справі є доводи та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно, на час розгляду справи не досягла повноліття. Її батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , але, вказані особи, як її законні представники не брали участі у справі. ОСОБА_4 є її бабою. На підставі договорів дарування від 08 серпня 2014 року, ОСОБА_9 , подарувала їй 1/2 частину будинковолодіння та 0,0700 га. земельної ділянки, цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (на даний час - АДРЕСА_1 ), а тому саме вона мала бути відповідачем у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який ними подано в грудні 2014 року. В порушення вимог закону, її не було залучено до участі в розгляді справи, як власника спірного нерухомого майна.

Зазначила, що на час розгляду справи вона була неповнолітньою особою, її мати - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тяжко хворіла та потребувала постійного догляду, який нею їй надавався, що підтверджується медичними документами (том 3 а.с. 25, 43-46), у зв`язку з цим, лише в червні 2021 року вона змогла ознайомитися з оскаржуваним рішенням суду та подати апеляційну скаргу.

Крім того, зазначає, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 369/12594/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: Перша Київська державна нотаріальна контора, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, Центр надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання недійсними договорів дарування.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповноту і неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права і неправильне застосування судом норм матеріального права.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали відзив, в якому вказали, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, правомірно задовольнив позовні вимоги, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду (том 3 а.с. 105-117).

Про час розгляду справи, ОСОБА_1 , відповідачі, треті особи, належним чином повідомлені, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки, до суду не з`явилися, заяв про причини неявки не подавали, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Представник ОСОБА_4 - адвокат Васильняк Р.І. в суді апеляційної інстанції просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість.

Позивачі в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обґрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам, оскаржуване судове рішення не відповідає.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що рішеннями Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2012 року та від 17 липня 2013 року, які набрали законної сили, встановлено, що ОСОБА_4 не надала суду належних та допустимих доказів того, що на день відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 мав на праві приватної власності майно, яке вона просила визнати її власністю, як спадкоємець за заповітом. Тобто, її посилання на те, що спадкове майно складається із 1/2 частини спірного будинку, не відповідають матеріалам справи, а задоволення позову в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 квітня 2013 року на 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Грисюк О. В., за реєстровим № 1-231 від 27 квітня 2013 року, на ім`я ОСОБА_4 та зобов`язання Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» скасувати відповідну державну реєстрацію, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, які є передчасними, оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 263-264 ЦПК України допустив неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і як наслідок, не встановив осіб, прав та обов`язків яких стосуються заявлені позивачами вимоги.

Вирішуючи спір, Києво-Святошинський районний суд Київської області не встановив, що станом на час розгляду справи, власником земельної ділянки площею 0,07 га. та 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (на даний час - АДРЕСА_1 ), є ОСОБА_1 на підставі договорів дарування, посвідчених Першою Київською державною нотаріальною конторою, від 08 серпня 2014 року (том 3 а.с. 80-83).

Отже, даний спір безпосередньо стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 , як власника спірного нерухомого майна, оскільки, спрямований на вирішення спору щодо прав на спірне майно, та його розгляд без залучення до участі у розгляді справи ОСОБА_1 , спричинило порушення її прав.

Суд вищевказаного не врахував, що призвело до неправильного вирішення спору.

Приписами ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, так як Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалив рішення про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , яка не була залучена до участі у розгляді справи.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.ч.1 та 3 ст. 13 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. а не на стадії відкриття провадження (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (п.41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (п.49); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (п.50); від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (п.63) та від 11 вересня 2019 року у справі № 203/3682/17).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі, а є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до цього відповідача, який не є належним (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17).

Якщо заявлені позивачем позовні вимоги, стосуються окрім відповідача ще й прав та законних інтересів інших осіб, які не залучені до участі у справі, підстави для задоволення вимог відсутні.

При цьому, апеляційний суд в силу своїх процесуальних повноважень, передбачених ЦПК України позбавлений можливості залучити до участі у справі особу, прав та обов`язків якої стосується рішення (правова позиція у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 676/5955/18-ц).

З огляду на те, що судом першої інстанції до участі у справі не залучена ОСОБА_1 як власник спірного нерухомого майна, безпосередніх прав та обов`язків якої стосуються вимоги, що унеможливлює вирішення спору без участі даної особи, апеляційний суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, підлягає відшкодуванню за рахунок позивачів сплачений апелянтом за розгляд апеляційної скарги судовий збір по 708,85 грн. із кожного.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 708 гривень 85 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 708 гривень 85 копійок судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар