справа № 274/876/23
провадження № 2/0274/618/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.03.2023 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., розглянувши в відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на 2/3 частини квартири,-

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Нерода А.І. звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить:

- визнати виконаним та припиненим договір довічного утримання від 12.03.2008 року, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , реєстровий №1-452, в частині, що стосується ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_4 , з повним виконанням та припиненням договору довічного утримання в частині, що стосується ОСОБА_4 ;

- розірвати договір довічного утримання від 12.06.2008 року, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , з відчужувачем ОСОБА_2 , у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем ОСОБА_1 , з підстав, що мають істотне значення;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням тривалості часу, протягом якого вона належно виконувала свої обов`язку набувача за договором довічного утримання від 12.03.2008 року;

- зняти заборону відчуження, яка була накладена на 2/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_2 , зареєстровано в реєстрі №1-453 реєстраційний номер 6769823.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2

ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належала в рівних частках квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

12.03.2008 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , з однієї сторони (відчужувачі), та ОСОБА_1 , з іншої сторони (набувач), було укладено договір довічного утримання, який був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області Ситник О.Б. За умовами даного договору довічного утримання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на умовах їх довічного утримання передали у власність ОСОБА_1 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Предметом договору визначено нерухоме майно 2/3 частини квартири, що належали ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності від 18.12.1998 року, видане відділом ЖКГ міськвиконкому, зареєстрованого в Бердичівському бюро технічної інвентаризації в книзі N° 63, номер запису: 9729.

За умовами договору довічного утримання (п.4) ОСОБА_1 прийняла у власність 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язується повністю утримувати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , забезпечувати їх харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, зберегти в їх безкоштовному довічному користуванні 2/3 частину квартири. Усі ці умови договору довічного утримання ОСОБА_1 - виконувалися та виконуються в повному обсязі.

12.03.2008 року державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області Ситник О.Б., у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання, було накладено заборону на відчуження 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 до припинення договору довічного утримання (зареєстровано в реєстрі за № 1-453).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 - помер. У разі смерті відчужувана набувач зобов`язаний поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання. Даний обов`язок ОСОБА_1 виконала належним чином.

Оскільки відчужувач ОСОБА_4 помер, тому, договір довічного утримання в частині його укладення відчужувачем ОСОБА_4 є припиненим та виконаним належним чином з 08.09.2022 року й розірванню не підлягає. За життя ОСОБА_4 не звертався до суду з позовом про розірвання укладеного ним 12.03.2008 року договору довічного утримання та з подібними позовами.

Таким чином, ОСОБА_1 з 08.09.2022 року стала власником 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, після смерті ОСОБА_4 позивачка не може належним чином оформити своє право власності на 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того на даний час позивачка не має можливості виконувати договір довічного утримання в частині утримання ОСОБА_2 , оскільки в неї зменшився дохід, погіршився стан здоров"я. На момент звернення до суду з даним позовом витрати за договором довічного утримання становлять більше 400 000 грн. Позивачка протягом 15 років систематично та добросовісно виконувала умови передбачені договором довічного утримання, тому просить суд розірвати договір довічного утримання між нею та відповідачкою і визнати за нею право власності на 1/3 частину квартирі, що належала ОСОБА_2 з урахуванням тривалості часу, протягом якого вона належно виконувала обов"язки за договором.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 14.02.2023 в справі відкрито загальне позовне провадження у справі ( а.с.100-101).

Представник позивачки в підготовче засідання не з`явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила позовні вимоги задовольнити, а справу розглянути у її відсутність.

Відповідачка в підготовче засідання також не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи в її відсутності та визнання позовних вимог.

Відповідно до положень ч. ч.3-4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки відповідачка визнала, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, не порушує права інших осіб, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч. ч. 3-4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому засіданні та ухвалити рішення у справі.

У зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку визначеним цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспрорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Також, кожний має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13.04.1973 року (а.с. 19-23,26).

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 14.10.1986 року (а.с.26).

ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , на праві приватної спільної сумісної власності належала в рівних частках квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності від 18.12.1998 року, виданого відділом ЖКГ міськвиконкому, зареєстрованого в Бердичівському бюро технічної інвентаризації в книзі № 63, номер запису: 9729 (а.с. 27-28, 32-33).

12.03.2008 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , з однієї сторони (відчужувачі) та ОСОБА_1 , з іншої сторони (набувач), було укладено договір довічного утримання, який був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області Ситник О.Б. (зареєстровано в реєстрі за № 1-452), що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.34-36).

За умовами зазначеного договору довічного утримання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на умовах їх довічного утримання передали у власність ОСОБА_1 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно копії технічного паспорту, дана квартира складається з однієї кімнати, жилою площею 18,8 кв.м., загальною площею 35,9 кв.м. (а.с.30-31).

Предметом договору визначено нерухоме майно - 2/3 частини квартири, що належали ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності від 18.12.1998 року, виданого відділом ЖКГ міськвиконкому, зареєстрованого в Бердичівському бюро технічної інвентаризації в книзі N 63, номер запису: 9729.

12.03.2008 року державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області Ситник О.Б., у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання, було накладено заборону на відчуження 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 до припинення договору довічного утримання (зареєстровано в реєстрі за № 1-453), що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.37).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 - помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, що видане Бердичівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Ценрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) серія НОМЕР_3 від 09.09.2022 року (а.с.38).

У разі смерті відчужувача набувач зобов`язаний поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання. Позивачка здійснила поховання ОСОБА_4 (а.с.41-42).

Відповідно до частини першої ст. 202 ЦК України правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог частини першої ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Частиною першою-другою статті 746 ЦК України визначено, що сторонами договору довічного утримання є відчужувач та набувач.

Відповідно до ч. 1 ст. 747 ЦК України майно, що належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, зокрема майно, що належить подружжю, може бути відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду).

У разі смерті одного із співвласників майна, що було відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду), обсяг зобов`язання набувача відповідно зменшується.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України).

Майно, що належить кільком фізичним особам чи подружжю (або одному з подружжя) на праві спільної сумісної власності, може бути відчужене на підставі договору довічного утримання. Співвласники майна, а також подружжя за договором довічного утримання повинні передати набувачеві майно, останній, у свою чергу, повинен надати відчужувачам (кожному окремо) належне утримання. У разі смерті одного із відчужувачів, оскільки виконання було призначене безпосередньо особисто для відчужувача, договір припиняється. Набувач у свою чергу продовжує утримувати іншого співвласника, який залишився.

У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду). У такому договорі можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).

Відповідно до ст. 748 ЦК України, з урахуванням ч. 4 с. 334 ЦК України, право власності на житло переходить від відчужувача до набувача в момент державної реєстрації договору довічного утримання. З моменту державної реєстрації договору довічного утримання відчужувач (особа, яка потребує утримання) перестає бути власником будинку, квартири. Отже, у разі укладення договору відчужувач втрачає можливість розпоряджатись своїм житлом (продавати, дарувати), так як більше не є його власником. Тому, власником 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належала покійному ОСОБА_4 в момент державної реєстрації договору стала ОСОБА_1 , і за таких обставин не підлягає до задоволення позовна вимога про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_4 , в зв"язку з повним виконанням та припиненням договору довічного утримання в частині, що стосується ОСОБА_4 , оскільки право власності на 1/3 частину квартири, що належала покійному позивачка отримала ще з моменту державної реєстрації договору довічного утримання і дана обставина ніким не оспорюється, і не потребує констатації.

Відповідно до частини другої ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Договір довічного утримання в частині його укладення між відчужувачем ОСОБА_4 та позивачкою на підставі положення ч.2 ст. 755 ЦК України є припиненим та виконаним належним чином з 08.09.2022 року і не потребує визнання його виконаним та припиненим в судовому порядку, оскільки дані обставини ніким не оспорюються та не потребують визнанню їх такими в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення (частина перша статті 756 ЦК України).

В той же час, у випадку, якщо договір підлягає розірванню у зв`язку із неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором ( частина друга статті 756 ЦК України).

За результатом аналізу зазначеної норми можна дійти висновку, що за певних життєвих обставин може виникнути ситуація, через яку набувач не має можливості в подальшому виконувати умови договору довічного утримання з підстав, які мають істотне значення. За наявності таких підстав набувач має право звернутися до суду з вимогою про залишення за ним частини майна, що є об`єктом договору довічного утримання, і за таких обставин суд приймає рішення на користь набувача.

Як зазначає в позовній заяві позивачка, вона в повній мірі виконувала умови договору довічного утримання, повністю утримувала ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , забезпечувала їх харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою.

Пунктом 5 договору визначено, що вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги) визначена сторонами у розмірі мінімальної заробітної плати.

За договором довічного утримання від 12.03.2008 року вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги) у розмірі мінімальної заробітної плати визначена за період один місяць. Розмір мінімальної заробітної плати змінювався (збільшувався) та визначався кожного року, тому і витрати позивачки постійно збільшувалися на утримання та виконання її зобов`язань за даним договором.

За підрахунком позивачки на момент звернення до суду витрати за договором довічного утримання становлять більше 400 000,00 гривень. Усі грошові кошти вона, як донька, надавала особисто матері готівкою, а також купувала всі необхідні відчужувачам речі, їжу, одяг, взуття. Окрім, умов утримання та догляду, які були зафіксовані у договорі довічного утримання Позивачка також додатково надавала та надає побутові послуги, а саме прання спідньої і постільної білизни два рази на місяць, прибирання у квартирі; здійснювала забезпечення необхідним медичним обслуговуванням та ліками; - здійснювала поточний ремонту відчужуваної квартири - в разі необхідності та на прохання відчужувачів. Також вона купувала та встановлювала бойлер, пральну машинку та іншу побутову техніку у квартиру; здійснювала ремонт побутової техніки (а.с.76-78).

24.02.2022 року на всій території України оголошено військовий стан, внаслідок чого дохід позивачки зменшився, крім того вона самостійно виховує сина, який закінчив навчання у вищому навчальному закладі та потребує коштів на утримання, у шлюбі не перебуває. На даний час її стан здоров"я суттєво погіршився, тому вона вимушена витрачати кошти і на купівлю ліків. Позивачка і надалі буде допомагати своїй матері ОСОБА_2 , адже вона є людиною похилого віку, непрацездатна та потребує сторонньої допомоги.

Судом встановлено, на даний час позивачка з істотних підстав не має можливості виконувати обов"язки по утриманню відповідачки за договором довічного утримання, тому даний договір на вимогу позивачки підлягає розірванню в судовому порядку.

Враховуючи, що на протязі 15 років позивачка систематично та добросовісно виконувала умови передбачені договором довічного утримання, тому є справедливим визначити за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням тривалості часу, протягом якого вона належно виконувала свої обов`язки набувача за договором довічного утримання від 12.03.2008 року.

Набувач за договором обмежений у праві розпорядження майном до моменту смерті відчужувача. Набувач не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину так як при посвідченні договору довічного утримання (догляду) нотаріус накладає заборону їх відчуження згідно вимог ст. 73 Закону України «Про нотаріат». На майно, передане набувачу за договором довічного утримання (догляду), не може бути звернене стягнення протягом життя відчужувача.

Вирішуючи питання, що стосуються договору довічного утримання та визнання права власності на майно за набувачем суд в рамках даної справи наділений повноваженнями зняти заборону, яка була накладена на відчуження нерухомого майна.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове позовних вимог.

В позовній заяві представником позивачки заявлялося клопотання про зменшення належного до сплати розміру судових витрат з 5583,86 грн до 2791,93 грн. з урахуванням майнового стану позивачки. Дане клопотання судом не було вирішено під час відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати якщо, зокрема, розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Перевіривши наведені представником позивачки доводи, оглянувши дані про доходи позивачки за 2022 рік, необхідно відмовити представнику позивачки у задоволенні клопотання про зменшення розміру судового збору, оскільки сума судового збору не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивачки за попередній календарний рік( 138022,55 грн. х 5% = 6901,13 грн). Однак суд не стягує з позивачки суму недоплаченого судового збору, оскільки позовні вимоги задоволено частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12-13,76-81,89,206,211,247,258,263-265,354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на 2/3 частини квартири- задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання від 12.03.2008 року укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , який був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області Ситник О.Б. (зареєстровано в реєстрі за № 1-452), в частині його укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визначити за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП (ІПН): НОМЕР_4 ) право власності на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , з урахуванням тривалості часу, протягом якого вона належно виконувала свої обов`язки набувача за договором довічного утримання від 12.03.2008 року, який був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області Ситник О.Б. (зареєстровано в реєстрі за № 1-452).

Зняти заборону відчуження, яка була накладена на нерухоме майно - 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , (зареєстровано в реєстрі за № 1- 453; реєстраційний номер: 6769823).

Задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.М.Вдовиченко