Номер провадження 2-др/754/48/23
Справа №754/1631/21
РІШЕННЯ

(додаткове)

Іменем України

05 квітня 2023 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Зотько Т.А.

за участю секретаря судових засідань Нагорної М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на нерухоме майно, -

У Х В А Л И В:

Позивачка в особі свого представника - адвоката Буханько С.Г. звернулась до Деснянського районного суду м. Києві з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалою судді від 26 лютого 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2023 року позовні вимоги про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було задоволено частково.

28.03.2023 від представника відповідача - адвоката Лисенко Л.В. на адресу суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат у розмірі 20384,75 грн..

03.04.2023 від представника позивачки - адвоката Буханько Л.В. на адресу суду надійшла заява про розподіл судових витрат пов`язаних з правничою допомогою у розмірі 19271,00 грн..

Згідно ухвали суду від 05.04.2023 судом було об`єднано в одне провадження заяву представника відповідача - адвоката Лисенко Л.В. про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат та заяву представника позивачки - адвоката Буханько Л.В. про розподіл судових витрат пов`язаних з правничою допомогою по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на нерухоме майно та присвоєно спільний номер провадження № 2-др/754/48/23.

Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи у судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Сторони та їх представники у судове засідання не з`явилися, про розгляд даного питання належним чином повідомлялись судом.

За таких обставин, суд вважав за можливе здійснити розгляд поданих заяв у їх відсутності.

Зваживши доводи заяв, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

За результатом розгляду судом цивільної справи 23.03.2023 року позовні вимоги про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було задоволено частково.

Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Частиною першою та другою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правової допомоги представником позивачки - адвокатом Буханько Л.В. до суду надано Розрахунок вартості (довідку) про обсяг наданої професійної правничої допомоги за договором №705-ц від 30.12.2019 р..

Водночас, представником відповідача - адвокатом Лисенко Л.В. на підтвердження понесених витрат на отримання професійної правової допомоги надано суду копію договору про надання правової допомоги №1 від 01.04.2021, копію додатку №1 від 06.04.2021 до договору про надання правової допомоги, копію додаткової угоди №1 від 30.12.2022 до договору про надання правової допомоги, копію акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №2022-1/1 від 26.05.2022, копію акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №2023-1/2 від 27.03.2023, копію акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №2023-1/3 від 27.03.2023.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд при постановлені додаткового рішення враховує правові висновки, викладені у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, а саме: витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Розподіляючи витрати, понесені сторонами у справі на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані представниками сторін не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному представниками розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі статті 141 ЦПК України, відповідно до якої з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені витрати на правову допомогу в загальному розмірі 15000 грн., та з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені витрати на правову допомогу в загальному розмірі 15000 грн..

Крім того, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.10 ст.141 ЦПК України та звільнити сторін від обов`язку сплачувати одна одній понесені витрати на правову допомогу у розмірі 15000 грн..

Що стосується вимог представника відповідача про відшкодування судових витрат по здійсненню послуг перекладу в розмірі 470,00 грн. та витрат на поштові відправлення процесуальних документів у розмірі 197,50, суд у їх відшкодуванні відмовляє, з тих підстав, що документи надіслані у відповідному перекладі не приймались судом в якості доказу при розгляді даної справи, а витрати на поштові відправлення процесуальних документів не є судовими витратами.

З урахуванням викладених вище обставин, вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про постановлення додаткового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.133, 137, 141, 270, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяви представника відповідача - адвоката Лисенко Л.В. та представника позивачки - адвоката Буханько Л.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити частково.

Застосувати положення ч.10 ст.141 ЦПК України та звільнити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від обов`язку сплачувати одна одному понесені витрати на правову допомогу у розмірі 15000 грн..

В задоволенні інших вимог заяви представника відповідача - адвоката Лисенко Л.В. - відмовити.

На додаткове рішення може бути подано скаргу відповідно до вимог діючого законодавства.

Повний текст рішення суду виготовлено 06.04.2023.

Суддя: