КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: №752/5494/2020
номер провадження №22-ц/824/7982/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Рагушіній І.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Клок В.В.

представника відповідача - адвоката Савицької С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Клок Валентини Володимирівни на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 січня 2023 року, постановлену під головуванням судді Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю.,

у цивільній справі №752/5494/2020 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації та Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей разом з батьком,

в с т а н о в и л а:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, за результатами розгляду якого просив визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком.

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_2 , до ухвалення судового рішення у справі: щотижня кожної середи, п`ятниці з 10:00 до 14:00 годи., та кожної суботи з 10:00 до 19:00 год.; зобов`язати матір ОСОБА_3 передавати малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьку ОСОБА_2 за місцем його фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог заяви зазначаючи, що предметом розгляду даного спору є визначення місця проживання дітей з батьком. Відповідач повністю обмежила можливість спілкуватися батьку з донькою. Подальше позбавлення спілкування та побачення малолітньої доньки із заявником призведе до посилення впливу відповідача на дитину та прогресування негативного ставлення її до батька. Вказана обставина, може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки малолітня дитина не буде бажати бачитись чи проживати разом з батьком. Вважав, що даний спосіб забезпечення позову не обмежує прав відповідача, проте убезпечує від неможливості подальшого виконання судового рішення в даній справі в разі задоволення позову. Зазначені заходи є адекватними до вимог заявлених у позові та забезпечують фактичне виконання судового рішення в разі можливого задоволення позову й не порушують існуючих прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Крім того, заходи забезпечення позову є тимчасовим на період вирішення справи по суті з метою зупинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки в разі задоволення позову.

Ухвалою Голосіївського суду міста Києва від 02 січня 2023 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Клок В.В. про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Клок В.В. подала апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову, задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що зустрічі батька із дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню їх емоційних стосунків, що відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту з дитиною, повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком. Вказуючи, що після фактичного припинення шлюбних відносин, діти проживали разом з батьком. 03 вересня 2022 року, донька сторін, усупереч волі батька, була відібрана відповідачем та вивезена у невідомому напрямку. Фактичне місце перебування доньки, позивачу невідоме. Таким чином, відповідач повністю обмежила можливість спілкування батька з донькою. Між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості скаржника регулярно спілкуватися з дитиною. Таким чином, батьку повинна бути забезпечена можливість відновлення відносин та емоційного контакту з малолітньою донькою. Крім того, у разі задоволення заяви про забезпечення позову, права відповідача, як матері дитини, порушені не будуть, оскільки забезпечення позову є процесуальною дією тимчасового характеру, а не вирішенням спору по суті.

20 квітня 2023 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з якого вбачається, що остання не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін. Зазначаючи, що у апеляційній скарзі скаржник наводить суб`єктивний опис обставин сімейного життя, які ґрунтуються на припущеннях, а його висловлювання є оціночним судженням та суб`єктивною думкою. У апеляційній скарзі скаржник зазначає неправдиву інформацію, та відображає у перекрученому, спотвореному вигляді факти та обставини. Твердження скаржника про нібито викрадення відповідачем доньки, не відповідає дійсності. Вказує, що наразі донька проживає з нею в Іспанії, де вони отримали тимчасовий прихисток. Під час розгляду справи, скаржник не заперечував проти обізнаності про проживання доньки в Іспанії. Донька регулярно спілкується зі своїм братом. Скаржник жодного разу не телефонував для спілкування з донькою та не намагався з нею спілкуватися особисто.

У судовому засіданні скаржник та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Представник відповідача заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у встановленому законом порядку.

До початку розгляду справи від Служби у справах дітей Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації надійшов лист у якому, представник третьої особи зазначив, що підтримує доводи апеляційної скарги та просить її задовольнити. Розгляд справи проводити у відсутність представника.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що доводи заявника базуються на припущеннях; в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що незастосування даних заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім того, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до приписів ст.ст. 141, 153 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини 1-3 статті 157 СК України).

Отже, позов про визначення місця проживання дитини до ухвалення рішення у справі, - може бути забезпечено в порядку ст.ст. 149-150 ЦПК України, оскільки той із батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з дитиною, а також має право брати участь у її вихованні.

Так, предметом позову, який просить забезпечити позивач, є визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, яка надійшла до суду 01 листопада 2022 року, заявник просив до ухвалення судового рішення у справі визначити йому місце та час спілкування з донькою: щотижня кожної середи, п`ятниці з 10:00 до 14:00 годи., та кожної суботи з 10:00 до 19:00 год.; зобов`язати відповідача передавати йому дитину за місцем його фактичного проживання.

Як на підставу для задоволення вказаної заяви посилаючись на те, що 03 вересня 2022 року донька була вивезена в невідомому напрямку. Відповідач повністю обмежила можливість спілкування батьку з донькою. На думку позивача, за таких обставин, не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості або утруднення виконання рішення суду.

Водночас, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач повідомила про те, що через введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з регулярними масовими обстрілами, з метою безпеки малолітньої дитини, вона з донькою ОСОБА_4 , виїхала за межі України до Іспанії, яка надала їм тимчасовий прилисток, де вони наразі і проживають.

Згідно долученої до матеріалів справи довідки від 18 січня 2023 року, ОСОБА_4 навчається у 3 класі початкової школи в закладі початкової та середньої освіти Носа Сеньора де Лоурдес протягом 2022/2023 навчального року.

При цьому, як зазначає позивач у заяві про забезпечення позову, відповідачем до матеріалів справи долучено довідку про те, що дитина з вересня 2022 року і на даний час тимчасово перебуває в Іспанії, тобто, станом на день звернення до суду із заявою про забезпечення позову, відповідачу було відомо про місцезнаходження дитини.

Відтак, зазначене, спростовує посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що йому невідоме фактичне місце перебування доньки.

Виїзд відповідача з дитиною на тимчасове проживання до Іспанії, слід вважати вимушеною дією пов`язаною з прагненням врятувати життя доньки внаслідок введення воєнного стану в Україні.

При цьому, посилання скаржника на те, що відповідач повністю обмежила йому можливість спілкуватися з донькою, колегія суддів вважає необґрунтованим, виходячи з того, що виїзд відповідача разом з дитиною за межі України в період дії воєнного стану, не порушує батьківських прав позивача та не є безумовною підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, за необхідне враховувати при розгляді справи, що ОСОБА_4 , проживає та навчається у Іспанії, куди вона виїхала разом з відповідачем саме у період дії воєнного стану, а відтак, вжиття заходів забезпечення позову шляхом повернення її на територію України, в період дії воєнного стану, є недостатньо обґрунтованим та фактично суперечить якнайкращим інтересам дитини.

Оскільки відповідач з дитиною тимчасово проживають в Іспанії, то забезпечення позову шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини з позивачем, до ухвалення судового рішення у справі: щотижня кожної середи, п`ятниці з 10:00 до 14:00 годи., та кожної суботи з 10:00 до 19:00 год.; зобов`язання відповідача передавати доньку відповідачу за місцем його фактичного проживання, не може бути виконано з об`єктивних та фактично незалежних від відповідача обставин, оскільки виїзд відповідача за межі України, був вимушений.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, матеріали справи не містять.

Надані скаржником до суду скріншоти (паперову копію) переписки з відповідачем, не можуть бути належними доказами у справі, оскільки оригінал електронного доказу позивачем не подано, а відповідач ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Клок Валентини Володимирівни залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя - доповідач:

Судді: