ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/121/23 Справа № 196/143/21 Головуючий у першій інстанції: Руснак А. І. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якої є територіальна громада в особі Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромисловий комплекс «Самара» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Промисловий Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвестохіллс Веста», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання кредитора таким, що позбавлене права вимоги, визнання припиненими зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами, виключення записів з реєстрів,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 , правонаступником якої є територіальна громада в особі Могилівської сільської ради, ТОВ АК «Самара»звернулись до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ОСОБА_4 (позичальником) та ТОВ «Український промисловий банк» 16.08.2006 року було укладено кредитний договір №203. 31.05.2007 року між позичальником ОСОБА_4 та ТОВ «Український Промисловий Банк»було укладено Додатковий договір №3 до кредитного договору, згідно умов якого сторони виклали кредитний договір в новій редакції. Відповідно до розділу 1 кредитного договору «Предмет договору», банк надає позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію та в її межах надає кредитні кошти на наступних умовах: 1.1. Ліміт кредитування 35000,00 доларів США; 1.2. Строк дії кредитної лінії 36 місяців; 1.3. Дата повернення кредиту 15 серпня 2009 року; 1.4. Мета кредитування споживчі потреби. Відповідно до Графіку зменшення ліміту кредитування (повернення заборгованості за кредитом), який є Додатком №1 до кредитного договору, позичальник зобов`язувався щомісячно починаючи з 01 березня 2008 року повертати кредит рівними частинами в розмірі 1944,44 долари США. Дата повернення кредиту 20 серпня 2009 року включно. В забезпечення виконання кредитного договору між Товариством з обмеженою відповідальністю Агропромисловий комплекс «Самара» (іпотекодавець) та ТОВ «Український Промисловий Банк»16.08.2006 року укладено Іпотечний договір №203. Предметом іпотеки є Польовий стан, розміщений за адресою: Дніпропетровська обл., Царичанський район, с.Могилів, вул.Центральна, буд.120, який належить ТОВ АК «Самара» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 13 червня 2006 року, виданого Зорянською сільською радою. Згідно Переліку банків, строк ліквідації яких завершено та ліквідаторами яких вживаються заходи щодо виключення банків з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідно до вимог статті 98 Закону України «Про банки і банківську діяльність», щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Промисловий Банк»28.02.2014 року Національним банком України прийнято рішення про затвердження ліквідаційного балансу. Непродані активи банку та перелік вимог кредиторів передано юридичній особі Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ КАПІТАЛ». На день подання позовної заяви, право вимоги за кредитним та іпотечним договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", від якого отримала витяги з Додатків №1 та №2 до Договору №2302/К/6 відступлення прав вимоги від 31.08.2020 року. Вважають, що фінансова компанія втратила право вимоги за кредитним та іпотечним договорами, а зобов`язання по кредитному договору та іпотечному договору припинилися, обґрунтовуючи це наступним. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцем є його дружина - ОСОБА_1 , яка отримала 28 січня 2010 року свідоцтво про право на спадщину за законом. Листом від 03.01.2012 року вона повідомила банк про відкриття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину. Оскільки ні банк, ні фінансова компанія не пред`явили у встановлений законом строк жодних вимог до спадкоємця, вони позбавились права вимоги за кредитним та іпотечним договорами. Зважаючи на відсутність протягом строку, встановленого частинами другою і третьою статті 1281 ЦК України, вимог кредитора до позивача про захист свого цивільного права або інтересу, вважають, що зобов`язання по кредитному договору припинилося внаслідок смерті боржника. Тому позивачі просили визнати ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"таким, що позбавлене права вимоги до спадкоємця померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_1 за кредитним договором №203 від 16.08.2006 року, укладеним між ОСОБА_4 та ТОВ «Український Промисловий Банк»; визнати припиненими зобов`язання по кредитному договору №203 від 16.08.2006 року, укладеному між ОСОБА_4 та ТОВ «Український Промисловий Банк»; визнати припиненими зобов`язання по іпотечному договору №203 від 16.08.2006 року, укладеному між ТОВ АК «Самара» та ТОВ «Український Промисловий Банк»; виключити з Реєстрів іпотек та заборон відчуження нерухомого майна запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке належить ТОВ АК «Самара» - польовий стан, розміщений за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2021 року позов задоволено. Визнано ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", який є правонаступником ТОВ «Український Промисловий Банк», на підставі договору №2302 К3 відступлення прав вимоги від 31.08.2020 року, таким, що позбавлене права вимоги до спадкоємця померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме ОСОБА_1 за кредитним договором №203 від 16.08.2006 року, укладеним між ОСОБА_4 та ТОВ «Український Промисловий Банк». Визнано такими, що припинені зобов`язання за кредитним договором №203 від 16.08.2006 року, укладеним між ОСОБА_4 та ТОВ «Український Промисловий Банк», правонаступником якого є ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на підставі договору №2302 К3 відступлення прав вимоги від 31.08.2020 року. Визнано такою, що припинена, іпотеку за іпотечним договором №203 від 16.08.2006 року, укладеним між ТОВ Агропромисловий комплекс «Самара» та ТОВ «Український Промисловий Банк», правонаступником якого є ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на підставі договору №2302 К3 відступлення прав вимоги від 31.08.2020 року. Виключено з Реєстрів іпотек та заборон відчуження нерухомого майна запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю Агропромисловий комплекс «Самара», Польовий стан, розміщений за адресою: Дніпропетровська область, Царичанський район, с.Могилів, вул.Центральна, 20. Стягнуто солідарно з ТОВ «Український Промисловий Банк» та ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1816,00 грн. Стягнуто солідарно з ТОВ «Український Промисловий Банк» та ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на користь ТОВ Агропромисловий комплекс «Самара» витрати по сплаті судового збору в сумі 4540,00 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи.

Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу, які не з`явились.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між ТОВ «Український Промисловий Банк» та ОСОБА_4 (позичальником) 16.08.2006 року було укладено кредитний договір №203 та додатковий договір до кредитного договору (а.с.7, 8-10 т.1).

31.05.2007 року між позичальником ОСОБА_4 та ТОВ «Український Промисловий Банк»було укладено додатковий договір №3 до кредитного договору, згідно умов якого сторони виклали кредитний договір в новій редакції (а.с.11-14 т.1).

Відповідно до розділу 1 додаткового договору №3 «Предмет договору», банк надає позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію та в її межах надає кредитні кошти на споживчі потреби з лімітом кредитування 35000,00 доларів США, встановленою процентною ставкою за користування кредитом 13,80% річних, строком дії кредитної лінії 36 місяців та датою повернення кредиту 15 серпня 2009 року.

Відповідно до Графіку зменшення ліміту кредитування (повернення заборгованості за кредитом), який є Додатком №1 до кредитного договору, позичальник зобов`язувався щомісячно починаючи з 01 березня 2008 року повертати кредит рівними частинами в розмірі 1944,44 дол. США (а.с. 26 т.1).

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Промисловий Банк»та Товариством з обмеженою відповідальністю Агропромисловий комплекс «Самара» (іпотекодавець) 16.08.2006 року укладено іпотечний договір №203, що посвідчений приватним нотаріусом Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мазай І.П. за №1065, предметом іпотеки за яким є польовий стан, розміщений за адресою по АДРЕСА_1 , який належить ТОВ АК «Самара» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 13 червня 2006 року, виданого Зорянською сільською радою (а.с. 17-18 т.1).

На підставі договору №2302/К/6 відступлення прав вимоги від 31.08.2020 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко Н.В. за реєстровим №2124, додатків №1 та №2 до цього договору, право вимоги за кредитним договором №203 від 16.08.2006 року та іпотечним договором перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"(а.с. 21-24 т.1, 17-21, 22-27 т.2).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 24.11.2008 року (а.с. 15 т.1).

28 січня 2010 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_1 видане свідоцтво про право на спадщину за законом №2-235, яке складається з житлового будинку по АДРЕСА_2 (а.с.16 т.1).

Позивачем надано копію письмового повідомлення ОСОБА_1 від 03.01.2012 року, у якому вона повідомляє ТОВ «Український Промисловий Банк»про відкриття спадщини після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та отримання нею свідоцтва про право на спадщину (а.с. 27 т.1). До позовної заяви долучено копію опису вкладення у цінний лист (а.с. 20 т.1).

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла позивач у справі - ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №583 від 11.07.2022 року (а.с. 177 т.2).

Згідно повної копії спадкової справи №12/2023, заведеної приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало В.В. після ОСОБА_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , до нотаріуса звернулись 07.02.2023 ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини (а.с. 176 т.2) та 13.02.2023 ОСОБА_3 (донька спадкодавця) із заявою про відмову від прийняття спадщини з будь-яких підстав (за заповітом, за законом, за заповідальним розпорядженням) (а.с. 184 т.2).

Зазначені вище заяви були подані до нотаріуса після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини після ОСОБА_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , який сплинув 11 січня 2023 року.

ОСОБА_1 на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою по АДРЕСА_3 і на день смерті проживала (мала склад сім`ї) одна, що підтверджується копією довідки Могилівської сільської ради від 13.02.2023 року №133 (а.с. 188 т.2).

Згідно із положеннями частини 1 статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Необхідно також зауважити, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України (частина друга статті 4 ЦК України).

Актами цивільного законодавства України є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону (частина четверта статті 4 ЦК України).

Стосовно виміру ієрархії актів цивільного законодавства по горизонталі, то в статті 4 ЦК України закріплюється пріоритет норм ЦК (як основного регулятора приватних відносин) над нормами інших законів. Причому, що такий спосіб вирішення колізії норм ЦК із нормами інших законів, із констатацією пріоритету норм ЦК над нормами інших законів, підтримувався, зокрема, Конституційним Судом України (див. рішення від 13 березня 2012 року у справі №5-рп/2012), Верховним Судом України (див. постанову Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, постанову Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2023цс15), Великою Палатою Верховного Суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року в справі №334/3161/17 (провадження №14-188 цс 20).

Щодо виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, то в статті 4 ЦК України встановлено повний перелік нормативно-правових актів, якими можуть регулюватися цивільні відносини. Крім Конституції України, ЦК України та інших законів України, цивільні відносини можуть регулюватися, за загальним правилом, лише такими підзаконними актами, як: акти Президента України, видані у випадках, установлених виключно Конституцією України; постанови Кабінету Міністрів України, що не суперечать положенням ЦК України та інших законів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням ЦК України, або іншому закону, мають застосовуватися відповідні положення ЦК або іншого закону. Інші органи державної влади України та органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативні акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, установлених Конституцією України та законом. Таким чином можливість видання актів цивільного законодавства на підзаконному рівні для зазначених органів суттєвим чином обмежена (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі № 490/7071/16-ц (провадження № 61-25815св18).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (стаття 1270 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (частина перша статті 1273 ЦК України).

За змістом пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», в редакції, чинній на час відкриття спадщини після ОСОБА_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що:

правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України;

строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини;

законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини;

пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на час відкриття спадщини після ОСОБА_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 січня 2023 року у справі №676/47/21.

Частиною першою статті 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (ч. 1 ст. 1277 ЦК України).

Враховуючи, що у встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини після ОСОБА_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ніхто не звернувся; встановивши, що на час смерті спадкодавця вона проживала одна, - ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року до участі у справі, у якості правонаступника ОСОБА_1 , залучено територіальну громаду в особі Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

Необхідно зауважити, що за життя ОСОБА_1 склала заповіт від 20.08.2015 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В. за реєстровим №702, відповідно до якого ОСОБА_1 заповідає ОСОБА_3 усе належне на день смерті майно, з чого б воно не складалось, де б воно не знаходилось.

За змістом частини першої статті 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_3 (донька спадкодавця) подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини 13.02.2023, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 1270 ЦК України.

За положеннями статті 1281 ЦК України, тут і надалі у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин на час відкриття спадщини після позичальника ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч. 2 ст. 1281 ЦК України).

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (ч. 3 ст. 1281 ЦК України).

Частиною 4 вказаної вище статті установлено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер (а.с. 15 т.1).

Відповідно до повної копії спадкової справи №7/2009, заведеної Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (яка надана Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою), із заявою про прийняття спадщини звернулась 30.01.2009 року ОСОБА_1 (а.с. 60 зворот т.2).

09 січня 2009 року до нотаріальної контори за вхідним №13 надійшла вимога Дніпропетровської філії ТОВ «Укрпромбанк» від 25.12.2008 року, за змістом якого, зокрема, керуючись статтею 1281 ЦК України, у зв`язку з відкриття спадщини після ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , банк просить нотаріуса довести до відома спадкоємців, що спадкодавцем був укладений кредитний договір №203 від 16.08.2006 року; сума заборгованості буде уточнена на день оплати (а.с. 72 т.2).

Державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_1 видані свідоцтва про право на спадщину за законом:

- від 06 жовтня 2009 року №1-2280 на автомобіль марки Ауді А8, 2004 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_4 (а.с. 73 т.2);

- від 28 січня 2010 року №2-233 (додаткове) на житловий будинок з господарчо-побутовими спорудами, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_3 (а.с. 83 зворот т.2);

- від 28 січня 2010 року №2-231 (додаткове) на спадкове майно, що складається з простих іменних акцій акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закритого акціонерного товариства) в кількості 205 штук сумарною номінальною вартістю 2050,00 грн. (а.с. 85 т.2);

- від 28 січня 2010 року №2-235 (додаткове) на житловий будинок по АДРЕСА_2 (а.с.16 т.1, 86 зворот т.2).

Листом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 08.10.2009 року №1707/01-14 повідомлено ТОВ «Укрпромбанк», що 06.10.2009 року нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 72 зворот т.2).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши своєчасне пред`явлення ТОВ «Укрпромбанк» до нотаріальної контори вимоги кредитора - 09 січня 2009 року, тобто у строки, передбачені ч. 2 ст. 1281 ЦК України, у межах шести місяців з дня відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для визнання ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", який є правонаступником ТОВ «Укрпромбанк», таким, що позбавлене права вимоги за кредитним договором №203 від 16.08.2006 року, укладеним між ОСОБА_4 та ТОВ «Український Промисловий Банк».

Оскільки позовні вимоги про визнання припиненими зобов`язань по кредитному договору №203 від 16.08.2006 року та по іпотечному договору №203 від 16.08.2006 року є похідними від визнання кредитора таким, що позбавлений права вимоги за основним (кредитним) договором, такі позовні вимоги задоволенню також не підлягають.

Більше того, судом апеляційної інстанції встановлено, що заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2011 року у цивільній справі №2-314/11 задоволено частково позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та вирішено накласти стягнення на автомобіль марки AUDI A8, номер шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_5 , отриманий в спадщину ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобіль за реєстром №1-2280, виданого 06 жовтня 2009 року Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, для задоволення грошових вимог за кредитним договором №203 від 16 серпня 2006 року в сумі 147775,81 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено. Вказане заочне рішення набрало законної сили 01.04.2011 року (а.с. 95-96 т.2).

У вказану вище заочному рішенні суд дійшов висновку, зокрема, що ОСОБА_1 відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України та змісту вимог в строк до 20 квітня 2010 року була зобов`язана погасити одноразово заборгованість по кредитному договору №203 від 16 серпня 2006 року, або погодити з банком до 30 квітня 2001 року порядок погашення заборгованості. Однак, зобов`язання щодо сплати заборгованості не виконані.

Отже, факт дотримання кредитором за кредитним договором №203 від 16 серпня 2006 року строків пред`явлення вимоги до спадкоємця, що передбачені статтею 1281 ЦК України, був предметом доказування у справі №2-314/11, рішення у якій набрало законної сили.

Частиною першою статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Закон №1952-IV) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №755/9555/18 міститься правовий висновок про те, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі №915/127/18).

Відповідно до статті 11 Закону №1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону №1952-IV в редакції, чинній до 16 січня 2020 року, унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Проте згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону №1952-IV викладено в новій редакції.

Так, відповідно до абзаців 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону №1952-IV в редакції, чинній з 16 січня 2020 року до 26 липня 2022 року, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Згідно з абзацом 3 частини третьої статті 26 Закону №1952-IV в редакції, чинній з 26 липня 2022 року, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Отже, в розумінні положень наведеної норми в редакції на час розгляду даної справи апеляційним судом, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону №1952-IV в попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Водночас у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» встановлено, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

За змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі №1952-IV.

Враховуючи викладене, оскільки з 16 січня 2020 року матеріально-правове регулювання спірних реєстраційних відносин істотно змінилося, то наразі ефективним способом захисту порушених прав є саме вимога про скасування державної реєстрації обтяження.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі №914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах №906/516/19, №905/633/19, №922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі №922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі №910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі №916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі №278/3367/19-ц, від 20 квітня 2022 року у справі №454/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі №380/715/19, від 06 липня 2022 року у справі №754/12170/16-ц, від 27 липня 2022 року у справі №447/2851/19.

Таким чином, не підлягає задоволенню вимога щодо виключення з Реєстрів іпотек та заборон відчуження нерухомого майна запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна - Польового стану, розміщеного по АДРЕСА_1 , який належить ТОВ АК «Самара», у зв`язку з неналежним способом захисту. Крім того, така вимога є похідною від залишених без задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що позбавлене права вимоги до спадкоємця боржника, визнання припиненими зобовязань за кредитним договором та іпотечним договором №203 від 16.08.2006 року, укладеним між ТОВ АК «Самара» та ТОВ «Український Промисловий Банк».

На викладене вище місцевий суд увагу не звернув, у повному обсязі фактичних обставин не встановив, не дослідив спадкову справу після позичальника ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги про визнання припиненими зобов`язання по іпотечному договору №203 від 16.08.2006 року, укладеному між ТОВ АК «Самара» та ТОВ «Український Промисловий Банк», а також виключення з Реєстрів іпотек та заборон відчуження нерухомого майна запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке належить ТОВ АК «Самара», обґрунтовані посиланнями на позбавлення кредитора права вимоги до спадкоємця позичальника за основним (кредитним) договором №203 від 16.08.2006 року, укладеним між ОСОБА_4 та ТОВ «Український Промисловий Банк», а також припиненням зобов`язань по основному (кредитному) договору №203 від 16.08.2006 року.

Тобто, вимога про визнання припиненими зобов`язання по іпотечному договору та виключення записів про іпотеку і заборону відчуження нерухомого майна є похідними та нерозривно пов`язаними з вимогами про визнання кредитора таким, що позбавлений права вимоги та визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором.

Враховуючи предявлення позову у даній справі у лютому 2021 року та перебування справи у провадженні судів з квітня 2021 року; беручи до уваги, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи, який також передбачений статтею 6 Конвенції, колегія вважає за можливе спільний розгляд позовних вимог у даній цивільній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За змістом ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Приймаючи до уваги відмову в задоволенні позову, наявні підстави для скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2022 року у даній цивільній справі №196/143/21.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, з позивача ТОВ Агропромисловий комплекс «Самара» на користь ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого останнім судового збору при поданні апеляційної скарги на рішення суду (6810,00 грн.) та касаційної скарги на ухвалу суду (1240,50 грн.) в загальному розмірі 8050,50 грн. (а.с. 120, 199 т.1).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" задовольнити.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , правонаступником якої є територіальна громада в особі Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромисловий комплекс «Самара» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Промисловий Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвестохіллс Веста», про визнання кредитора таким, що позбавлене права вимоги, визнання припиненими зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами, виключення записів з реєстрів відмовити у повному обсязі.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2022 року, скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромисловий комплекс «Самара» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" () судові витрати у розмірі 8050 (вісім тисяч п`ятдесят) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова