Справа № 541/2530/22
Номер провадження 2/541/95/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 березня 2023 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі

головуючого судді Вірченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Циганової Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства ім. Зубковського про розірвання договору оренди земельної ділянки,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПП ім. Зубковського про розірвання договору оренди земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивачу на праві особистої приватної власності належить земельна ділянка площею 3,3325 га, яка розташована на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер :00:007:0004, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 28 травня 2019 року між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки б/н строком на 7 років, обов`язок проведення державної реєстрації якого покладався на відповідача. При укладанні договору оренди ОСОБА_1 розраховував, що в травні 2026 року строк дії договору сплине і він зможе користуватися належною йому земельною ділянкою самостійно. Однак, державну реєстрацію вказаного договору відповідачем було здійснено лише 02 березня 2020 року. Земельна ділянка ПП ім. Зубковського орендувалась протягом тривалого часу, тому фактичної передачі земельної ділянки на час підписання спірного договору не відбувалось. ОСОБА_1 розраховував на добропорядність відповідача, помилково вважав, що істотних порушень умов договору не буде. З метою неправомірної латентної пролонгації дії договору відповідачем до договору було включено п. 10.1, зі змісту якого вбачається, що він набирає чинності після його державної реєстрації. Порушення відповідачем строків державної реєстрації договору є істотним порушенням умов вказаного договору, оскільки внаслідок такого порушення фактично відбувається пролонгація договору проти волі позивача до 02 березня 2027 року. В зв`язку з наведеним просив розірвати договір оренди земельної ділянки б/н від 28 травня 2019 року, укладений між ним та ПП ім. Зубковського.

Представником відповідача суду було надано відзив на позовну заяву, у відповідності з яким він просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Договір оренди земельної ділянки від 28 травня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП ім. Зубковського, було зареєстровано 02 березня 2020 року Шахворостівською сільською радою Миргородського району Полтавської області. Проте, незважаючи, що реєстрацію договору було проведено через вісім місяців з дня його підписання, строк дії договору припиняється в травні 2026 року. Окрім того, позивачу своєчасно виплачувалась орендна плата за договором. Оскільки орендар не порушував жодних прав орендодавця, визначених законом та договором, підстави для розірвання договору оренди землі відсутні.

В судове засідання сторони не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача та представник відповідача надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02 травня 2019 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки розміром 3,3325 га, яка розташована на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер :00:007:0004, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 7).

28 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ПП ім. Зубковського було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки б/н (а.с. 8).

У відповідності з п. 3.1 зазначеного договору його було укладено строком на 7 років.

П. 6.1 договору оренди земельної ділянки визначено, що земельна ділянка вважається переданою орендодавцем орендарю з дати державної реєстрації права оренди.

Відповідно до п. 10.1 вказаного договору він набирає чинності з дати реєстрації права оренди земельної ділянки, зазначеної в п. 2.1 цього договору.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 202832684 від 04 березня 2020 року, державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер :00:007:0004, яке виникло на підставі договору оренди землі б/н від 28 травня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПП ім. Зубковського, було здійснено 02 березня 2020 року (а.с. 9).

Ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У ст. 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з таких підстав є відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, тому вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Таким чином, сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання.

Ст. 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

У відповідності з ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно ст. 125 ЗК України право на земельну ділянку, а також право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У ст. 13 Закону України «Про оренду землі» надано визначення договору оренди землі, а саме - договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (ст. 14 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно із ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Ст. 20 вказаного Закону передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Момент укладення договору визначено у ст.ст. 638, 640 ЦК України та вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним.

Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі.

Права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як передбачено ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі».

Сторони в договорі оренди землі мають право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства.

Разом з тим, якщо сторони не вказали про час (термін, календарну дату, подію) початку перебігу та закінчення строку договору, діють загальні правила, передбачені спеціальним Законом України «Про оренду землі», який прямо встановлює, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації.

Оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (ч. 2 ст. 631 ЦК України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше, відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19).

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї зі сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для дострокового розірвання договору, оскільки позивач не довів істотного (в розумінні ст. 651 ЦК України) характеру порушень відповідачем своїх обов`язків.

У п. 10.1 договору оренди сторони погодили, що цей договір набирає чинності з дати реєстрації права оренди земельної ділянки. Момент укладення договору, а отже, і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору. Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договору його текст не містить, як і не містить прямого обов`язку орендаря здійснити таку реєстрацію та строків її проведення.

Укладаючи договір оренди, сторони, керуючись принципом свободи договору, мали право відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України передбачити інші умови щодо застосування умов договору до відносин між ними.

В даному випадку відсутні підстави вважати, що в день підписання договору розпочав перебіг обумовлений сторонами 7-річний строк оренди, закінчення якого позивач очікував у 2026 році.

Посилання позивача на підстави для розірвання договору, що передбачені ст. 651 ЦК України, а саме, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом, не можуть бути взяті судом до уваги, огляду на наступне.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Позивачем та його представником не доведено існування об`єктивних обставин, що вказують на наявність значної міри позбавлення того, на що орендодавець розраховував при укладенні договору оренди земельної ділянки.

Враховуючи зазначене, підстав для задоволення позову не вбачається.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 141, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства ім. Зубковського про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 06 квітня 2023 року.

Суддя: О. М. Вірченко