Справа № 486/448/22
Провадження № 2/486/79/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Волкової О.І.,

за участю: секретаря судового засідання - Жук А.Ю.,

представника позивача Аксьонова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську, Миколаївської області цивільну справу за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за використану наперед відпустку,-

ВСТАНОВИВ:

До Южноукраїнського міського суду Миколаївської області надійшла позовна заява від представника ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ПАЕС» Аксьонова М.В. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за використану наперед відпустку.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача пояснив, що на підставі заяви відповідача про звільнення за власним бажанням від 05.10.2020 було видано наказ ВП «ПАЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» від 05.10.2020 № 974-ос «Про розірвання трудового договору за власним бажанням». В трудових правовідносинах відповідач перебував з позивачем з 24.12.2015 по 09.10.2020. У 2020 році відповідач ОСОБА_1 пееребував у відпустці за період роботи з 24.12.2019 по 28.09.2020 загальною тривалістю 52 календарних днів. Відповідно до п. 2 наказу № 974-ос від 05.10.2020 «Про розірвання трудового договору за власним бажанням» було визначено бухгалтерії провести утримання із заробітної плати відповідача, оскільки використано щорічну відпустку за 2020 рік у кількості 11 календарних днів. Після закінчення відпустки та до дня звільнення з відповідача була відсутня можливість відрахувати грошові кошти із його заробітньої плати для покриття заборгованності за невідпрацьовані дні відпустки в повному розмірі. У зв`язку з цим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 3 784,99 грн. До сьогодні відповідач суму боргу не сплатив, тову позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

У судове засідання 22.06.2023 позивач не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовну заяву та суду пояснив, що після отримання вимоги позивача відповідач в добровільному порядку відшкодував 1 000 грн, що підтверджує факт того, що відповідач визнав заборгованність.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з позивачем ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ПАЕС» з 24.12.2015 по 09.10.2020 (а.с. 9).

Відповідно до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ПАЕС» від 05.10.2020 № 974-ос ОСОБА_1 було звільнено 09.10.2020 за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України (а.с.11).

Судом встановлено, що перед відповідачем ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ПАЕС» у позивача ОСОБА_1 виникла заборгованість за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого часу у розмірі 3 784,99 грн.

Порядок та умови надання щорічних основних та додаткових відпусток визначено в статті 79 КЗпП України та ст. 10 Закону України «Про відпустки». В цих нормах законодавства зазначено, що у перший рік роботи після закінчення шести місяців безперервної роботи на підприємстві працівник має право на щорічні основні та додаткові відпустки повної тривалості; щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного року; крім того є категорія працівників, яким надаються відпустки за їх бажанням в зручний для них час і до настання шестимісячного терміну. Як правило, такі відпустки надаються працівникам наперед, а при звільненні потрібно проводити відрахування із заробітної плати.

Згідно з положеннями статті 22 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року.

Відрахування, передбачене частиною першою цієї статті, не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи у зв`язку з: 1) призовом або прийняттям (вступом) на військову службу, направленням на альтернативну (невійськову) службу; 2) переведенням працівника за його згодою на інше підприємство або переходом на виборну посаду у випадках, передбачених законами України; 3) відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, а також відмовою від продовження роботи у зв`язку з істотною зміною умов праці; 4) змінами в організації виробництва та праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, скороченням чисельності або штату працівників; 5) виявленням невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, що перешкоджають продовженню даної роботи; 6) нез`явленням на роботу понад чотири місяці підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, якщо законодавством не встановлено більш тривалий термін збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні; 7) поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу; 8) направленням на навчання; 9) виходом на пенсію. Відрахування із заробітної плати за невідпрацьовані дні відпустки у разі смерті працівника не провадиться.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Ця стаття визначає загальні умови існування цивільно-правових зобов`язань, що виникають у зв`язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави.

Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Разом із тим, згідно із статтею 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відповідач отримав спірні кошти відповідно до положень КЗпП України та Закону України «Про відпустки», тобто з достатньої правової підстави.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Такі ж висновки щодо застосування статті 1215 ЦК України викладені у: постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року, справа N 6- 151цс13, від 02 липня 2014 року, справа N 6-91 цс 14; постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року, справа N517/186/17, від 28 березня 2018 року, справа N 173/166/17, від 03 травня 2018 року, справа N 473/2859/17.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Грошова компенсація за відпустку згідно із Законом України «Про оплату праці» та Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України № 5 від 13.01.2004 року (пп. 2.2.12.) є елементом, який входить до фонду оплати праці і за своєю природою в цих правовідносинах є платежем, який прирівнюєтья до заробітної плати, оскільки є компенсаційною виплатою.

Оскільки кошти перераховувались позивачем для передачі відповідачу не безпідставно, а відповідно до правової підстави, за відсутності рахункової помилки зі сторони позивача і недобросовісності з боку набувача (відповідача), тому застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, відповідно до якої зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в цьому випадку відсутні підстави для задоволення позову.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями ч. 1 ст. 79, п. 2 ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 233 КЗпП, ч. 5 ст. 10, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», ч. 1 ст. 22 Закону України «Про відпустки», статтями 1212, 1215 ЦК України, статтями 4, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» про стягнення заборгованості за використану наперед відпустку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олена ВОЛКОВА