Справа № 331/1874/22
Провадження № 2/331/147/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Світлицької В.М.,

за участю секретаря Приходько Ю.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «ФК «Ріальто» звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що 09.01.2020 р. між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (торгова марка «Monetka») та ОСОБА_1 укладено договір № 2-2, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4000,00 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «МР Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації ОСОБА_1 на веб сайті в мережі інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». 20.07.2020 р. між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги №20/07/2020-Р/М, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 2-2 від 09.01.2020 р. перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 13 331,48 грн., яка складається з: 4000,00 грн. заборгованість за кредитом; 1790,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом за період з 09.01.2020 р. по 08.02.2020 р. (включно); 7541,48 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 09.02.2020 р. по 07.06.2020 р. (включно), відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати.

Ухвалою від 08.07.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін.

13.09.2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 було укладено договір № 2-2 від 09.01.2020 р. про надання кредитних коштів в розмірі 4000,00 грн. 20.07.2020 р. ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» було передано право вимоги за договором № 2-2 до ТОВ «ФК «Ріальто». ОСОБА_1 не було повідомлено про відступлення права вимоги та зміни кредитора. Відповідно до п. 1ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. У цій справі доказів збільшення строку позовної давності суду не представлено, і більше того така умова не була б складовою частиною укладеного кредитного договору, оскільки такий договір про збільшення строку позовної давності мав би бути підписаний відповідачем (відповідач таких умов не підписував). Пеня нарахована за кредитним договором № 2-2 від 09.01.2020 р. не відповідає вимогам ЗУ «Про споживче кредитування». 30.07.2020 р. приватним нотаріусом Київського МНО Тимошенко Л.А. було вчинено виконавчий напис № 439 від 30.07.2020 р., у зв`язку із боргом за кредитним договором № 2-2 від 09.01.2020 р. ТОВ «ФК «Ріальто» використав позасудовий спосіб стягнення заборгованості. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя визнано виконавчий напис № 439, вчинений 30.07.2020 р. приватним нотаріусом Київського МНО Тимошенко Л.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» заборгованості у розмірі 22 340,00 грн. та 1100,00 грн. сплати за вчинення виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню. Посилаючись на зазначенні обставини, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

26.09.2022 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що укладений кредитний договір не відносить до споживчого кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України; в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, п. 3.3 кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості. Таким чином, в порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Щодо договору про відступлення права вимоги № 20/07/2020-Р/М від 20.07.2020 р., то правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Строк кредиту становить 30 днів, початок перебігу позовної давності розпочався 08.02.2020 року, з цього моменту потрібно розраховувати позовну давність. Згідно наданого ТОВ «ФК «Ріальто» розрахунку заборгованості за договором № 2-2 від 09.01.2020 р. вбачається, що ні штрафних санкцій, ні пеня не були нараховані за невиконання зобов`язань за договором № 2-2 від 09.01.2020 р. Крім цього, наявність рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/3079/20 про визнання виконавчого напису, вчиненого 30.07.2020 р. приватним нотаріусом КиївськогоМНО Тимошенко Л.А., зареєстрованого в реєстрі за № 439, таким що не підлягає виконанню, не свідчить про подвійне стягнення заборгованості за договором № 2-2 від 09.01.2020 р.

19.10.2022 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що жо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. У цій справі доказів збільшення строку позовної давності не представлено. ОСОБА_1 не було повідомлено про відступлення права вимоги та заміни кредитора. Пеня нарахована за кредитним договором № 2-2 від 09.01.2020 р. не відповідає вимогам ЗУ «Про споживче кредитування». Позивачем не здійснювалися заходи досудового врегулювання спору.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду, у судове засідання не з`явився, поважну причину неявки суду не повідомив, заяв не надав.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 09.01.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «Monetka») та ОСОБА_1 укладено договір № 2-2, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4000,00 гривень, строком на 30 днів, тобто до 08.02.2020 р.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 4000,00 гривень, що не заперечувалось відповідачем. ОСОБА_1 не сплатив товариству грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом.

20.07.2020 р. між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» було укладено договір про відступлення права вимоги № 20/07/2020-Р/М, відповідно до умов якого право вимоги, зокрема, за договором № 2-2 від 09.01.2020 р. перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто».

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені ЗУ «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Оскільки договір підписаний ОСОБА_1 шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства до особистого кабінету договір між первісним кредитором та відповідачем ОСОБА_1 не було б укладено, оскільки без виконання вказаних дій в їх сукупності, у тому числі і підписання договору, неможливе отримання грошових коштів. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з розрахунку, станом на 07.07.2022 р. загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за договором №2-2 від 09.01.2020 р. становить 13 331,48 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4000,00 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 0,00 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим процентам - 1790,00 грн.; заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами, згідно п.3.3. договору 7541,48 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 0,00 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 0,00 грн.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 4000,00 гривень заборгованості за кредитом та 1790,00 гривень заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом за період з 09.01.2020 р. по 08.02.2020 р. (включно), підлягають задоволенню із наступних підстав.

Згідно з пунктом 1.1 кредитного договору товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 4000,0 гривень (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Пунктом 1.2. кредитного договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 1,7% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного п.1.3. цього договору.

Відповідно до п. 1.3. кредитного договору встановлено, що строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів.

Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (далі- Правила), які розміщені на сайті monetka.ua (п.1.4 договору).

Згідно з п. 2.4.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Встановлено, що строк дії договору від 09.01.2020 року сторонами визначений 30 днів, якщо позичальник не виявить наміру пролонгувати даний договір (п. 1.3 договору).

Пунктом 3.3. договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Слід зазначити, що пункт 3.3. договору чітко передбачає нарахування відсотків за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом, а не за кожен день прострочення виконання зобовязання.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_1 процентів на підставі пункту 3.3. кредитного договору у розмірі 7541,48 грн. нарахованих відсотків після спливу строку кредитування (08.02.2020 р.) є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, суд відхиляє доводи представника позивача про те, що п. 3.3 кредитного договору встановлено розмір процентної ставки відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача 5790,00 грн., з яких: 4000,00 грн. - заборгованості за кредитом; 1790,00 грн. - заборгованість по несплаченим процентам за період 09.01.2020 р. по 08.02.2020 р.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір №01/09/2021 про надання юридичних послуг, укладений між ТОВ «ФК «Ріальто» та ФОП ОСОБА_2 , акт приймання-передачі наданих послуг №11 від 30.11.2021 р., платіжне доручення № 945 від 30.12.2021 року.

Водночас договір про надання юридичних послуг укладено між ТОВ «ФК «Ріальто» та ФОП ОСОБА_2 , а не адвокатом.

На виконання зазначеного договору було складено акт приймання-передачі наданих послуг № 11 від 30.11.2021 р., що підтверджує погодження між фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та замовником ТОВ «ФК «Ріальто» розміру фіксованої вартості юридичних послуг, яка складає 32 400,00 грн., згідно даного акту виконавцем юридичних послуг є фізична особа-підприємець, а не адвокат.

Крім того, згідно із платіжного доручення № 945 від 30.12.2021 року ТОВ ФК «Ріальто» перерахувало ОСОБА_2 32 400,00 грн., як оплата за надання юридичних послуг згідно акту №11 від 30.11.2021 по договору №01/09/2021 від 01.09.2021 р.

Таким чином, ТОВ «ФК «Ріальто» надало суду докази на підтвердження витрат на надання юридичних послуг ФОП ОСОБА_2 , однак позивачем не доведено належними та допустимими доказами витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

За таких обставин заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2481,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 159 від 19.01.2022 р.

На підставі ст.141,142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог, в сумі 1077,52 грн.

Керуючись ст. 11, 15, 16, 525, 526, 530, 610, 625, 1048, 1054 ЦК України, ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (рахунок п/р IBAN НОМЕР_3 в АТ КБ «Приватбанк», код банку 305299, ЄДРПОУ 4349295) заборгованість за договором № 2-2 від 09.01.2020 р. в розмірі 5790 (п`ять тисяч сімсот дев`яносто) гривень 00 копійок, яка складається з: 4000,00 грн. заборгованість за кредитом; 1790,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом за період з 09.01.2020 року по 08.02.2020 року (включно).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (рахунок п/р IBAN НОМЕР_3 в АТ КБ «Приватбанк», код банку 305299, ЄДРПОУ 4349295) судовий збір у розмірі 1077 гривень 52 копійки.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.М. Світлицька