ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5919/23 Справа № 2-6997/11 Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О. М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Верба Андрій Петрович, на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року в цивільній справі номер 2-6997/11 за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_3 зі скаргою на дії державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа ОСОБА_1 , обґрунтовуючи скаргу тим, що в Чечелівському відділі ДВС м. Дніпра Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебував на примусовому виконанні виконавчий лист про стягнення з нього аліментів у розмірі частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 23.11.2011 року та до повноліття дитини.

29.05.2019 року старший державний виконавець Мазур А.С. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №58205306 у зв`язку з його виконанням.

15.10.2020 року він поштою отримав постанову від 17.09.2020 року начальника Чечелівському відділі ДВС Сухова І.О. про скасування процесуального документу від 29.05.2019 року та розрахунок заборгованості без дати складання, складений начальником відділу Суховим І.О., в якому зазначається заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 129706,41 грн.

Даний розрахунок він оскаржував та він визнаний незаконним Дніпропетровським районним судом та Дніпровським апеляційним судом 20.07.2021 року.

20.07.2021 року під час судового засідання в Дніпровському апеляційному суді він отримав «новий» розрахунок від 06.04.2021 року, в якому зазначається заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 21226,17 грн.

Даний розрахунок був також визнаний незаконним Дніпропетровським районним судом та Дніпровським апеляційним судом 25.05.2022 року.

19.07.2022 року він отримав розрахунок від 21.06.2022 року, в якому зазначається заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 7650,05грн.

Даний розрахунок був також визнаний незаконним Дніпропетровським районним судом 08.09.2022 року, 23.09.2022 року рішення набрало законної сили.

26.01.2023 року він отримав черговий розрахунок від 12.10.2022 року, в якому зазначається заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 6803,06 грн.

Даний розрахунок та постанову про арешт коштів від 14.11.2022 року він отримав як сторона судового процесу по справі №204/3138/21, яка розглядається в Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровськ.

Наголошує, що дані документи йому взагалі не надсилались. Крім того, вважає, що виконавцем при складанні розрахунку були допущені математичні помилки.

Скаржник просив суд визнати дії державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савенко О.О. щодо складання розрахунку заборгованості від 12.10.2022 року неправомірними; визнати розрахунок заборгованості від 12.10.2022 року, складений державним виконавцем Савенко О.О., незаконним; зобов`язати державного виконавця Савенко О.О. скасувати постанову про арешт коштів ОСОБА_2 від 14.11.2022 року у виконавчому провадженні №58205306, накладений на підставі розрахунку заборгованості від 12.10.2022 року.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року скаргу ОСОБА_2 , заінтересовані особи Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 на дії державного виконавця - задоволено.

Визнано дії державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савенко О.О. щодо складання розрахунку заборгованості від 12.10.2022 року неправомірними.

Визнано розрахунок заборгованості від 12.10.2022 року, складений державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савенко О.О., незаконним.

Покладено зобов`язання на державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савенко О.О. скасувати постанову про арешт коштів ОСОБА_2 від 14.11.2022 року, у виконавчому провадженні №58205306, накладений на підставі розрахунку заборгованості від 12.10.2022 року, складений державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савенко О.О.

Із вказаним рішенням не погодилась заінтересована особа Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року, судові витрати покласти на скаржника ОСОБА_2 .

Доводами апеляційної скарги наведено, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, а також такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судом проігноровано доводи представника Другого Правобережного ВДВС та додані до відзиву від 14.02.2023 року докази того, що скаржником пропущено строки оскарження даного розрахунку від 09.09.2022 року на суму 6803,06 грн, а саме, ОСОБА_2 , оскаржував розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на суму 129706,41 з примусового виконання виконавчого листа-дублікату №2-6997/11 від 25.01.2019 року, але в цьому розрахунку було зазначено, що в січні 2017 року нарахування аліментів за період з 01.01.2017 року по 16.01.2018 року в розмірі 801,55 грн та з 17.01.2017 року по 31.01.2017 року аліменти в розмірі 506,70 грн. Також ОСОБА_2 оскаржував розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на суму 21226,17 грн та за ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.12.2017 року по справі №185/3198/21 визнано розрахунок заборгованості від 04.04.2021 року на суму 21226,17 грн незаконним і цьому розрахунку було зазначено нарахування аліментів за період з 01.01.2017 року і розмірі 801,55 грн, та з 17.01.2017 року по 31.01.2017 року аліменти в розмірі 225,00 грн.

Суд не взяв до уваги, що складаний новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 14.02.2023 року на суму 4715,94 грн за період з 01.01.2016 року по 08.01.2019 року. постанову про зняття арешту коштів від 14.02.2023 року в розмірі 6803,60 грн.

Станом на 26.04.2023 року предмет спору у справі, що розглядалась був фактично вичерпаним, та скарга задоволенню не підлягала.

На державного виконавця не покладено обов`язок щодо відраховування податку, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості.

Оскаржуваною ухвалою встановлено незаконність розрахунку зі сплати аліментів в сумі 6803,06 грн, який змінений на меншу суму, та покладено зобов`язання на виконавця скасувати постанову про арешт коштів, який накладений в межах суми 6803,06 грн, яку вже скасовано постановою про зняття арешту з коштів від 14.02.2023року, про що маються відомості в відомостях Автоматичної системи виконавчого провадження.

Також із вказаним судовим рішенням не погодилась заінтересована особа ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Верба Андрій Петрович, подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року і постановити нову, якою відмовити в задоволенні скарги.

Висновок суду про дотримання боржником строків звернення зі скаргою до суду є помилковим і суперечить приписам статті 449 ЦПК України та ґрунтується лише на поясненнях ОСОБА_2 . Доказів отримання скаржником розрахунку заборгованості від 12.10.2022 року і постанови про арешт коштів від 14.11.2022 року до суду не надано. Боржник раніше звертався до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з аналогічною скаргою, в якій вказував, що отримав документи 19.01.2023 року. Дана обставина підтверджується копією ухвали від 26.01.2023 року про повернення скарги ОСОБА_2 (справа №2-6997/11, провадження №4-с/175/3/23, суддя Васюченко О.Г.), яка набрала законної сили і не оскаржувалась боржником.

З 29.01.2019 року ОСОБА_2 є боржником у виконавчому провадженні №58205306, неодноразово ознайомлювався з матеріалами провадження, оскаржував дії приватного виконавця, має доступ до Автоматизованої системи виконавчого провадження. А тому ОСОБА_2 повинен був дізнатись про складення розрахунку від 12.10.2022 року і постанови про арешт коштів від 14.11.2022 року у 2022 році, а не 26.01.2023 року як вказано боржником.

Суд не проводив перевірку розрахунків, не витребував і не досліджував правильність винесених даних і документів, на підставі яких було внесено такі відомості, що вказує на неповноту судового розгляду.

Суд першої інстанції не встановив в чому полягає порушення прав боржника і чи порушено таке право заявника в принципі складенням розрахунку від 12.10.2022 року, після якого державний виконавець неодноразово перераховував заборгованість.

В постанові Верховного Суду від 27.04.2021 року у справі №343/1577/18 міститься висновок про те, що незгода боржника зі здійсненням державним виконавцем розрахунком заборгованості за аліментами є підставою для його звернення до державного виконавця із заявою про здійснення перерахунку заборгованості, чи з позовом до суду, а не підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними.

Суд розглянув справу у відсутність стягувача ОСОБА_1 (проживає у Республіці Польща) та її представника. Суд не повідомляв ОСОБА_1 про розгляд справи, не направляв їй копію скарги боржника, чим обмежив її права як стягувача у виконавчому провадженні та її доступ до правосуддя.

Судове рішення безпосередньо впливає на інтереси неповнолітнього ОСОБА_4 (як власника аліментів), якого не було залучено до участі у розгляді справи, тобто вирішив питання щодо осіб, яких не було залучено до участі у справі.

Від скаржника ОСОБА_2 відзив в письмовій формі на апеляційні скарги до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до статей 128, 130 ЦПК України (а.с. 230, 232).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся осіб.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки заявник оскаржує ухвалу суду першої інстанції в частині задоволення вимог скарги про скасування постанови державного виконавця про розшук майна боржника, ухвалену 01 травня 2023 року у виконавчому провадженні №68036264, апеляційний суд переглядає ухвалу суду першої інстанції саме в цій частині.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що в Чечелівському відділі ДВС м. Дніпра Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться на примусовому виконанні виконавчий лист 2-6997/11 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 23.11.2011 року та до повноліття дитини.

Відповідно до розрахунку заборгованості за ВП №58205306 від 21.06.2022 року станом на дату складання розрахунку ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.01.2016 року по 08.01.2019 року в розмірі 6803,60 грн. Заборгованість розрахована виходячи з розміру доходу/ середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості (а.с. 4-7, 58-64).

14.11.2022 року в рамках виконавчого провадження №58205306 державним виконавцем Савенко О.О. ухвалено постанову про арешт коштів ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення 6803,60 грн (а.с. 7зв).

14.02.2023 року в рамках виконавчого провадження №58205306 державним виконавцем Савенко О.О. ухвалено постанову про зняття арешту з коштів ОСОБА_2 (а.с. 71зв).

В матеріалах справи мається довідка Дніпровського міського центру зайнятості ОСОБА_2 за період з 17 січня 2017 року по 31 жовтня 2017 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 отримав дохід в розмірі 4026,16 грн (а.с. 8).

Задовольняючи вимоги скарги, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

В иконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Частина 8 цієї статті передбачає, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 обґрунтовує свою скаргу щодо визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів тим, що виконавець зобов`язаний при визначенні частки аліментів, врахувати, що дохід боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки ним взято за основу розмір доходу/середню заробітну плату працівника для цієї місцевості.

Перевіряючи правильність наведеного обґрунтування, апеляційний суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц (провадження №61-45100сво18), відступаючи від висновку, викладеного у постанові від 07 травня 2018 року у справі № 640/537/14-ц (провадження №61-15685св18) зробив висновок про те, що стаття 81 СК України та частина третя статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим. При цьому Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, до поняття «заробіток» включає також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, відповідно до пункту 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, утримання аліментів провадиться із суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів.

Наведений висновок щодо переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, стосується випадків, коли особа працює та отримує реальний заробіток як дохід, з якого й розраховується розмір аліментів або заборгованості.

Згідно з частиною другою статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Тобто у частині другій статті 195 ЦПК України чітко визначено: заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень.

Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713.

Інструкція містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників.

Інструкція не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об`єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, тобто для обрахування суми обов`язкових податків та зборів у разі отримання особами реального заробітку (доходу).

Стаття 6 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначає, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Відповідно до статті 22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Отже, за змістом ПК України, об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є реальне майно та реальні дії з отримання доходів, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Проте середня заробітна плата для даної місцевості, із якої розраховуються аліменти у разі виникнення заборгованості в особи, яка не працювала, не належить до доходу (прибутку) або його частини, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника реального податкового обов`язку. Тобто середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник не є реальною і не може бути об`єктом оподаткування.

Також варто звернути увагу на те, що за змістом пункту 4 розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих з інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості. Тобто довідка про інформацію про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості є самостійним документом, який береться до уваги при розрахунку заборгованості.

З огляду на наведене апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_2 , зроблений на підставі середньої заробітної плати працівника для відповідної місцевості без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, є неправомірним.

Також, як вбачається з матеріалів справи, 14.11.2022 року в рамках виконавчого провадження №58205306 державним виконавцем Савенко О.О. ухвалено постанову про арешт коштів ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення 6803,60 грн.

14.02.2023 року в рамках виконавчого провадження №58205306 державним виконавцем Савенко О.О. ухвалено постанову про зняття арешту з коштів ОСОБА_2 .

Таким чином, на час постановлення оскаржуваної ухвали постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_2 від 14.11.2022 року було скасовано постановою про зняття арешту з коштів ОСОБА_2 від 14.02.2023 року, отже у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення вимог скарги в цій частині, оскільки фактично права скаржника були добровільно відновлені державним виконавцем.

Наведені в апеляційних скаргах доводи, заслуговують на увагу.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не повному обсязі встановив обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін, не дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відтак, апеляційні скарги підлягають задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням судового рішення про відмову у задоволенні скарги боржника ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Верба Андрій Петрович, задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_2 , заінтересовані особи Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 на дії державного виконавця відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 вересня 2023 року.

Судді: