ЄУН 174/66/23
н/п 2/174/64/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2023 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю: секретаря - Килинчук Л.Л.,

представника позивача - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заочному порядку в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_2 , звернулася до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що 03 вересня 2019 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір безпроцентної позики № 03/09/19-1, відповідно до п.1 якого позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв у власність грошові кошти у сумі 100 498,09 грн., що за курсом НБУ (1 долар США = 25,263473 грн.) на день укладання договору еквівалентно 3 978 доларів США. В свою чергу позичальник зобов`язався повернути позику у визначений договором строк.

04.12.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 до договору позики від 03.09.2019 №03/09/19-1. Даною угодою вносились зміни до п.п.1,5,6 договору, в тому числі змінено графік повернення позики та строк повернення позики до 03.03.2020 та суму, а саме 98 941,70 грн., що є еквівалентом 4 114 доларів США у відповідності до курсу НБУ на день укладення договору у сумі за 1 долар США = 24,05 грн.

В подальшому додатковою угодою № 2 від 05.03.2020 вносились зміни до п.п.1,5,6 договору, в тому числі змінено графік повернення позики та строк повернення позики до 03.06.2020 та суму, а саме 102 356,32 грн., що є еквівалентом 4 114 доларів США у відповідності до курсу НБУ на день укладення договору у сумі за 1 долар США = 24,88 грн.

Додатковою угодою № 3 від 04.06.2020 вносились зміни до п.п.1,5,6 договору, в тому числі змінено графік повернення позики та строк повернення позики до 03.09.2020 та суму, а саме 110 666,60 грн., що є еквівалентом 4 114 доларів США у відповідності до курсу НБУ на день укладення договору у сумі за 1 долар США = 26,90 грн.

Додатковою угодою № 4 від 16.09.2020 вносились зміни до п.п.1,5,6 договору, в тому числі змінено графік повернення позики та строк повернення позики до 03.12.2020 та суму, а саме 116 549,62 грн., що є еквівалентом 4 114 доларів США у відповідності до курсу НБУ на день укладення договору у сумі за 1 долар США = 28,33 грн.

Додатковою угодою № 5 від 30.12.2020 вносились зміни до п.п.1,5,6 договору, в тому числі змінено графік повернення позики та строк повернення позики до 03.03.2021 та суму, а саме 116 631,90 грн., що є еквівалентом 4 114 доларів США у відповідності до курсу НБУ на день укладення договору у сумі за 1 долар США = 28,35 грн.

Додатковою угодою № 6 від 16.03.2021 вносились зміни до п.п.1,5,6 договору, в тому числі змінено графік повернення позики та строк повернення позики до 03.06.2021 та суму, а саме 114 369,20 грн., що є еквівалентом 4 114 доларів США у відповідності до курсу НБУ на день укладення договору у сумі за 1 долар США = 27,80 грн.

Додатковою угодою № 7 від 02.07.2021 вносились зміни до п.п.1,5,6 договору, в тому числі змінено графік повернення позики та строк повернення позики до 03.09.2021 та суму, а саме 113 135,00 грн., що є еквівалентом 4 114 доларів США у відповідності до курсу НБУ на день укладення договору у сумі за 1 долар США = 27,50 грн.

Додатковою угодою № 8 від 29.11.2021 вносились зміни до п.п.1,5,6 договору, в тому числі змінено графік повернення позики та строк повернення позики до 03.03.2022 та суму, а саме 119 418,88 грн., що є еквівалентом 4 352 доларів США у відповідності до курсу НБУ на день укладення договору у сумі за 1 долар США = 27,44 грн.

29 листопада 2021 року відповідач надав розписку, якою підтвердив отримання позики у сумі 119 418,88 грн., що є еквівалентом 4 352 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ «Приватбанк» на день укладення договору - 1 долар США = 27,44 грн. та зобов`язався повернути цю суму у строк до 03.03.2022 позивачу.

Крім того, відповідач зобов`язався повернути суму позики, яка визначена п.1 договору відповідно до графіку повернення позичальником грошових коштів, який визначений у п.5 договору. Також, відповідно до п.1 договору (зі змінами станом на 29.11.2021) відповідач зобов`язався повернути позику таким чином, щоб загальна сума в гривнах, яка підлягає поверненню відповідачу, була еквівалентна 4 352 долари США за курсом їх продажу АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу. Строк повернення грошової суми у повному обсязі настав 03.03.2022, проте відповідач умови договору не виконував починаючи з 04.01.2022, грошові кошти не повернув, що й змусило позивача звернутись до суду за захистом його порушених прав та інтересів. Позивач протягом 2022 р. неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути гроші, однак останній ігнорує виконання свого зобов`язання та станом на дату звернення до суду гроші не повернуті. Просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 165 794,20 грн., штраф 89 446,65 грн. та 3% річних - 695,00 грн., а всього 225 935,85 грн. та понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13.02.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала, посилаючись на вищевказані обставини.

Відповідач в судове засідання не з`явився вдруге, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України (а.с.34,52), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами.

Вислухавши представника позивача ОСОБА_1 , дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, з письмових матеріалів справи слідує, що відповідно до договору позики № 03/09/19-1 від 03.09.2019 позикодавець ОСОБА_2 передав у власність позичальнику ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 100 498,09 грн., що за курсом НБУ (1 долар США =25,263473 грн.) на день укладення договору еквівалентно 3 978 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути позику у визначений договором строк, при цьому сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню позивачу, буде відповідати 3 978 доларів США за курсом НБУ на дату здійснення платежу, який мав настати не пізніше ніж через 3 місяці з моменту укладення договору, тобто до 03.12.2019. За домовленістю позика є безпроцентною. Позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві суму позики відповідно до графіку повернення грошових коштів. (а.с.6-7)

В зв`язку з закінченням строку позики, додатковими угодами до договору позики неодноразово змінювався графік повернення позики та строки платежів, сума позики в залежності від курсу долара. (а.с.8,9,10,11,12,13,14,15)

Відповідно до копії розписки від 23.11.2021, відповідач ОСОБА_3 підтвердив отримання від позивача ОСОБА_2 позики у сумі 119 418,88 грн., що еквівалентно 4 352 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ «Приватбанк» на день укладення договору у сумі 1 долар США = 27,44 грн. та зобов`язався повернути цю суму у строк до 03.03.2022. (а.с.16)

Докази на підтвердження виконання відповідачем ОСОБА_3 свого зобов`язання по поверненню грошових коштів в матеріалах справи відсутні і під час судового розгляду суду не надані.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; при цьому одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною першою ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Виходячи з вимог статей 1046, 1047, 1049 ЦК України у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування цих положень закону суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Вказане відповідає правим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц, від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц, від 02 липня 2017 року у справі №6-79цс14.

Відповідно до ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)».

Відповідно до ч.1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідно до договору позики № 03/09/19-1 від 03.09.2019 позикодавець ОСОБА_2 передав у власність позичальнику ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 100 498,09 грн., що за курсом НБУ (1 долар США =25,263473 грн.) на день укладення договору було еквівалентно 3 978 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути позику у визначений договором строк, при цьому сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню позивачу, буде відповідати 3 978 доларів США за курсом НБУ на дату здійснення платежу, який мав настати до 03.12.2019, однак свої зобов`язання відповідач виконував неналежним чином, внаслідок чого сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди до вказаного договору, умовами яких змінювався графік повернення позики, строки платежів та розмір позики в залежності від курсу долара та відповідно до копії розписки від 23.11.2021 ОСОБА_3 підтвердив отримання від позивача позики у сумі 119 418,88 грн., що еквівалентно 4 352 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ «Приватбанк» на день укладення договору у сумі 1 долар США = 27,44 грн. та зобов`язався повернути цю суму у строк до 03.03.2022, однак свої зобов`язання не виконав, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за вказаним договором в розмірі 165 794,20 грн. (із розрахунку по курсу АТ КБ «Приватбанк» станом на 30.01.2023 (час звернення з позовом до суду) 1 долар США = 40,3 грн).

До того ж, в зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, на підставі п.10 укладеного між сторонами договору, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожен календарний день існування простроченої заборгованості, що за період з 04.01.2022 до 23.02.2022, по курсу АТ КБ «Приватбанк» станом на 30.01.2023 р. складає 89 446,65 грн. (4 352 доларів США х 1% =43,52 доларів США х 51 день =2 219,52 долара США х 40,3 грн. = 89 446,65 грн.).

Окрім того, відповідно до положень ч.2 ст.624 ЦК України, боржник який прострочив грошове зобов`язання зобов`язаний сплатити 3% річних від простроченої суми, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 3 % річних у розмірі 695 грн. (165 794,20 грн. (сума боргу) х 3 % річних х 51 день/ 365 днів = 695 грн.)

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2047,49 грн.

На підставі ст.ст.202, 207, 524-526, 549, 625-627, 1046-1049 ЦК України та керуючись ст.ст.141, 263-265, 274-279, 280-281, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) борг за договором позики у розмірі 165 794,20 грн., штраф за договором позики 89 446,65 грн., 3% річних 695,00 грн., всього 255 935,85 грн. (двісті п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять гривень 85 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2047,49 грн. судових витрат у виді сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.04.2023.

Головуючий - суддя: підпис А.А.Борцова