П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2023 року м. Київ

Справа №759/3002/22

Провадження № 22-ц/824/7664/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гапеки Тетяни Валеріївни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за затримку виплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за затримку виплати аліментів.

Позов мотивований тим, що з 08 жовтня 2004 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Святошинського районного суд ум. Києва від 12 грудня

2019 року.

Рішенням Святошинського районного судум. Києва від 16 червня 2020 року

у справі № 759/22606/19 стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі

3 000,00 грн щомісяця, починаючи з 03 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення було переглянуте в апеляційному суді і залишено без змін

23 листопада 2020 року. Позивач вказував, що факт апеляційного оскарження

ОСОБА_2 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року свідчить про обізнаність відповідачки зі змістом рішення та необхідністю його виконання з 23 листопада 2020 року.

28 серпня 2020 року державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рубан О. Б. відкрито виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , в розмірі 3 000,00 грн щомісяця, починаючи з 03 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

04 лютого 2022 року державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Буряк М. І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 759/22606/19, виданого

17 серпня 2020 року Святошинським районним судом м. Києва. Підставою для закінчення виконавчого провадження став факт погашення заборгованості із аліментів в сумі

29 006,33 грн, яка утворилась за період з 03 грудня 2019 року до 22 вересня 2020 року.

Згодом ОСОБА_1 нарешті отримав 29 006,33 грн в рахунок погашення аліментів за період з 03 грудня 2019 року до 22 вересня 2020 року, що є підставою для нарахування та стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення.

Позивач вказував, що затримка останнього платежу за вересень 2020 року становила понад 400 днів. Для нарахування максимального розміру неустойки достатньо 100 днів затримки оплати аліментів. Таким чином ОСОБА_1 вважав, що має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення в розмірі 100 відсотків заборгованості, а саме 29 006,33 грн.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення

в сумі 29 006,33 грн.

Ухвалою Святошинського районного суд ум. Києва від 28 квітня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У липні 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Осадча Н. О. подала до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Відзив мотивований тим, що у постанові Верховного Суду від 17 листопада

2021 року у справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що «Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі

№ 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі

№ 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».

Починаючи з 23 вересня 2020 року за домовленістю між сторонами, а також за бажанням ОСОБА_3 він мешкав разом з матір?ю в Іспанії та знаходився на її утриманні, що не заперечувалось позивачем. Після переїзду до Іспанії, представником ОСОБА_2 було подано до суду відповідну позовну заяву про припинення стягнення аліментів та про стягнення аліментів (справа № 759/7506/21).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року

у справі № 759/7506/21 припинено з 22 вересня 2020 року стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 000,00 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття присуджених на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року за виконавчим листом № 759/22606/19 виданого 17 серпня

2020 року. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, щомісяця починаючи стягнення

з 12 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Тому відповідачка не мала умислу щодо уникнення від обов?язку сплачувати аліменти та, окрім цього, заборгованості по аліментам, що утворилася, була погашена

в повному обсязі, що підтверджується копією квитанції від 03 лютого 2022 року

№ EZL9-2YUQ-84EE.

На час подання дійсного відзиву син ОСОБА_3 проживає в Іспанії разом з

ОСОБА_2 та знаходиться повністю на її утриманні.

Позивачем не надано в якості доказу розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, який мав бути складений державним виконавцем, в провадженні якого перебувало виконавче провадження № 62875153.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за затримку виплати аліментів відмовлено.

Рішення суд умотивоване тим, що в діях відповідачки відсутня винна поведінка щодо несплати аліментів, а тому підстав для їх стягнення з відповідача немає.

20 березня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гапека Т. В. подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов передчасних та помилкових висновків про відсутність правових підстав для стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, не зазначивши при цьому жодних підстав, які свідчили б про поважність причин несплати відповідачем аліментів. Жодних доказів на підтвердження того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини відповідача суду першої інстанції надано не було, що виключає підстави для звільнення відповідача від сплати пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 20 березня 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу Савченко С. І.

Листом Київського апеляційного суду від 24 березня 2023 року витребувано

з Святошинського районного суд ум. Києва матеріали справи № 759/3002/22.

06 квітня 2023 року матеріали справи № 759/3002/22 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11квітня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Святошинського районного суд ум. Києва від 07 липня 2022 року.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суд ум. Києва від 07 липня 2022 року.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 травня 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу

Стрижеусу А. М.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року прийнято до свого провадження справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гапеки Т. В. на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за затримку виплати аліментів. Призначено справу до розгляду без повідомлення учасників справи

в порядку письмового провадження.

У квітні 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Осадча Н. О. подала до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Святошинського районного суд ум. Києва від 07 липня 2022 року залишити без змін

Відзив мотивований тим, що мотиви та підстави, зазначені в апеляційній скарзі

є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції винесено

у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих судом повноважень, та правильно застосовано судом як норми процесуального та і норми матеріального права.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилам спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзивіна апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що сторони з 08 жовтня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року у справі № 759/5792/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

За час перебування у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син - ОСОБА_3 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року, залишеним без зміно постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада

2020 року, у справі № 759/22606/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі

3 000,00 грн щомісячно, починаючи з 03 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

20 серпня 2020 року постановою державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рубан О. Ю. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 759/22606/19, виданого

17 серпня 2020 року Святошинським районним судом м. Києва, про стягнення

з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 3 000,00 грн щомісяця, починаючи з 03 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року

у справі № 759/7506/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів та про стягнення аліментів, припинено з 22 вересня 2020 року стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 000,00 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття присуджених на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року за виконавчим листом № 759/22606/19 виданого 17 серпня 2020 року.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення

з 12 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року - без змін.

04 лютого 2022 року постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Буряк М. І. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 759/22606/19, виданого 17 серпня 2020 року Святошинським районним судом м. Києва, про стягнення

з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 3 000,00 грн щомісяця, починаючи з 03 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття закінчено у зв?язку із скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (пункт 5 частина перша статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Позивачем не заперечується, а навпаки стверджується, що 03 лютого 2022 року ОСОБА_2 сплатила кошти в сумі 29 006,33 грн в рахунок погашення аліментів за період з 03 грудня 2019 року до 22 вересня 2020 року.

Розрахунку державного виконавця щодо наявності заборгованості зі сплати аліментів матеріали справи не містять, позивачем не надано.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року,

у справі № 759/17492/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів, припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за період часу

з 19 липня 2021 року по 03 березня 2022 року за рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року у справі № 759/7506/21, а з 04 березня 2022 року продовжити виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від

16 червня 2021 року у справі № 759/7506/21. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій сумі в розмірі 1 500,00 грн, щомісяця за період часу з 19 липня 2021 року по 03 березня 2022 року.

У справі № 759/17492/21 судами встановлено, що неповнолітня дитина

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу з 19 липня 2021 року по 03 березня 2022 року проживав разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить відмітка в закордонному паспорті ОСОБА_3 а також його особисті пояснення, які знаходяться в матеріалах справи. З пояснень представника ОСОБА_2 адвоката Осадчої Н.О., Київським апеляційним судом встановлено, що на час розгляду справи судом першої інстанції та на час перегляду справи апеляційним судом, неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю - ОСОБА_2 в Іспанії

з 03 березня 2022 року.

Згідно довідки розрахунку заборгованості по аліментах від 16 березня 2023 року по виконавчому провадженню № 66764919, виданої Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ, станом на 16 березня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 76 081,71 грн.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються

у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти

за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі

№ 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від

16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються

з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер

і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів

є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та

є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 754/4461/21 (провадження № 61-5660св22).

Відповідно до частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;2) подання заяви стягувачем або боржником;3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Результат аналізу вказаної норми матеріального права дозволяє зробити висновок про те, що законодавством України саме на виконавця покладено обов?язок здійснювати розрахунок заборгованості по аліментам, а тому розрахунок заборгованості по аліментам, складений виконавцем і є належним та допустимим доказом у цій категорії справ.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом

у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів (розрахунок державного виконавця) про наявність у ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів за період з 03 грудня 2019 року до 22 вересня 2020 року, враховуючи наявність постанови державного виконавця від 04 лютого 2022 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 759/22606/19, виданого 17 серпня

2020 року Святошинським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі

3 000,00 грн щомісяця, починаючи з 03 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, Київський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) за затримки сплати аліментів.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гапеки Т. В.без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року- без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін, розподіл судових витрат відповідно до статті 1541 ЦПК України апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гапеки Тетяни Валеріївни залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна