Справа № 145/1315/22
Провадження №2/145/376/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2023 р. смт Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Копилової Л. В. ,

за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

Обгрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що восени 1996 року вона заселилася в житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , оскільки на той час працювала в Тиврівській МШПМК - 51. Даний житловий будинок рахувався за вказаним підприємством. Отримавши одну кімнату згодом вона почала користуватися ще й сусідньою кімнатою № НОМЕР_1 , в якій з 1996 року вона зареєстрована та проживає. Таким чином протягом 26 років вона відкрито та безперервно володіє частиною житлового будинку, за власні кошти підтримує квартири, доглядає їх, робила поточний ремонт, встановила вікна та двері, провела комунікації, замінила систему опалення.

З урахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати за нею право власності на кімнати №№ НОМЕР_2 в малосімейному житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_2 , за набувальною давністю.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 на розгляд справи до суду не з`явилися, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в їх відсутність. Позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на розгляд справи до суду не з`явилися, надавши суду письмові заяви про розгляд справи в їх відсутність. Позовні вимоги визнали і не заперечували проти їх задоволення.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наведених підстав.

Судом встановлено, що відповідно до довідок, виданих виконавчим комітетом Тиврівської селищної ради №№65,66 від 11 лютого 2022 року, ОСОБА_1 з 09 квітня 1996 року та по даний час проживає в житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_2 , в кімнаті 212.

Вказаний житловий будинок не перебуває на балансі Тиврівської селищної ради.

З акту обстеження від 15 лютого 2022 року, вбачається, що ОСОБА_1 проживає в кімнатах АДРЕСА_3 , з 1996 року.

За час свого проживання позивачка зробила ремонт, замінила вікна, провела реконструкцію опалення; привела приміщення до стану придатного для проживання; уклала договори про постачання електричної енергії від 01 січня 2019 року, постачання теплової енергії від 01 листопада 2020 року, централізованого водопостачання та водовідведення від 01 грудня 2021 року, надання послуг з поводження побутовими відходами від 01 грудня 2021 року.

Згідно даних технічного паспорту квартира АДРЕСА_4 загальною площею приміщень 36,1 кв.м., житловою - 23,5 кв.м., допоміжною 12,6 кв.м. та складається із коридору 1, кухні 2, житлової кімнати 3, житлової кімнати 4, санвузла 5.

Відповідно до висновку про оцінку майна від 20.01.2022 року, вартість квартири АДРЕСА_4 становить 137 700 грн.

З матеріалів інвентаризаційної справи № 1492 на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 вбачається, що вказаний будинок квартирного типу (гуртожиток). Власником його вказано ЗАТ "Тиврівагробуд".

Згідно довідки про належність такого (запис від 07 червня 2005 року) власником 9/100 часток (жилий фонд) вказаного будинку зазначено підприємство Тиврівська районна міжгосподарська шляхово - будівельна пересувна механізована колона №53 (Тиврівська МШПМК -53).

На вказаному підприємстві як стверджує позивачка ОСОБА_6 вона працювала на час вселення в 1996 році в кімнату № 212.

Як вбачається із довідки б/н, виданої Тиврівською МШПМК -53, в гуртожитку по АДРЕСА_2 за нею рахуються кімнати, в тому числі № 212 (а.122 інвентаризаційної справи).

Згідно довідки ЗАТ "Тиврівагробуд" від 29 вересня 2004 року на балансі у товаристві знаходиться кімната № НОМЕР_1 у вищевказаному гуртожитку (а.213 інвентаризаційної справи).

За змістом ч.ч.1,3 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Умовами виникнення права власності за давністю володіння є: 1)добросовісність; 2) відкритість; 3) безперервність: 4) тривалість володіння. Крім спливу набувальної давності, для виникнення права власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації необхідним є факт такої державної реєстрації.

Для набуття права власності на нерухоме майно, перебігу строку набувальної давності недостатньо. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Набувальна давність застосовується до випадків безтитульного володіння чужим майном.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Верховний суд у постанові КЦС ВС у справі №607/21758/19 від 22.02.2021 року надав аналіз правовому інституту набувальної давності та визначив, що це такий спосіб набуття права власності, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

При цьому, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

У даній справі, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 вселилася в кімнату № НОМЕР_3 гуртожитку як працівник відповідного підприємства, як стверджує вона сама ж - Тиврівської МШПМК -53, за яким рахувався даний житловий будинок, тобто правомірно. В подальшому позивачка почала користуватися сусідньою кімнатою АДРЕСА_5 .

Таким чином суд зазначає, що спірне нерухоме майно - кімнати №№ НОМЕР_2 в гуртожитку неможливо визнати безтитульним.

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку про те, що позивачка ОСОБА_1 в даному випадку не може скористатись положеннями ст.344 ЦК України, так як вселяючись у кімнату гуртожитку АДРЕСА_6 не могла не знати, що вказана кімната належить підприємству, в якому вона працювала, а інша кімната № НОМЕР_1 також є частиною гуртожитку, отже власник квартири позивачці відомий і набути право власності на вказане житло за набувальною давністю у неї не має підстав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 07 квітня 2023 року.

Суддя Копилова Л. В.