Ухвала

05 квітня 2023 року

місто Київ

справа № 727/4344/22

провадження № 61-4112ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мар`ян Іван Степанович, на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 21 березня 2023 року про відмову в ухваленні додаткового рішення, касаційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Міська стоматологічна поліклініка» на постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради про визнання незаконним наказу та його скасування, стягнення заборгованості за заробітною платою та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради (далі - КНП «Міська стоматологічна поліклініка»), просила:

визнати незаконним та скасувати наказ КНП «Міська стоматологічна поліклініка» від 29 квітня 2022 року № 62-к «Про зміну в організації виробництва і праці та зміни істотних умов праці»;

стягнути з КНП «Міська стоматологічна поліклініка» на користь ОСОБА_1 заборгованість за заробітною платою за період з 02 травня 2022 року з розрахунку 7 358,00 грн щомісячно;

стягнути з КНП «Міська стоматологічна поліклініка» на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 09 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 грудня 2022 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування наказу та відшкодування моральної шкоди скасовано.

Позов ОСОБА_1 до КНП «Міська стоматологічна поліклініка» про визнання незаконним і скасування наказу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ КНП «Міська стоматологічна поліклініка» від 29 квітня 2022 року № 62-к «Про зміну в організації виробництва і праці та зміни істотних умов праці».

Стягнуто з КНП «Міська стоматологічна поліклініка» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн. Здійснено розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати залишено без змін.

Урахувавши зміст спірного наказу відповідача, у якому зазначено про переведення ОСОБА_1 з 02 травня 2022 року для подальшої роботи на умовах неповного робочого дня, оскільки відбулися зміни в організації виробництва і праці, обумовлені систематичним недовиконанням виробничого плану лікарями-стоматологами-терапевтами та лікарями-стоматологами-хірургами за період з 01 квітня 2021 року до 31 грудня 2021 року та І квартал 2022 року, і як наслідок, різким зростанням обсягу фінансових витрат, пов`язаних із неефективним використанням робочого часу, енергоресурсів, неможливістю використання праці працівників протягом повного робочого часу, та враховуючи об`єктивні показники фінансово-господарської діяльності КНП «Міська стоматологічна поліклініка», суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів на підтвердження зміни в організації виробництва і праці, внаслідок яких змінилися істотні умови праці позивачки. З огляду на зазначене наявні підстави для скасування спірного наказу відповідача та відшкодування на користь позивачки моральної шкоди.

Водночас суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за заробітною платою, оскільки позивачкою не надано доказів на підтвердження фактичного розміру заробітної плати та її складових, за період з 02 травня 2022 року, відповідних клопотань стороною позивача до суду подано не було.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 21 березня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції відмовлено, оскільки всупереч частині восьмій статті 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів у справі позивачка не зробила про це відповідної заяви.

22 березня 2023 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мар`ян І. С., через модуль «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційного скаргою на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 21 березня 2023 року.

Також 22 березня 2023 року КНП «Міська стоматологічна поліклініка» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 березня 2023 року, у якій просило скасувати оскаржуване судове рішення, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційні скарги подані на судове рішення у малозначній справі та ціна позову в якій не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимоги майнового характеру - про стягнення заборгованості за заробітною платою, з розрахунку 7 358,00 грн щомісячно та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, а також вимоги немайнового характеру - про визнання незаконним та скасування наказу щодо зміни умов праці позивачки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ураховуючи, що позивач не зазначила період за який підлягає стягненню заборгованість за заробітною платою, необхідно виходити з її місячного

розміру - 7 358,00 грн, зазначеного позивачкою, і до ухвалення судом першої інстанції судового рішення, тобто за період з травня 2022 року

до грудня 2022 року, що складає 58 864,00 грн (7 358,00 грн х 8).

Отже, ціна позову у цій справі становить 68 864,00 грн (58 864,00 грн + 10,000,00 грн), яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 250 = 620 250,00 грн).

Справа в частині вимог немайнового характеру - визнання незаконним та скасування наказу відповідача, то вона не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому, Верховний Суд дав оцінку та врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, предмет касаційного оскарження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 немає посилання на зазначені випадки.

У касаційній скарзі КНП «Міська стоматологічна поліклініка» посилається на те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Заявник не зазначив в чому полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Такі посилання стосуються виключно обґрунтування формальних підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі та справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та переоцінки досліджених судами попередніх інстанцій доказів.

Іншим випадком, який є підставою для відкриття провадження у малозначній справі, заявник вказав підпункт «б» пункту 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, а саме, що КНП «Міська стоматологічна поліклініка» позбавлено можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішення при розгляді справи № 727/10944/22 за позовом ОСОБА_1 до КНП «Міська стоматологічна поліклініка» про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Проте заявник не зазначив, які саме обставини, що встановив Чернівецький апеляційний суду у справі № 727/4344/22, він позбавлений можливості спростувати при розгляді справи № 727/10944/22.

Отже, КНП «Міська стоматологічна поліклініка» не обґрунтувало винятки, за наявності яких малозначна справа та справа з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути переглянута Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення ЄСПЛ у справі «Golder v. the United Kingdom» (Голдер проти Сполученого Королівства) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення ЄСПЛ у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення ЄСПЛ у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційні скарги ОСОБА_1 та КНП «Міська стоматологічна поліклініка» подано на судові рішення у малозначній справі та з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мар`ян Іван Степанович, на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 21 березня 2023 року про відмову в ухваленні додаткового рішення, касаційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Міська стоматологічна поліклініка» постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради про визнання незаконним наказу та його скасування, стягнення заборгованості за заробітною платою та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

О. В. Ступак