Ухвала

Іменем України

06 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 2-о-24/10

провадження № 61-3787ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 лютого 2023 року у справі за поданням Вінницької міської ради про призначення ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які визнані судом недієздатними,

ВСТАНОВИВ:

Вінницька міська рада звернулася до суду з поданням про призначення ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які визнані судом недієздатними.

Замостянський районний суд міста Вінниці своїм рішенням від 19 лютого 2010 року подання Вінницької міської ради задовольнив.

Призначив ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які визнані судом недієздатними.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції,

ОСОБА_1 , особа, яка не брала участі у справі, оскаржив його в апеляційному порядку.

Вінницький апеляційний суд своєю ухвалою від 02 лютого 2023 року визнав неповажними підстави для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення Замостянського районного суду міста Вінниці від 19 лютого 2010 року.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Замостянського районного суду міста Вінниці від 19 лютого 2010 року відмовив на підставі пункту 4

частини першої статті 358 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявник на виконання вимог ухвали Вінницького апеляційного суду від 24 січня 2023 року про залишення апеляційної скарги без руху не подав заяву із обґрунтуванням інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

У касаційній скарзі, поданій 14 березня 2023 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Також, до касаційної скарги додана заява про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст ухвали Вінницького апеляційного суду від 02 лютого 2023 року отриманий заявником 13 лютого 2023 року, що підтверджується копією Вінницького апеляційного суду щодо направлення копії ухвали від 02 лютого 2023 року на його адресу, а також інформацією щодо направлення поштових відправлень Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», з вказівкою часу приймання та отримання, згідно з номером ідентифікатора поштового відправлення.

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що Замостянський районний суд міста Вінниці своїм рішенням від 11 лютого 2009 року у справі № 2-о-8-2009 заяви ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недієздатною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнив. Визнав недієздатною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, вказаним рішенням суд не вирішив питання про призначення ОСОБА_3 опікуна.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Апеляційний суд установив, що Вінницька міська рада звернулася до суду з поданням про призначення ОСОБА_2 опікуном

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які визнані судом недієздатними.

Замостянський районний суд міста Вінниці своїм рішенням від 19 лютого 2010 року подання Вінницької міської ради задовольнив. Призначив ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які визнані судом недієздатними.

12 січня 2023 року ОСОБА_1 , особа, яка не брала участі у справі, звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Замостянського районного суду міста Вінниці від 19 лютого 2010 року.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи поважність причин його пропуску тим, що він не був залучений як заінтересована особа при вирішенні справи, що врешті вплинуло на його права і обов`язки.

Вінницький апеляційний суд своєю ухвалою від 24 січня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подання апеляційної скарги відмовив.

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 на рішення Замостянського районного суду міста Вінниці від 19 лютого

2010 року залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявнику надати заяви про поновлення строку на подання апеляційної скарги із зазначенням інших підстав для його поновлення. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

01 лютого 2023 року до апеляційного суду на виконання вимог ухвали суду від 24 січня 2023 року засобами електронного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, в якій заявник зазначив, що у період з 25 грудня 2009 року по 03 березня 2010 року він був членом виборчої комісії, а згодом очолював дільничну виборчу комісію під час проведення чергових виборів Президента України, виконуючи обов`язки державного службовця, які передбачають ненормований робочий день з максимальним навантаженням. Скориставшись цією ситуацію, ОСОБА_2 звернувся із заявою про встановлення опікунства над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Про такі дії ОСОБА_1 не було відомо, при розгляді заяви про встановлення опіки суд не залучив його як заінтересовану особу, про обов`язок суду залучити його до участі у справі він дізнався у листопаді 2022 року після консультацій у адвоката, тому вважав, що наявні підстави для поновлення строку на подання апеляційної скарги.

Вінницький апеляційний суд своєю ухвалою від 02 лютого 2023 року визнав неповажними підстави для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення Замостянського районного суду міста Вінниці від 19 лютого 2010 року.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Замостянського районного суду міста Вінниці від 19 лютого 2010 року відмовив на підставі пункту 4

частини першої статті 358 ЦПК України.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Щодо правил оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за положеннями ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції)

Згідно з підпунктом 13 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон

№ 2147-VIII), судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Підпунктом 9 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України

(у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, судові рішення, що ухвалені до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, однак до порядку розгляду таких скарг застосовуються правила, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За правилами частини першої статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції, далі - ЦПК України 2004 року) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Згідно з частиною третьою статті 294 ЦПК України 2004 року заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Частиною четвертою статті 295 ЦПК України 2004 року передбачено, що апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення Замостянського районного суду міста Вінниці постановлене

19 лютого 2010 року, отже останнім днем строку апеляційного оскарження цього рішення (з урахуванням вихідних і святкових днів) було 11 березня 2010 року.

Ознайомившись із касаційною скаргою, доданими до неї матеріалами та рішеннями суду, наявними у Єдиному державному реєстрі судових рішень, Верховний Суд зробив висновок, що ОСОБА_1 міг самостійно вживати відповідні процесуальні дії з метою забезпечення своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції з відповідною скаргою.

Суд констатує, що заявник раніше 14 грудня 2022 року (дата отримання копії рішення суду першої інстанції) до суду апеляційної інстанції не звертався, жодних дій щодо своєчасного оскарження рішення суду першої інстанції не вживав, належно обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження не надавав.

Щодо правил оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за положеннями ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою)

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) зазначив, що загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій.

Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування причин поважності пропуску цього строку та докази на підтвердження таких причин.

Апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою

в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку

на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє

у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому

статтею 358 цього Кодексу.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання

у принцип res judicata.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, від 03 квітня 2008 року).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Устименко проти України», № 32053/13, від 29 жовтня 2015 року).

Апеляційний суд установив, що подання про призначення

ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до суду було подане Вінницькою міською радою, оскаржуване рішення Замостянського районного суду міста Вінниці ухвалене 19 лютого 2010 року.

Недієздатні особи, над якими встановлено опіку вказаним рішенням, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є матір`ю та рідним братом відповідно ОСОБА_1 , який подав апеляційну скаргу.

Як зазначає ОСОБА_1 у своїй заяві про видачу копії оскаржуваного ним рішення від 28 листопада 2022 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Так, керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень варто зауважити, що Вінницький міський суд Вінницької області в ухвалі

від 10 березня 2023 року у справі № 127/20159/13-ц за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони правонаступником установив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , над яким рішенням Замостянського районного суду міста Вінниці від 19 лютого 2010 року призначено ОСОБА_2 опікуном, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У своїй заяві про усунення недоліків апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначав, що у період з 25 грудня 2009 року по 03 березня 2010 року був задіяний як член та голова дільничної виборчої комісії під час проведення чергових виборів Президента України, проте ця обставина жодним чином не доводить поважності пропуску строку на апеляційне оскарження більш ніж на 12 років.

Єдиними підставами пропуску строку на подання апеляційної скарги ОСОБА_1 вказав на те, що він не був залучений до участі у розгляді справи про встановлення опіки як заінтересована особа, що наразі впливає на його права як спадкоємця, а копію рішення Замостянського районного суду міста Вінниці від 19 лютого 2010 року отримав 14 грудня 2022 року. Жодних інших поважних причин, які б вплинули на неможливість понад 12 років дізнатися про встановлення опіки над близькими

родичами - матір`ю та рідним братом, не зазначив.

Апеляційний суд також установив, що ОСОБА_1 , який подав апеляційну скаргу, недієздатні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також призначений за рішенням суду їх опікун ОСОБА_2 зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, враховуючи ступінь споріднення між заявником та особами, над якими встановлено опіку оскаржуваним рішенням (матір`ю та рідним братом), реєстрацію їх місця проживання за однією адресою, прецеденти Європейського суду з прав людини, поновлення строку на апеляційне оскарження через значний проміжок часу (понад 12 років з моменту ухвалення оскаржуваного рішення) й після смерті особи, над якою було встановлено опіку ( ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 ), - підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження немає і це є правомірним випадком обмеження права на доступ до суду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

З врахуванням викладеного, колегія суддів зробила висновок,

що ОСОБА_1 порушив процесуальні строки реалізації своїх прав, не подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу в межах розумних строків оскарження. В результаті такої бездіяльного ставлення до реалізації своїх процесуальних прав заявник пропустив строк на апеляційне оскарження рішення Замостянського районного суду міста Вінниці

від 19 лютого 2010 року.

Суд апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги здійснив оцінку зазначених заявником обставин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, дійшов правильного висновку, що зазначені ОСОБА_1 обставини не свідчать про поважність причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення, який становить більше 12 років, та підставно відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що Замостянський районний суд міста Вінниці своїм рішенням від 11 лютого 2009 року у справі № 2-о-8-2009 при ухваленні рішення порушив норми процесуального права, не вирішив питання про призначення ОСОБА_3 опікуна,

що вплинуло на його права та обов`язки у справі, яка переглядається,

є безпідставними, оскільки рішення Замостянського районного суду міста Вінниці від 11 лютого 2009 року було ухвалене у справі № 2-о-8-2009 та не є предметом оскарження у справі, що переглядається.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про наявність підстав для скасування ухвали апеляційного суду.

Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків суду апеляційної інстанції

не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду від 02 лютого 2023 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за поданням Вінницької міської ради про призначення ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які визнані судом недієздатними, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук