29.03.2023 Провадження по справі № 2/940/39/23
Справа № 940/703/22

РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2023 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

з участю секретаря судових засідань Студінської Д.В.

представника позивача адвоката Неживка І.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 17000 доларів США та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що з метою придбання автомобіля позивач звернувся до відповідача ОСОБА_1 , який надає послуги з підбору та придбання транспортних засобів, з яким домовився про придбання автомобіля Volkswagen Crafter 2016 року випуску за 17000 доларів США. 09.02.2021 року позивач передав відповідачу 7000 доларів США.

У квітні місяці відповідач зателефонував до позивача та повідомив, що в наявності є автомобіль Mercedes-Benz Sprinter, який по вартості відповідає обумовленій ціні. Після цього відповідач пригнав автомобіль Mercedes-Benz Sprinter та при зустрічі вказав, що його вартість становить не обумовлені 17000 доларів США, а 17500 Євро, що на той момент було еквівалентно 19000 доларів США. Позивач не погодився надати таку суму коштів, оскільки це виходило за обумовлений ліміт.

У подальшому, 15 квітня 2021 року позивач надав відповідачу решту обумовлених коштів в сумі 10000 доларів США. Отже, всього на придбання транспортного засобу позивач передав відповідачу 17000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою.

Згідно усної домовленості сторін відповідач мав продати придбаний автомобіль Mercedes-Benz Sprinter та повернути позивачу кошти до серпня 2021 року.

Втім, на вимогу позивача повернути грошові кошти, відповідач не реагує понад рік, обмежується лише самими обіцянками, у зв`язку з чим ОСОБА_2 змушений звернутися до суду для захисту своїх законних прав та інтересів.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 17.08.2022 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 20.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Неживок І.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні визнав отримання у позивача ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 17000 доларів США для придбання автомобіля. Однак, зазначив, що у зв`язку з доставкою позивачу автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, від якого він відмовився, ним були понесені певні витрати, які позивач повинен відшкодувати.

Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач ОСОБА_1 суду не надав.

Положеннями ч. 8 ст. 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Судом встановлено, що 09.02.2021 року та 15.04.2021 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 попередню оплату за автомобіль Volkswagen Crafter 2016 року випуску у розмірі 7000 доларів США плюс 10000 доларів США, що підтверджується розпискою (а. с. 8).

Ця обставина визнана відповідачем у ході судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Позивач ОСОБА_2 , звертаючись до суду з позовом вказував на те, що відповідач ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 17000 доларів США набув та утримує їх безпідставно, оскільки у його власності не має жодного транспортного засобу за продаж якого він отримав попередню оплату у зазначеному розмірі.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, якщо на виконання юридично ще неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України).

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частини першої статті 202 ЦК України, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру (не договірного) безпосередньо між власником та володільцем майна.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Частинами 1 та 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, у ході судового розгляду справи судом не встановлено наявність будь-яких договорів, які би були укладені між позивачем та відповідачем, на виконання умов яких позивач повинен надати 17000 доларів США.

Оскільки між позивачем та відповідачем не існує договірних зобов`язань, відтак, на переконання суду, грошові кошти, які були надані відповідачу як попередня оплата для придбання автомобіля, підлягають поверненню позивачу ОСОБА_2 на підставі ст. 1212 ЦК України.

Разом з тим, твердження відповідача ОСОБА_1 про понесені ним витрати за доставку автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, які необхідно йому відшкодувати, суд не бере до уваги, оскільки вони є голослівними, не підтверджені жодними доказами.

Отже, з огляду на наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено судом, позивач поніс судові витрати у виді судового збору за подання позовної заяви у сумі 6216 грн. 67 коп., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 1).

Отже, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору у сумі 6216 грн. 67 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 10, 12, 76, 81, 82, 141, 178, 264-268, 354 ЦПК України, статтями 11, 202, 1212 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , грошові кошти у сумі 17000 (сімнадцять тисяч) доларів США та судові витрати у сумі 6216 (шість тисяч двісті шістнадцять) гривень 67 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 06 квітня 2023 року.

Суддя С.В.МАНДЗЮК