КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/2874/22 Головуючий у І інстанції Бабко В.В.
Провадження №22-ц/824/4107/2023 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітньою та працездатною донькою позивачки, проте участі у її утриманні не бере та не надає матеріальної допомоги.

Також ОСОБА_1 вказує, що вона є непрацездатною особою, стан її здоров`я постійно погіршується у зв`язку з тим, що дуже часто хворіє, згідно медичних висновків їй заборонена важка праця. За своїм місцем проживання не може знайти роботу, джерел доходів не має. Коштів на купівлю ліків та необхідні медичні обстеження не вистачає. Позивачка вказує, що дочка ОСОБА_2 на сьогодні навчається та працює неофіційно, отримує пенсію по втраті годувальника, отримані кошти витрачає лише на свої потреби, жодної допомоги не надає, незважаючи на те, що як непрацездатна матір дуже потребує від дочки матеріальної допомоги.

На підставі викладеного у позові, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачки аліменти у розмірі 3000 грн. на її утримання щомісячно, починаючи з дня звернення до суду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до тих, які були викладені під час звернення до суду з позовом.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі на адресу суду апеляційної інстанції не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки №35.01-16/80 від 14 лютого 2000 року, видана Чернобаївською районною філією Черкаського обласного центру зайнятості, про те, що ОСОБА_1 станом на 14 лютого 2022 року не перебуває на обліку, оскільки підходящих вакансій не має (довідка від 17 червня 2022 року №35.01-16/258).

Позивачка проходить лікування та діагностику в КНП «Черкаський обласний онкологічний диспансер ЧОР» Лікувально-діагностичний центр в зв`язку з діагнозом: залізодефіцитна анемія ст.2. фіброаденома правої молочної залози. Лейоміома тіла матки. Внутрішній ендоментріз, дифузно-вузлова форма, без видимого загострення. Хронічний аднексіт, гіпоплазія щитоподібної залози 2ст., без порушення структури, що підтверджено довідкою консультації гематолога від 21 січня 2021 року.

Згідно із останнього висновку ЛКК №37, КНП «Чернобаївська багатопрофільна лікарня Чернобаївської селищної ради» від 11 квітня 2022 року в якому зазначено, що протипоказана робота на висоті, з зоровими навантаженнями, в несприятливих метеумовах, в нічний час, контакт з хімічними речовинами, підняття ваги більше 3 кг, терміном на 1 рік.

Відповідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги від 19 листопада 2021 року №375, даних про трудовий та страховий стаж з Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 ніяких видів соціальної допомоги не отримує.

Щодо відомості №346 від 22 листопада 2021 року з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, ОСОБА_1 отримала з 1 кварталу 2021 року по 2 квартал 2021року по 1000 грн. (код та назва ознаки доходу - 143).

Відповідно до довідки №70 від 07 липня 2022 року, ОСОБА_2 , є студенткою 3-го року навчання (денна форма, за державним замовленням; освітній ступень; бакалавр; спеціальність: Філологія (українська мова та література), факультету гуманітарних наук Національного університету «Києво-Могилянська академія» (4 рівень акредитації). Термін навчання з 01 вересня 2019 року по 28 червня 2023 року.

Згідно із довідки про доходи, Національного університету «Києво-Могилянська академія», ОСОБА_2 дохід (стипендію) не отримує.

Відповідно до довідки про доходи 1553 5750 6753 1597, видана пенсіонеру ОСОБА_2 , в тому що вона перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Деснянського району) і отримує пенсію в разі втрати годувальника в розмірі 2000,00грн, а з березня 2022 року в розмірі 2300 грн.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 інших доходів не отримує.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження, що позивачка відноситься до осіб, які втратили працездатність, або досягла загального пенсійного віку, або є інвалідом I, II чи III групи, а тому ОСОБА_1 не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України та, відповідно ч. 1 ст. 202 СК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність позовних вимог.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов`язків утримувати непрацездатних батьків.

В силу положень ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 містить роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них.

Таким чином, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків виникає за наявності трьох умов: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина і не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.

При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у цивільній справі №212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19).

Приписи ч. 3 ст. 75 СК України вказують, що непрацездатною вважається особа, яка досягла загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний вік і право на призначення пенсії за віком визначається у залежності від набутого особою відповідного страхового стажу і становить 60, 63 і 65 років.

Отже, пенсійний вік з квітня 2021-го для жінок збільшено до 60 років і таким чином вік і правила виходу на пенсію у чоловіків і жінок однакові.

У справі що розглядається, судом встановлено, що позивачка не досягла загального пенсійного віку, на сьогодні їй виповнилось повних 42 роки, медичних документів про встановлення будь-якої групи інвалідності, доказів на достроковий вихід на пенсію, в матеріалах справи відсутні, представником позивача суду не надано.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем на підтвердження обставин, які були б підставою для стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її утримання до суду не надавала, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги у переважній більшості є аналогічними доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву, та не спростовують висновків суду першої інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: