справа № 631/1136/21
провадження № 2/631/153/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2023 року селище міського типу Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Трояновської Т. М.,
за участі секретаря судового засідання Тиндик С. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Нововодолазької селищної ради Харківської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої на підставі договору про надання правової допомоги № 14 від 22 березня 2018 року та ордеру серії ПТ № 201090 від 10 листопада 2021 року діє адвокат Крецул Л. М., звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Нововодолазької селищної ради Харківської області, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що позивач, ОСОБА_1 , є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 09 жовтня 2001 року, реєстраційний № 1154, зареєстрованого Нововодолазьким державним підприємством технічної інвентаризації в реєстраційній книзі № 2 за реєстровим № 180 від 09 жовтня 2001 року.
У даному житловому будинку окрім позивача, зареєстрована її донька ОСОБА_2 , але з лютого 2017 року в даному будинку фактично не проживає.
Як вказала представник позивача, рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 07 травня 2021 року у справі з єдиним унікальним № 631/100/20, ОСОБА_2 була позбавлена батьківських прав стосовно неповнолітньої ОСОБА_3 та з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 .
26 серпня 2021 року виконавчий комітет Нововодолазької селищної ради Харківської області прийняв рішення № 220 про визначення ОСОБА_1 опікуном над малолітньою дитиною ОСОБА_4 . На даний момент відповідач зареєстрована в житловому будинку, що належить на праві власності позивачу, що позбавляє її права вільно володіти майном.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 01 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Нововодолазької селищної ради Харківської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 07 квітня 2023 року визначено про заочний розгляд справи.
Також Нововодолазьким районним судом Харківської області неодноразово постановлялись ухвали про відкладення розгляду справи, у зв`язку із неявкою відповідача у судове засідання.
Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Нововодолазької селищної ради Харківської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судом не вживалось.
Позивач, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, ОСОБА_1 через канцелярію суду 10 січня 2023 року надала заяву, що була зареєстрована за вхідним № 152/23-вх, відповідно до якої просила долучити додаткові докази по справі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, розгляд справи просив провести за її відсутності, зазначивши, що проти заочного розгляду справи не заперечує.
Також представник позивача адвокат Крецул Лариса Миколаївна 07 квітня 2023 року на електронну адресу суду направила заяву, що була зареєстрована за вхідним № ЕП-616/23-вх, відповідно до якої просила позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, розгляд справи провести за відсутності сторони позивача, зазначивши, що проти заочного розгляду справи не заперечують.
Відповідач, ОСОБА_2 , у судові засідання жодного разу не з`явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог Цивільного процесуального законодавства України за адресою місця реєстрації, зазначеною у позові та вказаною у повідомленні Новоселівського старостинського округу № 6 Нововодолазької селищної ради Харківської області. Згідно з даними поштових відділень УДППЗ «Укрпошта» судові повістки повернулися на адресу суду з відміткою про неможливість вручення «адресат відсутній за вказаною адресою», «не проживає». За таких обставин, відповідно до частини 1 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач, ОСОБА_2 , вважається такою, що належним чином повідомлена про розгляд справи.
Про причини своєї неявки ОСОБА_2 суд не повідомляла, ніяких клопотань на адресу суду не направляла. Відзив на позовну заяву у відповідності до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач не подала.
Уповноважений представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Нововодолазької селищної ради Харківської області у судове засідання теж не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись завчасно та у відповідності до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Селищний голова О. Єсін на електронну адресу суду надіслав заяву, що була зареєстрована за вхідним № ЕП-152/21-вх. від 27 січня 2023 року, відповідно до якої проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечував, розгляд справи просив провести за відсутності представника третьої особи.
З цього приводу суд зазначає, що відповідно до положень частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторони позивача та представника третьої особи свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Крім того, у відповідності до приписів частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, і від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, зі згоди сторони позивача, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-зп).
При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).
Частиною 1 статті 77 вказаного нормативно правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Положення частини 2 статті 129 Конституції України визначають основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.
Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Отже у ході розгляду справи в межах заявлених позовних вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю.
З копії договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 09 жовтня 2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та цього дня посвідченого приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Разіною Л. О., зареєстрованого у реєстрі за № 1154, убачається, що ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_5 житловий будинок за АДРЕСА_1 (а. с. 9).
Даний договір зареєстрований Нововодолазьким державним підприємством технічної інвентаризації в реєстраційній книзі №2 за реєстровим № 180 від 09 жовтня 2001 року, де вказано, що житловий будинок в цілому належить ОСОБА_6 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклала шлюб з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 68 від 23 серпня 2002 року (а. с. 6).
Відповідно до копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Новоселівським старостинським округом № 6 Нововодолазької селищної ради Харківської області 21 лютого 2019 року за № 103, у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (власник) та її донька: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (з. б. а. с. 7).
З матеріалів справи убачається, що депутатом Нововодолазької селищної ради Харківської області по виборчому округу № 21 ОСОБА_9 складений акт від 22 березня 2018 року на предмет того, що в домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована, але фактично з лютого місяця 2017 року не проживає громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Даний акт складений у присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які його скріпили своїми підписами (а. с. а. с. 8).
Згідно копії довідки про склад родини, виданої Новоселівським старостинським округом № 6 Нововодолазької селищної ради Харківської області 21 лютого 2019 року за № 102, ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає одна за адресою: АДРЕСА_1 (з. б. а. с. 8).
Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області, ухваленого у заочному порядку 07 травня 2021 року у справі з єдиним унікальним № 631/100/20, задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Нововодолазької селищної ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав стосовно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 лютого 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Вказане судове рішення набрало законної сили 17 червня 2021 року (а. с. 14 21).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради Харківської області від 26 серпня 2021 року № 217 малолітній ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а. с. 13).

Згідно рішення виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради Харківської області від 26 серпня 2021 року № 220, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено опікуном над малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; встановлено місце проживання дитини ОСОБА_3 за адресою місця проживання опікуна ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (а. с. 10 12).

З акту № 18, складеного 10 січня 2023 року депутатом Нововодолазької селищної ради Харківської області по виборчому округу № 4 Ярошенко Лідією Іванівною у присутності свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , убачається, що було складено акт обстеження житлово-побутових умов громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 . Після обстеження виявлено, що за даною адресою її донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована, але фактично не проживає з лютого 2017 року.

Надані сторонами та учасниками судового провадження у справі докази не містять суперечностей, очевидних ознак недопустимості, є належними у розумінні предмета доказування у даній справі, приймаються до уваги судом у повному обсязі та оцінюються відповідно до вимог чинного законодавства.

Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Конституції України, Цивільного кодексу України та Житлового кодексу Української РСР

Так, з огляду на положення статті 47 Конституції України та статті 1 Житлового кодексу Української РСР кожен громадянин має право на житло.

У свою чергу, положеннями частини 4 статті 9 Житлового кодексу Української РСР закріплена гарантія кожного громадянина, відповідно до якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно положень статей 391 та 396 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до наданих доказів по справі достовірно встановлено, що позивач, ОСОБА_1 є власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Положеннями статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Аналогічні приписи містить й у частині 1 статті 317 Цивільного кодексу України де передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статі 391 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Приписами частини 1 статті 383 Цивільного кодексу України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За правилами статті 391 Цивільного кодексу України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.

Статтею 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 Цивільного кодексу України.

Проте, відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод пред`явивши одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічні роз`яснення також передбачені у пункті 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Так, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Кваліфікуючи спірні правовідносини, з урахуванням наданих доказів по справі, встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 з лютого 2017 року не мешкає у домоволодінні, що належить ОСОБА_1 , виклики у судові засідання, що були направлені відповідачу також вручити не виявилося можливим, у зв`язку з тим, що остання за місцем своєї реєстрації не проживає. Ніяких доказів, що після виїзду зі спірного житлового будинку до сьогоднішнього дня, ОСОБА_2 вживались будь-які спроби вселитись до спірного будинку, останньою не надано. Також учасниками процесу не повідомлено про наявність окремої домовленості між позивачем та відповідачкою про встановлення строку та інших умов відсутності відповідача. Доказів на підтвердження поважних причин відсутності ОСОБА_2 таких як: тривале відрядження, переведення на інше місце роботи, військова служба тощо, суду не надано.

Із наданих суду доказів встановлено, що відповідач не є наймачем житлового приміщення, договору найму чи оренди житлового приміщення нею не укладено.

З урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок, що підтверджено квитанцією № 0.0..1, виданої 15 листопада 2021 року Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк».

Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 гривень 00 копійок.

Керуючись статтями 41, 47 Конституції України, статтями 16, 317, 383, 391, 396, 405 Цивільного кодексу України, статтями 1, 9, 150, 156 Житлового кодексу Української РСР, статтями 1 5, 10 13, 17 19, 23, 58, 76 81, 89, 133, 141, 211, 214, частиною 3 статті 211, частиною 1 статті 223, статтею 247, пунктом 2 частини 1 та частиною 2 статті 258, статтею 259, статтями 263 265, 267, 268, частинами 5 та 11 статті 272, частинами 1 і 2 статті 273, статтями 280 289, частиною 1 статті 352, статтями 354 і 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Нововодолазької селищної ради Харківської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду безпосередньо, або через Нововодолазький районний суд Харківської області, або шляхом використання підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання чи перебування: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Нововодолазька селищна рада Харківської області, місцезнаходження: вулиця Донця Григорія, будинок № 14, селище міського типу Нова Водолага, Харківський район, Харківська область, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04397997.

Суддя: Т. М. Трояновська