Номер провадження № 2/521/919/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Громіка Д.Д.,

при секретарі Скрипченко Г.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в залі суду № 204, в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину майна. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 06 листопада 2010 року між ним та відповідачем по справі було укладено шлюб, який згідно рішення Малиновського районного суд м. Одеси від 27 липня 2021 року по справі № 521/3709/21 було розірвано. Рішення набрало законної сили 27 серпня 2021 року.

За період спільного проживання було придбано наступне майно:

-1-кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 ;

-1-кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 ;

-автомобіль «SSANG YONG KORANDO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску.

Оскільки, вказане майно було придбане за час перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у шлюбі, а тому дане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. У зв`язку з цим, просить суд ухвалити рішення, яким визнати квартиру АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 та на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 .

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 28.11.2022 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 23.02.2023 року підготовче провадження було закрито та справу було призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив їх задовольнити, зазначивши, що квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 були набуті у період перебування сторін у шлюбі та зареєстровані на ім`я відповідача. Станом на період звернення до суду позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо поділу сумісно набутого майна у добровільному порядку позасудовим шляхом, а тому позивач був вимушений звернутися до суду з вищевказаним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що дійсно, за час шлюбу між позивачем та відповідачем в період з 06.11.2010р. по 27.07.2021р. було придбано майно у вигляді квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_6 . Право власності на зазначене майно оформлене на відповідача - ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем розподіл спільного майна подружжя сторони не провели та домовились, що майно використовує ОСОБА_4 з урахуванням інтересів спільної неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач також наголошувала на тому, що набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. З огляду на те, що презумпція виникнення права спільної сумісної власності існувала між позивачем та відповідачем на час пред`явлення позову,- ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю; майно придбано під час шлюбу, але зареєстровано лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя; у сторін не має підстав для спростування презумпції права спільної сумісної власності; жодна зі сторін не заперечує існування у іншої сторони права на рівну частку у спільному майні, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 відсутній предмет спору, тому провадження підлягає закриттю.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

По справі встановлено, що 06 листопада 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який рішенням Малиновського районного суд м. Одеси від 27 липня 2021 року по справі № 521/3709/21 було розірвано. Рішення набрало законної сили 27 серпня 2021 року.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Глави 8 Сімейного кодексу України.

Так, згідно приписів ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що у період шлюбу сторонами було придбано майно у вигляді квартири АДРЕСА_5 (загальною площею 20,1 кв.м., житловою площею 11,3 кв.м.) та квартири АДРЕСА_4 (загальною площею 20,3 кв.м., житловою площею 11,4 кв.м.)

Право власності на зазначене майно оформлене на відповідача - ОСОБА_4 .

Даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно сформованих 19.08.2022 року згідно яких ОСОБА_4 на підставі державної реєстрації проведеної 22.03.2014 року набула право власності на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

Суд констатує, що вказані вище житлові квартири були набуті відповідачем у період перебування у шлюбі із гр. ОСОБА_3 , а тому на дане майно розповсюджується режим спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11).

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Як встановлено судом, домовленості між сторонами щодо поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя позасудовим шляхом досягнуто не було, договір про поділ спільного майна між ними не укладався, майно набуте у період шлюбу зареєстроване на ім`я відповідача, а тому позивач скористався своїм правом звернення до суду щодо поділу спільного сумісного майна подружжя.

Таким чином, придбавши спірні житлові квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_6 під час перебування в шлюбі, сторони набули право спільної сумісної власності на дане майно, відповідно до зазначених положень, а право кожної із сторін на рівну частку в майні презюмується.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За таких умов, враховуючи вищенаведені встановлені судом обставини справи про те, що спірні житлові квартири є об`єктами спільної сумісної власності подружжя сторін та підлягають розподілу, суд вважає за необхідне поділити дане спільне майно колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 та на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 .

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. ст.ст. 4, 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 258 259, 264, 265, 278, 279, 280 282, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину майна задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_5 (загальною площею 20,1 кв.м., житловою площею 11,3 кв.м.) об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Визнати квартиру АДРЕСА_4 (загальною площею 20,3 кв.м., житловою площею 11,4 кв.м.) об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 (загальною площею 20,1 кв.м., житловою площею 11,3 кв.м.).

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 (загальною площею 20,3 кв.м., житловою площею 11,4 кв.м.).

Повні відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини 5 статті 265 ЦПК України:

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 ,).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_8 ).

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 квітня 2023 року.

Суддя: Д.Д. Громік