Справа № 366/231/23
Провадження № 2/366/164/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 р. Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Слободян Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Німченко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Іванківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

30.01.2023 року позивач звернувся в суд до відповідача із зазначеним позовом посилаючись на те, що вона з листопада 2013 вона почала проживати з відповідачем, вести спільний побут, бюджет та господарство за місцем проживання відповідача (с. Кам`янече Голованівського району Кіровоградської області). Разом з ними проживала його мати, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Вона завагітніла, проживши з відповідачем 7 місяців, але, через непорозуміння між ними, повернулась жити додому. Спілкування між ними припинилось. ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народилась дитина, ОСОБА_4 . Батько дитини, записаний у акті про народження з її слів відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Про народження доньки вона телефоном повідомила відповідача. Реакції від нього не було ніякої. Дитина при народженні отримала діагноз: відкрите овальне вікно серця (консультативний висновок № 1045 від 10.03.2015, виписка з карти новонародженого). Вона знаходиться на постійному обліку у Національному інституті серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова. Діагноз підтверджений консультативним висновком від 24.03.2016. Згідно консультативного висновку від 26.12.2019 отримано діагноз: вторинний дефект міжпередсердної перегородки, який у подальшому був підтверджений консультативним висновком від 11.03.2021 за результатами обстеження. Такий діагноз потребує постійної уваги від обох батьків дитини, проте, відповідач жодної участі у піклуванні не приймає, коштів на її утримання не надає, повне піклування щодо дитини відбувається виключно власними силами позивача.

З огляду на викладене та на підставі ст. 121, 128 СК України, позивач просила визнати відповідача батьком її дитини та внести відповідні зміни до актового запису про її народження, а також стягнути з нього на її утримання грошові кошти у сумі 8000 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позову.

Рух справи

30.01.2023 позовна заява надійшла до суду.

06.02.2023 у справі відкрите провадження, вирішено справу розглядати у порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначене на 06.03.2023. Задоволене клопотання позивачки про відстрочення сплати судового збору, яке, у зв`язку з неявкою сторін, відкладене на 05.04.2023.

Позиції сторін

Позивач у судове засідання не з`явилась, про день і час слухання справи повідомлена вчасно, подала до суду заяву про розгляд без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про день і час розгляду справи надіслав до суду заяву, у якій підтвердив обставини, які зазначені у заяві. Визнав, що ОСОБА_5 є його донькою, тому не заперечує проти визнання його її батьком Щодо стягнення аліментів поклався на вирішення цього питання судом у відповідності до законодавства. Оскільки на даний час він знаходиться на службі, просив розглянути справу без його участі. Застосовуючи ст. 200 ЦПК України, просив за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, оскільки він визнає позов.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлено вчасно, належним чином. Заяв, клопотань, письмових заяв щодо позову до суду не надійшло.

Встановлені судом обставини та застосовані норми права

Ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Суд, вивчивши додані до позову документи, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126, 127 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до цивільно-процесуального законодавства. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 3 від 02.04.2015 відомості про батька дитини « ОСОБА_6 » внесені до актового запису згідно ч.1 ст. 135 СК України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Відповідач підтверджує себе батьком дитини, позовні вимоги визнав, визнання позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Задоволення позову відповідає інтересам дитини.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів

У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Щодо розміру аліментів, то суд виходить з наступного.

Суд враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. Доказів щодо майнового стану та доходів відповідача позивач не надала.

У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 184 СК України «суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі», яка визначена позивачем. Крім того, суд враховує і стан здоров`я дитини, яка потребує збільшеного матеріального забезпечення, а саме: Дитина при народженні отримала діагноз «відкрите овальне вікно серця» (консультативний висновок № 1045 від 10.03.2015, виписка з карти новонародженого). Вона знаходиться на постійному обліку у Національному інституті серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова. Діагноз підтверджений консультативним висновком від 24.03.2016. Згідно консультативного висновку від 26.12.2019 отримано діагноз: вторинний дефект міжпередсердної перегородки, який у подальшому був підтверджений консультативним висновком від 11.03.2021 за результатами обстеження. Такий діагноз потребує постійної уваги від обох батьків дитини.

Відповідач перебуває в працездатному віці, належних та допустимих доказів про обтяження турботами щодо утримання інших осіб не надано, являючись батьком малолітньої дитини, зобов`язаний утримувати її до повноліття. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати її добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.

Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та в першу чергу інтересам дитини, не порушить прав сторін.

Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК, не встановлено.

Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Відповідач, визнаючи позовні вимоги щодо визнання батьківства, зазначив, що у вирішенні питання про стягнення аліментів, він покладається на рішення суду. Однак, в той же час, просив ухвалити рішення з підготовчого судового засідання. Уст. 200 ЦПК України визначено, що рішення може бути ухвалене у підготовчому судовому засіданні у випадку визнання позовних вимог, тому суд, враховуючи цю позицію відповідача приходить до висновку про задоволення заявлених вимог позивачем щодо розміру аліментів.

Однак, суд вважає доцільним роз`яснити відповідачу норми ст. 192 СК України, згідно з якими «розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом».

Відповідно до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Щодо стягнення судового збору

Оскільки відповідачем не подано до суду документів, які дають підставу для звільнення від сплати судового збору, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь держави слід стягнути судові витрати (судовий збір) у сумі 1073,60 грн.х 2 (дві позовні вимоги) = 2147,20 грн.

Керуючись ст.ст.2,3,81,89,200, 263,264,265,268,352,354,355ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Іванківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та стягнення аліментів задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, прож. АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести зміни до актового запису № 01 від 18.03.2015 р. про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого виконкомом Орджонікідзенської сільської ради Поліського району Київської області, зареєстрованого у реєстрі 01.04.2015 за № 9 реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Поліського району реєстраційної служби Іванківського міжрайонного управління юстиції у Київській області, зазначивши батьком ОСОБА_2 та змінивши дитині « ОСОБА_4 » по-батькові з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, прож. АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_2 , прож. по АДРЕСА_2 ) на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 8000 грн. щомісячно, з дня подання позову до суду, 30.01.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, прож. АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 2147,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 06.04.2023

Інформація про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ),

Третя особа: Іванківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (07201, Київська область, Вишгородський район, смт. Іванків, вул. І. Проскури, 26)

Суддя Н.П. Слободян