Постанова

Іменем України

22 березня 2023 року

м. Київ

справа № 185/2787/15-ц

провадження № 61-5635св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю, Олійник А. А., Погрібного С. О., Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Централ Капітал»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Аси-Ойл»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аси-Ойл» та ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мельничук Віталій Вікторович, на постанову Дніпровського апеляційного суд від 07 червня 2022 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна» (далі - ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», банк) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аси-Ойл» (далі - ТОВ «Аси-Ойл», товариство), ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 29 лютого 2012 року між банком та ТОВ «Аси-Ойл» укладений кредитний договір № 009-02-12 (з наступними змінами), відповідно до якого позичальнику відкрито кредитну лінію у розмірі 1 965 000,00 дол. США зі сплатою 10 відсотків річних (фіксовані відсотки) та 12 відсотків річних (у випадку невиконання позичальником будь-якої з умов підпункту 2.3.8 договору), з поверненням коштів до 27 лютого 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 29 лютого 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір поруки № 009-02-12/5, відповідно до якого поручитель зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобов`язань перед кредитором за кредитним договором. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, станом на 16 грудня 2014 року у ТОВ «Аси-Ойл» виникла заборгованість у розмірі 2 026 755,59 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) (станом на 16 грудня 2014 року) становить 31 969 850,09 грн, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 1 965 000,00 дол. США (за офіційним курсом НБУ - 30 995723,33 грн), заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом - 8 733,00 дол. США (за офіційним курсом НБУ - 137 758,65 грн), прострочена заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом - 47 592,14 дол. США (за офіційним курсом НБУ - 750 713,90 грн), пеня за період з 28 лютого 2014 року до 16 грудня 2014 року -85 654,22 грн.

29 листопада 2013 року між банком та ТОВ «Аси-Ойл» укладений кредитний договір № 054-11-13 (з наступними змінами), відповідно до якого позичальнику відкрито кредитну лінію з максимальною сумою кредиту у розмірі 450 000,00 дол. США шляхом зарахування на поточний рахунок позичальника, з поверненням коштів до 28 листопада 2016 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 29 листопада 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір поруки № 054-11-13/2, відповідно до якого поручитель зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобов`язань перед кредитором за кредитним договором. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором від 29 листопада 2013 року № 054-11-13, станом на 16 грудня 2014 року у ТОВ «Аси-Ойл» виникла заборгованість у розмірі 464 208,94 дол. США, що за офіційним курсом НБУ (станом на 16 грудня 2014 року) становить 7 322 387,72 грн, з яких: за основною сумою кредиту - 450 000,00 дол. США (за офіційним курсом НБУ - 7 098 257,25 грн), заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом - 2 066,42 дол. США (за офіційним курсом НБУ - 32 595,52 грн), прострочена заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом - 7 878,97 дол. США (за офіційним курсом НБУ - 124 282,12 грн), пеня за період з 04 березня 2014 року до 16 грудня 2014 року - 67 252,83 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 разом з позичальником ТОВ «Аси-Ойл» є солідарними боржниками за зобов`язаннями за кредитними договорами, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість:

за договором кредиту від 29 лютого 2012 року № 009-02-12 у розмірі 2 026 755,59 дол. США, що станом на 16 грудня 2014 року за офіційним курсом НБУ становить 31 969 850,09 грн.

за договором кредиту від 29 листопада 2013 року № 054-11-13 у розмірі 464 208,94 дол. США, що станом на 16 грудня 2014 року за офіційним курсом НБУ становить 7 322 387,72 грн.

Короткий зміст рішень судів

Заочним рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року, з урахуванням ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2019 року про виправлення описки, позов ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» задоволено.

Стягнуто солідарно з ТОВ «Аси-Ойл», ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» заборгованість у розмірі 2 490 964,53 дол. США, що в еквіваленті становить 39 292 237,81 грн, з яких:

за договором кредиту від 29 лютого 2012 року № 009-02-12 у розмірі 2 026 755,59 дол. США, що станом на 16 грудня 2014 року за офіційним курсом НБУ становить 31 969 850,09 грн;

за договором кредиту від 29 листопада 2013 року № 054-11-13 у розмірі 464 208,94 дол. США, що станом на 16 грудня 2014 року за офіційним курсом НБУ становить 7 322 387,72 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка також підлягає стягненню з поручителя, який зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочногорішення залишено без задоволення.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Централ Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Централ Капітал») як правонаступника позивача - ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна».

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ТОВ «Аси-Ойл» задоволено частково.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року скасовано.

Позові вимоги ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Централ Капітал», задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Аси-Ойл» на користь ТОВ «ФК «Централ Капітал» заборгованість за кредитним договором від 29 лютого 2012 року № 009-02-12, яка складається із: 1 965 000,00 дол. США - поточна заборгованість за основною сумою кредиту; 8 733,00 дол. США - поточна заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 47 592,14 дол. США - прострочена заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 85 654,22 грн - пеня за період з 28 лютого 2014 року до 16 грудня 2014 року.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Централ Капітал», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 лютого 2012 року № 009-02-12 відмовлено.

Стягнуто солідарно з ТОВ «Аси-Ойл» та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Централ Капітал» заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2013 року № 054-11-13, яка складається із: 450 000,00 дол. США - поточна заборгованість за основною сумою кредиту; 2 066,42 дол. США - поточна заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 7 878,97 дол. США - прострочена заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 67 252,83 грн - пеня за період з 04 березня 2014 року до 16 грудня 2014 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з наявності підстав, визначених пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, що мають наслідком обов`язкове скасування рішення суду, оскільки суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідачів, належним чином не повідомлених про дату, час та місце розгляду справи.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Централ Капітал», виконав свої зобов`язання за кредитним договором від 29 лютого 2012 року № 009-02-12, надавши ТОВ «Аси-Ойл» кредитні кошти траншами у загальному розмірі 1 965 000,00 дол. США, та за кредитним договором від 29 листопада 2013 року № 054-11-13, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 450 000,00 дол. США,що підтверджується відповідними меморіальними ордерами наявними у матеріалах справи.

Дослідивши меморіальні ордери та наданий банком розрахунок заборгованості, суд апеляційної інстанції вважав доведеним розмір заборгованості ТОВ «Аси-Ойл» за вказаними кредитними договорами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту від 29 лютого 2012 року № 009-02-12, суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновком експерта від 03 березня 2022 року № СЕ-19/104-22/4737-ПЧ встановлено, що додаткову угоду до кредитного договору № 1 від 18 травня 2012 року, за умовами якої позичальнику встановлено максимальну суму кредиту у розмірі 1 965 000,00 дол. США, ОСОБА_1 не підписував, а отже, його порука припинилася внаслідок збільшення обсягу відповідальності позичальника за основним зобов`язанням без згоди поручителя, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг і позиції інших учасників

У червні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мельничук В. В., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга, з урахуванням доповнень, обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не перевірив посилання заявника на наявність підстав для припинення поруки відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, не звернув уваги на те, що банк звернувся до суду з позовом 05 березня 2015 року, а тому за шість місяців, що передували зверненню до суду з позовом, тобто до 05 вересня 2014 року, порука вважається припиненою щодо кожного окремого місячного платежу.

Вирішуючи позовні вимоги ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», суд апеляційної інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин статтю 2 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII), за змістом якої на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості.

Суд апеляційної інстанції не перевірив посилання заявника на наявність обставин непереборної сили, що зумовили невиконання позичальником умов укладених кредитних договорів, та помилково не застосував до спірних правовідносин статтю 10 Закону Закону № 1669-VII та статтю 617 ЦК України.

На порушення частини третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції безпідставно долучив до матеріалів справи надані позивачем нові докази: заявки на отримання грошових коштів та розпорядження посадових осіб банку щодо видачі кредитних траншів, меморіальні валютні ордери, виписки з рахунків ТОВ «Аси-Ойл», оскільки зазначені докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, позивач не обґрунтував причини неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 20 червня 2018 року у справі № 758/68693/14-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14, Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 242/940/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 242/4382/15-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 310/7118/15-ц; встановлення обставин справи, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

У липні 2022 року ТОВ «Аси-Ойл» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що товариство зареєстроване та здійснювало господарську діяльність на території м. Донецька, яке розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Помилково не застосував до спірних правовідносин частини першу, другу статті 2 Закону № 1669-VII, згідно з якими на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, зокрема сертифікат Торгово-промислової палати України, який підтверджує, що невиконання ТОВ «Аси-Ойл» умов кредитних договорів зумовлене обставинами непереборної сили (форс-мажору), що відповідно до статті 10 Закону № 1669-VII, статті 617 ЦК України є підставою для звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за кредитними договорами.

Крім того, заявник вказав, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права у подібних правовідносинах, а тому існує необхідність у його формуванні.

На порушення норм процесуального права суд апеляційної інстанції не дослідив розрахунку заборгованості, не звернув увагу, що докази, якими позивач обґрунтовував розмір заборгованості за договором кредиту від 29 лютого 2012 року № 009-02-12, є суперечливими.

Зокрема, суд апеляційної інстанції виходив з того, що за вказаним кредитним договором товариство має заборгованість у розмірі 1 965 000,00 дол. США, водночас, згідно з розрахунком заборгованості, кредит, виданий на суму 1 338 000,00 дол. США - повернуто, а на суму 627 000,00 дол. США взагалі не видавався.

На порушення норм процесуального права апеляційний суд безпідставно долучив до матеріалів справи меморіальні ордери, надані банком на підтвердження видачі кредитних коштів, а тому висновок суду про доведеність боргу за кредитними договорами є таким, що ухвалений на підставі недопустимих доказів.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 905/86/15; від 04 вересня 2018 року у справі № 905/2424/17; відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 10 Закону № 1669-VII та статті 617 ЦК України; недослідження зібраних у справі доказів; встановлення обставин справи, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мельничук В. В., з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; пунктом 4 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Аси-Ойл» з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; пунктами 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

Суди встановили, що 29 лютого 2012 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «Аси-Ойл» укладений кредитний договір № 009-02-12, відповідно до якого позичальнику відкрита відклична кредитна лінія, що відновлюється, з лімітом кредитування 1 378 000,00 дол. США, строк повернення кредиту 27 лютого 2015 року включно (графа 8 розділу І кредитного договору № 009-02-12).

Позичальник зобов`язувався сплачувати фіксовані відсотки у розмірі 10 відсотків річних у випадку виконання позичальником умов договору; 12 відсотків річних у випадку невиконання позичальником будь-якої з умов пункту 2.3.8. договору (графа 7 розділу І кредитного договору № 009-02-12).

Цільове використання кредиту - поповнення обігових коштів (закупівля палива) (графа 13 розділу І кредитного договору № 009-02-12).

Пунктом 1.6 розділу ІІ кредитного договору сторони погодили, що банк має право на договірне списання коштів з рахунку позичальника для виконання боргових зобов`язань за кредитним договором.

При настанні умов, визначених підпунктом 1.6.1 пункту 1.6 кредитного договору № 009-02-12, та недостатності грошових коштів на рахунках позичальника, відкритих у валюті кредиту, банк має право за умови наявності коштів на рахунках позичальника, відкритих у валюті, що відрізняється від валюти кредиту, здійснити договірне списання сум, які еквівалентні борговим зобов`язанням з одночасною конвертацією грошових коштів, що знаходяться на відповідних рахунках позичальника, у валюту кредиту та спрямувати їх на погашення зобов`язань позичальника за цим договором.

Відповідно до підпункту 1.7.1 пункту 1.7 розділу ІІ кредитного договору, банк здійснює видачу кредитних коштів позичальнику окремими траншами, відповідно до кредитних заявок, які надаються позичальником до банку.

Підпунктом 1.9.1 пункту 1.9 розділу ІІ кредитного договору встановлено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку настання чи існування обставин, зазначених у цьому пункті. При цьому таке виконання боргових зобов`язань повинне бути проведене позичальником протягом 2 (двох) банківських днів з дати надіслання банком відповідної вимоги.

З метою реалізації своїх прав, відповідно до підпункту 1.9.1 статті 1 розділу ІІ банк має право у будь-який час здійснити наступні дії: письмовим повідомленням оголосити всі суми, надані позичальнику відповідно до умов договору та несплачені позичальником, такими, що підлягають терміновій оплаті, після чого вони вважаються такими, строк виконання за якими настав у строк, зазначений у повідомленні. При цьому банк має право стягнути зазначені боргові зобов`язання, у тому числі пеню, в порядку договірного списання (без відповідного розпорядження позичальника) з рахунків позичальника, відкритих у банку відповідно до умов, передбачених пунктом 1.6 статті 1 розділу ІІ, та/або звернутися з відповідними вимогами до осіб, що надали забезпечення виконання зобов`язань за цим договором (підпункт 2.2.8 пункту 2 розділу ІІ кредитного договору № 009-02-12).

Згідно з підпунктом 4.1 пункту 4 розділу ІІ кредитного договору, за невиконання та/чи неналежне виконання боргових зобов`язань у сумі, порядку та у строки, що визначені договором, позичальник зобов`язаний сплатити банку (на вимогу банку) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання за кожний день прострочення. Пеня сплачується додатково до прострочених сум. Пеня нараховується та сплачується за весь період прострочення.

Сторони не несуть відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за договором у разі, коли таке невиконання стало прямим наслідком безпосереднього впливу обставин непереборної сили, виникнення яких та вплив на діяльність сторін знаходилось поза контролем сторони, яка потрапила під вплив вказаних обставин, а також про існування яких сторона не була попередньо поінформована. Після припинення впливу обставин непереборної сили, зобов`язання за цим договором, строк виконання яких настав, підлягають негайному виконанню. За вимогою однієї із сторін, існування обставин непереборної сили має бути підтверджене Торгово-промисловою палатою України (пункт 4.4 розділу ІІ кредитного договору № 009-02-12).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 29 лютого 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір поруки № 009-02-12/5, відповідно до якого поручитель зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором у повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно (пункти 1.1, 1.2 договору поруки).

18 травня 2012 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «Аси-Ойл» укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 29 лютого 2012 року № 009-02-12, згідно з якою позичальнику встановлено максимальну суму кредиту у розмірі 1 965 000 дол. США.

18 травня 2012 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки від 29 лютого 2012 року № 009-02-12/5, згідно з якою сума кредиту, забезпеченого порукою, становить 1 965 000,00 дол. США.

Надалі між сторонами укладено додаткові угоди до кредитного договору від 29 лютого 2012 року № 009-02-12: від 18 травня 2013 року № 2; від 13 березня 2014 року № 3, від 25 березня 2014 року № 5; від 25 квітня 2014 року № 6; від 24 липня 2014 року № 7.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 16 грудня 2014 року заборгованість ТОВ «Аси-Ойл» за кредитним договором від 29 лютого 2012 року № 009-02-12 складається із: 1 965 000,00 дол. США - сума поточної заборгованості за основною сумою кредиту; 8 733,00 дол. США - сума поточної заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом; 47 592,14 дол. США - прострочена заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 85 654,22 грн. - пеня за період з 28 лютого 2014 року до 16 грудня 2014 року (включно).

29 листопада 2013 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «Аси-Ойл»укладений кредитний договір № 054-11-13, відповідно до якого позичальнику відкрита відновлювальна відклична кредитна лінія, з лімітом кредитування 450 000,00 дол. США, строк повернення кредиту - 28 листопада 2016 року включно (графа 8 розділу І кредитного договору).

Позичальник зобов`язувався сплачувати відсотки за змінюваною ставкою, яка визначається за формулою Libor (З М)+10,1% річних де Libor 3 М - це ставка за міжбанківськими кредитами у доларах США, визначена у відсотках річних, строком 3 місяці за даними інформаційної служби REUTERS. Значення Libor 3 M публікується на сайті global-rates.com/interest-rates/libor/libor.aspx (графа 7 розділу І кредитного договору № 054-11-13).

Строк, протягом якого позичальник має право на отримання кредиту, визначено до 28 вересня 2016 року.

Цільове використання кредиту - повернення обігових коштів.

Пунктом 1.6 розділу ІІ кредитного договору № 054-11-13 сторони погодили, що банк має право на договірне списання коштів з рахунку позичальника для виконання боргових зобов`язань за кредитним договором.

При настанні умов, визначених підпунктом 1.6.1 пункту 1.6 зазначеного кредитного договору, та недостатності грошових коштів на рахунках позичальника, відкритих у валюті кредиту, банк має право за умови наявності коштів на рахунках позичальника та рахунках групи компаній, відкритих у валюті, що відрізняється від валюти кредиту, здійснити договірне списання сум, які еквівалентні борговим зобов`язанням, з одночасною конвертацією та/або купівлею-продажем грошових коштів, що знаходяться на відповідних рахунках позичальника та групи компаній, у валюту кредиту та спрямувати їх на погашення зобов`язань позичальника за цим договором.

Відповідно до підпункту 1.7.1 пункту 1.7 розділу ІІ кредитного договору, банк здійснює видачу кредитних коштів позичальнику окремими траншами, відповідно до кредитних заявок, які надаються позичальником до банку.

Підпунктом 1.9.1 пункту 1.9 розділу ІІ кредитного договору № 054-11-13 встановлено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку настання чи існування обставин, зазначених у цьому пункті. При цьому таке виконання боргових зобов`язань повинне бути проведене позичальником протягом 2 (двох) банківських днів з дати надіслання банком відповідної вимоги.

З метою реалізації своїх прав відповідно до підпункту 1.9.1 статті 1 розділу ІІ банк має право у будь-який час здійснити наступні дії: письмовим повідомленням оголосити всі суми, надані позичальнику відповідно до умов договору та несплачені позичальником, такими, що підлягають терміновій оплаті, після чого вони вважаються такими, строк виконання за якими настав у строк, зазначений у повідомленні. При цьому, банк має право стягнути зазначені боргові зобов`язання, у тому числі пеню, в порядку договірного списання (без відповідного розпорядження позичальника) з рахунків позичальника, відкритих у банку відповідно до умов, передбачених пунктом 1.6 статті 1 розділу ІІ, та/або звернутися з відповідними вимогами до осіб, що надали забезпечення виконання зобов`язань за цим договором (підпункт 2.2.8 пункту 2 розділу ІІ кредитного договору № 054-11-13).

Згідно з підпунктом 4.1 пункту 4 розділу ІІ кредитного договору, за невиконання та/чи неналежне виконання боргових зобов`язань у сумі, порядку та у строки, що визначені договором, позичальник зобов`язаний сплатити банку (на вимогу банку) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання за кожний день прострочення. Пеня сплачується додатково до прострочених сум. Пеня нараховується та сплачується за весь період прострочення.

Сторони не несуть відповідальність за невиконання своїх зобов`язань за договором у разі, коли таке невиконання стало прямим наслідком безпосереднього впливу обставин непереборної сили, виникнення яких та вплив на діяльність сторін знаходилися поза контролем сторони, яка потрапила від вплив вказаних обставин, а також про існування яких сторона не була попередньо проінформована. Після припинення впливу обставин непереборної сили, зобов`язання за цим договором, строк виконання яких настав, підлягають негайному виконанню. За вимогою однієї із сторін, існування обставин непереборної сили має бути підтверджене Торгово-промисловою палатою України (пункт 4.3. розділу ІІ кредитного договору).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 29 листопада 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір поруки № 054-11-13/2, відповідно до якого поручитель зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором у повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно (пункти 1.1, 1.2 договору).

Надалі між сторонами укладено додаткові угоди до кредитного договору від 29 листопада 2013 року № 054-11-13: від 25 квітня 2014 року № 1; від 24 липня 2014 року № 2.

Станом на 16 грудня 2014 року заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2013 року № 054-11-13 складається із: 450 000,00 дол. США - сума поточної заборгованості за основною сумою кредиту; 2 066,42 дол. США - сума поточної заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом; 7 878,97 дол. США - прострочена заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 67 2520,83 грн - пеня за період з 04 березня 2014 року до 16 грудня 2014 року (включно).

26 червня 2015 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «ФК «Централ Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги (договір цесії) № 01, відповідно до умов якого банк відступив ТОВ «ФК «Централ Капітал» право вимоги до боржника за кредитним договором від 29 лютого 2012 року № 009-02-12. Сума грошової вимоги, яка відступається за договором, складає 45 765 146, 49 грн.

26 червня 2015 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «ФК «Централ Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги (договір цесії) № 03, відповідно до умов якого банк відступив ТОВ «ФК «Централ Капітал» право вимоги до боржника за кредитним договором від 29 листопада 2013 року № 054-11-13. Сума грошової вимоги, яка відступається за договором складає 10 456 336,86 грн.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2020 року клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі судової економічної експертизи задоволено.

Призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання: 1) яка сума заборгованості ТОВ «Аси-Ойл» за тілом кредиту за кредитним договором від 29 лютого 2012 року № 009-02-12 станом на 16 грудня 2014 року; 2) яка сума заборгованості ТОВ «Аси-Ойл» за тілом кредиту за кредитним договором від 29 листопада 2013 року № 054-11-13 станом на 16 грудня 2014 року; 3) яка сума заборгованості ТОВ «Аси-Ойл» зі сплати відсотків за кредитним договором від 29 лютого 2012 року № 009-02-12 станом на 16 грудня 2014 року; 4) яка сума заборгованості ТОВ «Аси-Ойл» зі сплати відсотків за кредитним договором від 29 листопада 2013 року № 054-11-13 станом на 16 грудня 2014 року; 5) яка сума заборгованості ТОВ «Аси-Ойл» зі сплати пені за кредитним договором від 29 лютого 2012 року № 009-02-12, що утворилася за період з 28 лютого 2014 року до 16 грудня 2014 року; 6) яка сума заборгованості ТОВ «Аси-Ойл» за пенею за кредитним договором від 29 листопада 2013 року № 054-11-13 станом на 16 грудня 2014 року, що утворилася за період з 04 березня 2014 року до 16 грудня 2014 року.

Проведення судової економічної експертизи доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз. У розпорядження експерта надано цивільну справу № 185/2787/15-ц.

Зобов`язано ТОВ «ФК «Централ Капітал», які є правонаступником позивача ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», надати експерту для виконання дій, пов`язаних з проведенням експертизи, оригінали всіх необхідних документів на вимогу експерта. Експерта попереджено про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Витрати за проведення експертизи покладено на відповідача ОСОБА_1 . Строк проведення експертизи - 60 календарних днів. Провадження у справі зупинено до надходження висновку експерта.

06 травня 2021 року справу повернуто без виконання експертизи, у зв`язку із несплатою ОСОБА_1 за її проведення.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року клопотання ОСОБА_1 про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено.

Призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи виконаний підпис у додатковій угоді від 18 травня 2012 року № 1 до договору поруки від 29 лютого 2012 року № 009-02-12/5, що укладений між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ОСОБА_1 , у статті 6. «Реквізити та підписи сторін» в графі «Поручитель»: навпроти прізвища ОСОБА_1 , ОСОБА_1 чи іншою особою.

Проведення судової почеркознавчої експертизи доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України. Експерта попереджено про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України.

Витрати за проведення експертизи покладено на відповідача ОСОБА_1 . Строк проведення експертизи - 60 календарних днів. Провадження у справі зупинено до надходження висновку експерта.

Згідно з висновком судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 03 березня 2022 року № СЕ-19/104-22/4737-ПЧ підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Поручитель» у додатковій угоді від 18 травня 2012 року № 1 до договору поруки від 29 лютого 2012 року № 009-02-12/5, укладеного між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ОСОБА_1 , виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції повністю не відповідає.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Щодо доводів касаційної скарги про припинення поруки ОСОБА_1 за кредитним договором від 29 листопада 2013 року № 054-11-13/2 на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що у законі передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права, кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань, застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-623цс17 і залишається незмінним у правозастосовчій практиці.

Відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за основним договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Відповідно до пункту 1.3 розділу ІІ кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у строк, визначений у графі 8 розділу І договору, з урахуванням строку дії траншів, визначеного графою 8.2 договору, та відповідно до графіка зменшення ліміту фінансування, наведеного у цьому договорі.

Відповідно до графи 8.2. розділу І договору строк, протягом якого позичальник може користуватися траншем та по закінченню якого транш має бути погашеним, не перевищує 90 днів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 03 грудня 2013 року ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» надало ТОВ «Аси-Ойл» транш у розмірі 300 000,00 дол. США; 10 грудня 2013 року у розмірі 150 000,00 дол. США.

Згідно з пунктом 1 додаткової угоди від 25 квітня 2014 року № 1 до кредитного договору від 29 листопада 2013 року № 054-11-13, укладеного між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «Аси-Ойл», сторони дійшли згоди реструктуризувати прострочену заборгованість на загальну суму 450 000,00 дол. США, шляхом встановлення строку погашення траншів не пізніше 02 червня 2014 року. Реструктуризації відповідно до умов цього пункту підлягають виключно транші: від 03 грудня 2013 року у розмірі 300 000,00 дол. США; від 10 грудня 2013 року у розмірі - 150 000,00 дол. США.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди від 24 липня 2014 року № 2 до кредитного договору від 29 листопада 2013 року № 054-11-13, укладеного між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «Аси-Ойл», сторони домовились внести зміни до зазначеного кредитного договору, а саме: викладено графу 8.2. розділу І кредитного договору у новій редакції, згідно з якою строк дії траншу не встановлюється.

Згідно з пунктом 2 зазначеної додаткової угоди сторони дійшли згоди реструктуризувати прострочену заборгованість на загальну суму 450 000,00 дол. США, шляхом встановлення строку погашення не пізніше 28 листопада 2016 року.

Відповідно до пункту 4.1 договору поруки від 29 листопада 2013 року

№ 054-11-13/2 цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором та зобов`язань поручителя за цим договором.

Порука та відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі.

Звернувшись 05 березня 2015 року з позовом до позичальника та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, змінивши на власний розсуд умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та періодичних платежів, а отже, строк виконання зобов`язання - як основного, так і акцесорних - є таким, що настав.

Зважаючи на те, що сторони погодили строк виконання основного зобов`язання - не пізніше 28 листопада 2016 року, а з позовом банк звернувся у березні 2015 року, відсутні підстави для висновку про припинення поруки ОСОБА_1 на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Питання правильного застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду у справі № 202/781/14-ц, за наслідками розгляду якої Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року зазначила, що за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14 (пункт 74), від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 84), від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц). Тобто встановлений у частині четвертій статті 559 ЦК України у відповідній редакції шестимісячний строк слід обчислювати за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення, що є датою виконання основного зобов`язання.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мельничук В. В., про ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц, є необґрунтованими, оскільки у справі, що переглядається, шляхом укладення додаткових угод № 1 від 25 квітня 2014 року та № 2 від 24 липня 2014 року № 2, сторони погодили, що строк дії траншів не встановлюється, та дійшли згоди про повернення усієї суми заборгованості не пізніше 28 листопада 2016 року.

Щодо доводів касаційних скарг про незастосування судом апеляційної інстанції статті 2 Закону № 1669-VII

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Відповідно до статті 2 Закону 1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено м. Донецьк.

У постанові від 13 березня 2017 року у справі № 6-2879цс16 Верховного Суду України викладено правовий висновок про те, що при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги статті 2 Закону № 1669-VII.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 242/940/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 242/4382/15-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 310/7118/15-ц, на які посилається у касаційній скарзі ОСОБА_1 .

Висновки про необхідність урахування вимог статі 2 Закону № 1669-VII при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з юридичних осіб, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, викладено у постановах Верховного Суду від 04 червня 2018 року у справі № 905/2424/17, від 12 листопада 2019 року у справі № 905/86/15, на які посилається ТОВ «Аси-Ойл» у касаційній скарзі.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 лютого 2023 року у справі № 910/23042/16 зазначено, що проценти за користування кредитом є зобов`язанням за кредитним договором та є складовим елементом плати за наданий кредит, що разом із тілом кредиту становлять загальну суму боргу і охоплюються поняттям «основна сума заборгованості із зобов`язань за кредитом», визначеним частиною першою статті 2 Закону №1669-VII, тому підстави для нарахування пені на прострочену заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом відсутні.

Відповідно до матеріалів справи місцем знаходження ТОВ «Аси-Ойл» є вул. Щорса, 108 А, м. Донецьк, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 .

Отже, вирішуючи позовні вимоги ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Централ Капітал», про стягнення заборгованості, суд апеляційної інстанції не врахував вимог статті 2 Закону № 1669-VII, не звернув увагу, що відповідно до наданих банком розрахунків: пеня за договором кредиту від 29 лютого 2012 року № 009-02-12 нарахована за період з 28 лютого 2014 року до 09 грудня 2014 року (включно), у розмірі 85 654,22 грн; за договором від 29 листопада 2013 року № 054-11-13 за період з 04 березня 2013 року до 16 грудня 2014 року (включно) у розмірі 67 252,83 грн. Тому в частині вирішення вимог про стягнення пені постанова Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2022 року підлягає зміні шляхом зменшеннясум пені, які підлягають стягненню з відповідачів, виключивши з розрахунку пеню за період з 14 квітня 2014 року до 09 грудня 2014 року та з 14 квітня 2014 року до 16 грудня 2014 року відповідно.

Зважаючи на наведене, за договором кредиту від 29 лютого 2012 року з ТОВ «Аси-Ойл» підлягає стягненню пеня за період з 28 лютого 2014 року до 13 квітня 2014 року, розмір якої відповідно до розрахунку заборгованості, долученого ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до позовної заяви, становить 69 583,25 грн (85 654,22-16 070,97 (пеня нарахована на прострочені відсотки за період з 04 листопада 2014 року до 16 грудня 2014 року)).

За кредитним договором від 29 листопада 2013 року № 054-11-13 з ТОВ «Аси-Ойл» та ОСОБА_1 підлягає стягненню солідарно пеня за період з 04 березня 2014 року до 13 квітня 2014 року, розмір якої відповідно до розрахунку заборгованості, долученого ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до позовної заяви, становить 65 113,39 грн (67 252,83-2 139,44 (пеня нарахована на прострочені відсотки за період з 10 листопада 2014 року до 16 грудня 2014 року)).

Щодо доводів касаційних скарг про незастосування судом апеляційної інстанції статті 10 Закону № 1669-VII, статті 617 ЦК України

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк згідно з умовами договору та закону. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Закон передбачає, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок непереборної сили, якою визнається надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків (стаття 617, пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17 зазначено: що «Аналіз приписів частини першої статті 617 ЦК України та частин першої і другої статті 218 ГК України дозволяє дійти висновку, що учасник господарських відносин, який вчинив правопорушення у сфері господарювання, звільняється від відповідальності за порушення господарського зобов`язання, якщо доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Отже, підставою для звільнення суб`єкта господарювання від відповідальності за порушення господарського зобов`язання є обставини непереборної сили, що одночасно мають ознаки надзвичайності та невідворотності. Водночас у частині другій статі 218 ГК України передбачено, що не вважаються надзвичайними і невідворотними обставинами порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язань товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 зі справи № 915/531/17, від 26.05.2020 зі справи № 918/289/19, від 17.12.2020 зі справи № 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідно до якого:

- статтею 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

[…] За результатами розгляду справи суди попередніх інстанцій встановили, що: відповідач звернувся до Торгово-промислової палати України стосовно засвідчення форс-мажорних обставин; сертифікатом від 19.09.2014 № 583 підтверджено факт виникнення у період дії Договору форс-мажорних обставин, які до того ж впливають на можливість виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами Договором; зазначені обставини пов`язані саме із здійсненням антитерористичної операції на території Луганської області; обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) хоча і були відомі сторонам в момент укладання додаткових угод до Договору та його виконання, проте є такими, що існують без вини, всупереч волі та бажанню відповідача.

Отже, доведення Товариством наявності обставин непереборної сили у розумінні частини другої статті 218 ГК України, частини другої статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», з урахуванням статті 3 ЦК України та приписів статті 617 ЦК України виключає покладення на відповідача відповідальності за порушення зобов`язання.

З огляду на викладене суд касаційної інстанції вважає, що висновки місцевого і апеляційного господарських судів про відмову в позові в частині стягнення пені ґрунтуються на встановлених обставинах і оцінених ними доказах та повністю узгоджуються з приписами чинного законодавства».

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Прийняття зазначеного Указу Президента України обумовлено проведенням антитерористичної операції на Сході України.

Відповідно до статті 10Закону № 1669-VII протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до пункт 4.4. розділу ІІ кредитного договору від 29 лютого 2012 року № 009-02-12 сторони не несуть відповідальність за невиконання своїх зобов`язань за договором у разі, коли таке невиконання стало прямим наслідком безпосереднього впливу обставин непереборної сили, виникнення яких та вплив на діяльність сторін знаходилися поза контролем сторони, яка потрапила від вплив вказаних обставин, а також про існування яких сторона не була попередньо проінформована. Після припинення впливу обставин непереборної сили, зобов`язання за цим договором, строк виконання яких настав, підлягають негайному виконанню. За вимогою однієї із сторін, існування обставин непереборної сили має бути підтверджене Торгово-промисловою палатою України. Аналогічні положення містить і пункт 4.3 розділу ІІ кредитного договору від 29 листопада 2013 року № 054-11-13).

Таким чином, за змістом наведених норм Закону № 1669-VII та умов кредитних договорів існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) підтверджується сертифікатом (висновком) Торгово-промислової палати України.

Згідно з сертифікатом (висновком) про настання обставин непереборної сили Торгово-промислової палати України від 12 вересня 2014 року № 3078, Торгово-промислова палата України засвідчила настання обставин непереборної сили з 08 серпня 2014 року ТОВ «Аси-Ойл» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів. На момент видачі сертифіката (висновку) обставини непереборної сили тривають, дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Водночас, зважаючи на те, що статтею 2 Закону № 1669-VII встановлено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобов`язаннями, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, Верховний Суд констатує, що підстав для додаткового звільнення відповідачів від сплати пені за невиконання умов кредитних договорів, у зв`язку з настанням обставин непереборної сили з 08 серпня 2014 року при здійсненні ТОВ «Аси-Ойл» господарської діяльності, відповідно до статті 10 цього Закону, немає.

З огляду на наявність висновків щодо застосування статті 617 ЦК України та статті 10 Закону № 1669-VII, які викладені у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17, посилання у касаційній скарзі ТОВ «Аси-Ойл» як на підставу касаційного оскарження на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування указаних норм права у подібних правовідносинах не заслуговують на увагу.

Щодо доводів касаційних скарг про ухвалення судового рішення на підставі недопустимих доказів

Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 89 ЦПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів -з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, недопустимі докази -це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від°02°березня 2021°року у справі №°922/2319/20, від°16°лютого 2021°року у°справі №°913/502/19, від°13°серпня 2020°року у справі №°916/1168/17, від°16°березня 2021°року у справі №°905/1232/19, від°21°липня 2022°року у°справі №°922/3308/20.

Таким чином, неналежні докази та недопустимі докази -це різні поняття.

Водночас відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Основним мотивом доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , поданої в його інтересах адвокатом Мельничуком В. В., та ТОВ «Аси-Ойл» щодо допущених судом апеляційної інстанції порушень норм процесуального права, є посилання на те, що суд безпідставно долучив до матеріалів справи меморіальні ордери та інші документи, надані банком на підтвердження видачі кредитних коштів та розміру заборгованості за кредитними договорами, а тому висновок суду про доведеність боргу за кредитними договорами є таким, що ухвалений на підставі недопустимих доказів.

Водночас заявники помилково ототожнюють категорії належності та допустимості доказів і не враховують вимоги частини другої статті 89 ЦПК України, відповідно до якої саме суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зміст права на справедливий розгляд справи висвітлюється в практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні «Шабельник проти України» (заява № 16404/03) від 19 лютого 2009 року ЄСПЛ зазначив, що хоча стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством.

Водночас у рішенні у справі «Руіз-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain, заява № 12952/87, від 23 червня 1993 року, пункт 63) ЄСПЛ зауважив, що принцип рівності сторін (рівних процесуальних можливостей) є одним з проявів справедливого розгляду, який включає фундаментальне право на змагальність розгляду. Зокрема, кожна сторона вправі знати про доводи та докази, представлені іншою стороною, та мати дієву можливість коментувати їх.

У рішенні у справі «Вержбицький проти Польщі» (Wierzbicki v. Poland, заява № 24541/94, від 18 червня 2002 року, пункт 39) ЄСПЛ, посилаючись на рішення у справі «Домбо Бехер проти Нідерландів» (Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands, заява № 14448/88, пункт 33), наголосив, що стосовно судового процесу, який стосується протилежних приватних інтересів, принцип рівності сторін передбачає, що кожній стороні забезпечується достатня можливість представити свою позицію, включаючи докази, з дотриманням вимог, які не ставлять сторону в невигідне становище щодо опонента.

Наведена практика ЄСПЛ свідчить, що за наявності спору про право цивільне держава повинна забезпечити учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Зважаючи на ухвалення судом першої інстанції заочного рішення, з метою дотримання принципу змагальності сторін, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування у ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» оригіналів кредитних справ за кредитними договорами від 29 лютого 2012 року № 009-02-12 та від 29 листопада 2013 року № 054-11-13; видатково-касових ордерів або платіжних доручень, якими підтверджується факт отримання грошових коштів; детальний розрахунок сум заборгованості відповідачів за кредитними договорами, виписку про рух коштів за вказаними кредитними договорами.

На виконання зазначеної ухвали суду банк надав до суду оригінали документів, які підтверджують отримання ТОВ «Аси-Ойл» кредитних коштів за кредитним договором від 29 лютого 2012 року № 009-02-12 та від 29 листопада 2013 року № 054-11-13; детальний розрахунок розміру заборгованості за вказаними кредитними договорами, а також виписки по рахункам.

З огляду на наведене, доводи касаційних скарг про недопустимість цих доказів є безпідставними та необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги в цілому зводяться до незгоди заявника з встановленими судом апеляційної інстанції обставинами справи та наданою ним оцінкою доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Ураховуючи, що суд апеляційної інстанцій повно встановив обставини справи, надав наявним у справі доказам належну оцінку, однак помилково не застосував до спірних правовідносин статтю 2 Закону № 1669-VII, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачів пені за невиконання умов кредитних договорів після 14 квітня 2014 року, тому постанова апеляційного суду в частині вирішення вимог про стягнення пені підлягає зміні шляхом зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню за кредитним договором від 29 лютого 2012 року № 009-02-12 з ТОВ «Аси-Ойл» з 85 654,22 грн до 69 583,25 грн; за кредитним договором від 29 листопада 2013 року № 054-11-13 солідарно з ТОВ «Аси-Ойл» та ОСОБА_1 з 67 252,83 грн до 65 113,39 грн.

В іншій частині постанова Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2022 року підлягає залишенню без змін.

У частині вирішення вимог про визнання припиненою поруки ОСОБА_1 за кредитним договором від 29 лютого 2012 року № 009-02-12 постанова Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2022 року не оскаржується, а тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Керуючись статтями 400, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аси-Ойл» та ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мельничук Віталій Вікторович, задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2022 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал», про стягнення пені змінити.

Зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аси-Ойл», за кредитним договором від 29 лютого 2012 року № 009-02-12 з 85 654,22 грн до 69 583,25 грн.

Зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аси-Ойл», ОСОБА_1 за кредитним договором від 29 листопада 2013 року

№ 054-11-13 з 67 252,83 грн до 65 113,39 грн.

В іншій частині постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко