Справа №295/7446/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Єригіна І.М., вирішуючи питання про прийняття до свого провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі Міністерства юстиції та Міністерства фінансів російської федерації про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті знищення та захоплення майна, внаслідок російської збройної агресії на території України,

ВСТАНОВИВ:

До провадження судді Єригіної І.М. передано матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі Міністерства юстиції та Міністерства фінансів російської федерації про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті знищення та захоплення майна, внаслідок російської збройної агресії на території України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає самовідводу, якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Розгляд заяви про відвід судді вирішується без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 40 ЦПК України.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у ст. ст. 36, 37, 38 даного Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

З аналізу норм права про відвід (самовідвід) суддів ст. ст. 36-39 ЦПК України слідує, що законодавець визнає за сторонами право на відвід, а за суддею - на самовідвід, але тільки в разі наявності визначеної причини, в силу якої правосуддя може бути упередженим або несе ризики виглядати таким.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши отримані на запит судді відомості встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю діючого судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнецова Дмитра Володимировича, з яким я працюю в одному колективі, також разом з ним приймаю участь у колегіальному розгляді справи №295/12165/22, а відтак з метою усунення можливих безпідставних звинувачень у необ`єктивному і упередженому розгляді справи та виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін, з метою уникнення потенційної підозри певної особистої заінтересованості в результатах розгляду справи, вважаю, що існують беззаперечні підстави для заявлення самовідводу.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією №2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення заяви про відвід (самовідвід), якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Такі висновки покладені в основу рішення Європейського суду з прав людини, постановленого 24.05.1989 року у справі за заявою Гаусшильдта (Hauschildt Case), відповідно до змісту якого, при зовнішній демонстрації судом незалежності та безсторонності можуть виникнути щодо цього сумніви. Важливою є та довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні викликати у громадськості.

Європейський суд з прав людини в п.п. 24-30 рішення від 26 жовтня 1984 р. у справі "Де Куббер проти Бельгії" розтлумачив поняття безсторонності суду в тому аспекті, що правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно також бути видно, що воно чиниться, зокрема, в демократичному суспільстві суд повинен викликати довіру у громадськості.

У рішенні в справі "Ветштайн проти Швейцарії" від 28 жовтня 1998 року Європейський суд з прав людини зазначив, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри в недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

На переконання судді розгляд даної справи в такому складі суду може сприйматися як порушення закріпленого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР, права на справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом.

За таких обставин, самовідвід обґрунтований та підлягає до задоволення.

Беручи до уваги викладене, з метою забезпечення права сторін на справедливий суд, уникнення сумніву щодо неупередженості, необ`єктивності судді під час проведення судового розгляду та вирішення даної справи, суддя дійшов висновку, що заява про самовідвід підлягає до задоволення.

На підставі вищевикладеного, відповідно до вимог ст. ст. 36, 39, 40 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід судді Єригіної І.М., задовольнити.

Цивільну справу за позовом позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі Міністерства юстиції та Міністерства фінансів російської федерації про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті знищення та захоплення майна, внаслідок російської збройної агресії на території України передати до канцелярії суду для повторного розподілу між суддями Богунського районного суду м. Житомира в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 14 та ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя І.М. Єригіна