Справа № 211/5887/19
Провадження № 2/211/54/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 квітня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.,

при секретарі Зоріній С.М.,

у відсутність сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним іпотечного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, який в послідуючому уточнив. В обґрунтування позовних вимог зазначив, 29.09.2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» ( правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» ( правонаступником якого є Акціонерне товари тво «СЕНС БАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 131/315-ПН/010. Для забезпечення виконання кредитного договору, між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір № 131/244-ПНЗ/010 від 29.09.2005 року. Відповідно до якого ОСОБА_3 передала банку в іпотеку належну їй квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 . Однак квартира, що була передана в іпотеку набута в період зареєстрованого шлюбу, тому він вважає, що укладений іпотечний договір суперечить нормам чинного законодавства України та порушують його права як співвласника квартири.

Просить суд визнати недійсним у повному обсязі іпотечний договір № 131/244-ПНЗ/010 від 29.09.2005 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» ( правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» ( правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» та ОСОБА_3 ( т. 1, а.с. 106-112).

Ухвалою суду від 24 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24 вересня 2019 року забезпечено позов, шляхом накладення заборони відчуження на трикімнатну квартиру, загальною площею 70,1 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , яка постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.1.2020 року залишена без змін.

Представник відповідача АТ «СЕНС БАНК» Курдюмов М.М. скористався своїм правао на подання відзиву. Згідно відзиву просив у задовленні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в посному обсязі, оскільки жодних зауважень чи застережень у ОСОБА_3 на момент укладення та підписання договору не було. Підписання іпотечного договору свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов`язки зазначені у договорі. Іпотечний договір № 131/244-ПНЗ/010 був укладений 29.09.2005 року. ОСОБА_1 надав свою згоду на укладення такого договору 29.09.2005 року, про що свідчить нотаріально завірена заява, де йому роз`ясненні наслідки укладення договору іпотеки, а також порядок звернення стягнення на майно, що передане в іпотеку, у разі невиконня боржником зобов`язань йому роз`ясненого та він усвідомлює зміст та юридичне значення укладання договору іпотеки. Таким чином, ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами зазначеного правовичу, та близько 15 років умови договору його цілком влаштовували. Просив також застосувати строк позовної давності, про що надав відповідно заяву.

Визнання іпотечного договору недійсним не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу ( зверення стягнення на предмет іпотеки). ОСОБА_1 , який звернувся до суду із позовом про визнання недійсним іпотечного договору, після набрання чинності рішення суду про зверення стягнення на предмет іпотеки діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки визнання іпотечного договору недійсним порушує майнові інтереси кредитора і направлене на недопущення зверення стягнення на майно іпотекодавця.

Ухвалою суду від 14 червня 2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

В ході розгляду справи представник позивача ОСОБА_4 на позовних вимогах наполягав, зазначив, що позивач не надав нотаріально засвідченого згоди, як чоловік ОСОБА_3 та співвласник майна на укладання договору іпотеки, що є підставою для визнання правочину недійсним.

В ході розгляду справи представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Бондаренко О.В. вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, зазначив, що відповідч ОСОБА_3 не оспорює іпотечний договір в частині легітимності окремих його умов, або підписві, що містяться у ньому. Адже позивач оскаржує іпотечний договір з інших підстав, мова йде насамперед про порушення майнових прав останнього, як співвласника предмета іпотеки ( квартири), що є спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_3 . Договори щодо належного подружжю на праві спільної сумісної власності майна, які потребують нотаріального посвідчення і ( або) державної реєстрації, а також правочини щодо іншого цінного майна можуть бути посвідчені нотаріусом за наявності письмової згоди другого з подружжя. Згода на укледння такого договору повинна бути посвідчена нотаріально. Про наявність згоди другого подружжя зазначається в тесті договору з посиланням на реєстраційний номер, за яким ця згода посвідчена, та дату її посвідченя. Крім того, іпотечний договір не підписаний позивачем як співвласником майна переданого в іпотеку та не містить наявності його згоди з посиланням на реєстраційний номер, за яким ця згода посвідчена, та дату її посвідчення.

Заперечував також, проти застосування строку позовної давності, оскільки початок перебігу позовної давності починається не від дня, укладення іпотечного договору, адже сам по собі цей факт не порушує будь-яких прав позивача, а від дня коли останній дізнався про заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.02.2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В судове засідання 05.04.2023 року сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

В матеріалах справи наявна заява представника відповідача АТ «СЕНС БАНК» Курдюмова М.М. про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, просить відмовити в задоволенні позову.

Також в матеріалах справи наявна заява представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Бондаренка О.В. про розгляд справи у їх відсутність, вважають, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 07.02.1968 року перебувають у зареєстрованому шлюбі ( а.с. 17 копія свідоцтва).

29 вересня 2005 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» ( правонаступником якоє є Акціонерне товариство «Альфа-Банк») ( правонаступником якого є Акціонерне Товариство «СЕНС БАНК», було укладено Договір кредиту № 131/315-ПН/010 згідно з яким Банк надав ОСОБА_2 в кредит грошові кошти у розмірі 96800,00 гривень, зі сплатою 18 % річних ( т. 1 а.с. 11-12).

Для забезпечення виконання основного зобов`язання ОСОБА_2 перед Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» ( правонаступником якоє є Акціонерне товариство «Альфа-Банк»), за вказаним Договором кредиту, 29.09.2005 року між ОСОБА_3 ( Іпотекодавець) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» ( правонаступником якоє є Акціонерне товариство «Альфа-Банк») було укладено Іпотечний договір № 131/244-ПНЗ/010, який було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. Предметом іпотеки за цим договором є квартира за адресою: АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с. 13-14).

Як вбачається із заяви посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. 29.09.2005 та зареєстрованою в реєстрі за № 1118, ОСОБА_1 дав згоду на передачу своєю дружиною ОСОБА_3 , в іпотеку квартири АДРЕСА_3 , набутої ними в період перебування в зареєстрованому шлюбі, для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед АКБ «УКРСОЦБАНК» згідно договору кредиту від 29.09.2005 року. Юридичне значення та наслідки укладення договору іпотеки, а також порядок зверення стягнення на майно, що передане в іпотеку у безспірному порядку у разі невиконання боржником своїх зобов`язань, йому нотаріусом особисто роз`яснено. Цією заявою ОСОБА_1 підтвердив, що діє добровільно, без будь-якого примусу і усвідомлює повністю зміст та юридичне значення укладання договору іпотеки ( т. 1 а.с. 120 ).

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою законодавства, яке полягає у наданні особі, що вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб, встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

У відповідності до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (частина перша статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частин другої та третьої статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Іпотекодавець зобов`язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Крім того, згідно з абзацом 3 частини другої статті 369 ЦК України згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Судом встановлено, що оспорюваний правочин від 29 вересня 2005 року укладений в період перебування сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі, а відтак майно набуте ними під час перебування у шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя.

В силу вимог статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Стаття 578 ЦК України та частина друга статті 6 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року по справі № 442/8645/14-ц (провадження № 61-6481св18).

Якщо майно, яке є спільною частковою власністю, передано в іпотеку без згоди інших співвласників, то наявність цих обставин свідчить про невідповідність договору іпотеки актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень частини першої статті 203, частини першої статті 205 ЦК України.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Суд відносить критично, щодо посилання представника позивча ОСОБА_5 , щодо ненадання згоди ОСОБА_1 на укладання спірного догорво іпотеки, оскільки повінстю спростовується нотаріально посвідченою приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. 29.09.2005 та зареєстрованою в реєстрі за № 1118 заявою, Згідно якої ОСОБА_1 дав згоду на передачу своєю дружиною ОСОБА_3 , в іпотеку квартири АДРЕСА_3 , набутої ними в період перебування в зареєстрованому шлюбі, для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед АКБ «УКРСОЦБАНК» згідно договору кредиту від 29.09.2005 року. Юридичне значення та наслідки укладення договору іпотеки, а також порядок зверення стягнення на майно, що передане в іпотеку у безспірному порядку у разі невиконання боржником своїх зобов`язань, йому нотаріусом особисто роз`яснено. Цією заявою ОСОБА_1 підтвердив, що діє добровільно, без будь-якого примусу і усвідомлює повністю зміст та юридичне значення укладання договору іпотеки ( т. 1 а.с. 120 ).

В силу статті 369 ЦК України, наявність вищевказаної нотаріально посвідченої письмової згоди на передачу в іпотеку - квартири АДРЕСА_3 , не потребує підпису позивача на Іпотечному договорі.

За таких обставин суд приходить до висновку, що доводи представника позивача про недійсність в повному обсязі іпотечного договору з підстав відсутності згоди позивача на укладення відповідачем ОСОБА_3 вказаного договору за яким мало місце розпорядження спільним майном подружжя, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріали справи містять належні і допустимі докази нотаріально посвідченої згоди позивача ОСОБА_1 на передання майна в іпотеку та про волевиявлення останнього на взяття на себе відповідних договірних зобов`язань за таким договором, тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Поняття та правове регулювання інституту позовної давності визначено главою ХІХ Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України).

Позовною давністю відповідно до ст. 256 ЦК України є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому, є важливим встановлення факту наявності у особи, яка звертається з позовом, суб`єктивного матеріального права, на захист якого подано позов, тобто застосування позовної давності можливо лише у тому випадку, коли позов є обґрунтованим.

У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, у позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

В судовому засіданні встановлено обізнаність позивача ОСОБА_1 з 29 вересня 2005 року про передачу майна в іпотеку за оспорюваним договором, а відтак визначений законодавством трирічний строк позовної давності позивачем пропущено.

Проте, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову за відсутності порушеного суб`єктивного матеріального права, на захист якого подано позов, суд не вбачає підстав для застосування позовної давності.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 78, 81-82, 141, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним іпотечного договору відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 квітня 2023 року.

Суддя: Н. О. Сарат